Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач Фірма «Т.М . М.»- Товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, між Фірмою «Т.М.М.»- ТОВ та гр. [PERSON] (позичальником) 23.03.2007 року був укладений Договір позики, згідно якого позичальник отримав позику в розмірі 101 000,00 (сто одна тисяча) грн. Вказана позика була отримана позичальником, що підтверджується видатковим касовим ордером. Згідно п.2.1 Договору строк повернення позики - 30.04.2023 рік. Згідно п. 2.2. Позичальник повертає позику частинами, в розмірі не менше 500 грн. щомісячно до повного повернення позики. До листопада 2015 р. відповідач здійснював повернення позики, але починаючи з грудня 2015 р. не виконує свої зобов`язання. Станом на дату подачі цього позову позичальник повернув Фірмі "Т .М.М. " - ТОВ 41 092,50 грн. Сума боргу становить 59 907,50 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сім) грн. 50 коп. Фірма "Т.М.М." - ТОВ направила відповідачу перед судову вимогу від 07.03.2019 № 232/03-ю/в, яка залишилася без задоволення і відповіді. Отже, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання й суму боргу, в обумовлені договором позики строки, не повернув. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, оскільки суми отриманої позики повернуто позивачу не було, в зазначений в договорі строк. Отже, видатковий касовий ордер, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Враховуючи вище викладене, позивач просив суд стягнути з гр. [PERSON] борг у розмірі 59 907,50(п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сім) грн. 50 коп. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні, вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання з`явилась. Проти вимог позову не заперечувала, просила суд скласти графік повернення позики. Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи за наступного. Згідно ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 625 ЦК України визначає що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, між Фірмою «Т.М.М . »- ТОВ та гр. [PERSON] (позичальником) 23.03.2007 року був укладений Договір позики, згідно якого позичальник отримав позику в розмірі 101 000,00 (сто одна тисяча) грн. Вказана позика була отримана позичальником, що підтверджується видатковим касовим ордером. Згідно п.2.1 Договору строк повернення позики - 30.04.2023 рік. Згідно п. 2.2. Позичальник повертає позику частинами, в розмірі не менше 500 грн. щомісячно до повного повернення позики. До листопада 2015 р. відповідач здійснював повернення позики, але починаючи з грудня 2015 р. не виконує свої зобов`язання. Станом на дату подачі цього позову позичальник повернув Фірмі "Т .М.М. " - ТОВ 41 092,50 грн. Сума боргу становить 59 907,50 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сім) грн. 50 коп. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 78 ЦПК України визначає суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.. 141 ЦК України судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 549, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, та

Outcome: approved