Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення із Фонду недоплаченої одноразової допомоги у разі стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 4486,90 грн., 2641 грн. витрат на придбання ліків та 1898 грн. моральної шкоди посилаючись на те, що працюючи робітником ремонтно-будівельної дільниці Підволочиського РСТ 25.02.2008 р. отримав виробничу травму, втративши за висновком судово-медичної експертизи № 116 від 27.10.2010 р. 45% загальної працездатності. Постановою Фонду від 12.08.2008 р. йому призначено і виплачено одноразову допомогу у разі стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 17947,60 грн., котра зменшена на 20% безпідставно на суму 4486,90 грн.. Також Фонд не відшкодував йому витрати на лікування в розмірі 2641 грн., що сталося з вини представника Фонду Радзіха Г.М., котрий неналежно надав йому страхові послуги. В результаті цього йому заподіяно і моральну шкоду, яку позивач оцінив в 1898 грн.. В ході судового слідства [PERSON] збільшив свої вимоги до 2659,11 грн. в частині стягнення витрат на лікування. Позивач [PERSON] позов підтримав і пояснив, що не порушував правил охорони праці, так як ніколи не працював на верстаті і не знав, що він несправний. Лікувався за власні кошти, які хотів стягнути із Фонду, однак Радзіх Г.М. відправив його за місцем роботи, куди й здав всі оригінали цих витрат. З письмовою заявою до Фонду не звертався, також цього не зробив і після рішення суду від 14.03.2012 р.. Після отримання травми в 2008 р. дійсно приходила комісія, в тому числі страховий експерт. Представник Фонду Радзіх Г.М. позов не визнав і пояснив, що [PERSON] при виплаті одноразової допомоги було зменшено її розмір на 20% відповідно до рішень комісії з питань охорони праці Підволочиського РСТ від 02.06.2008 р., 30.10.2008 р., комісії при управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Тернопільській області з питань вирішення спорів № 18 від 11.07.2008 р.. [PERSON] дійсно звертався з приводу відшкодування витрат на лікування, однак не подав заяви про це і жодних документів. В зв'язку з цим ніякої моральної шкоди Фондом позивачу не завдано. Представник Підволочиського РСТ Сокіл Я.В. позов не визнав, так як [PERSON] оскаржував рішення комісії з питань охорони праці. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Так, згідно копії акта спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 25.02.2008 р. о 17 год. в столярному цеху ремонтно-будівельної дільниці Підволочиського РСТ від 11.03.2008 р. встановлено, що потерпілий [PERSON] в порушення вимог ст. 14 ЗУ "Про охорону праці" не дбав про особисту безпеку, працював без дозволу на несправному верстаті. Дана обставина встановлено і актом № 1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом від 13.03.2008 р.. Таким чином встановлено, що ушкодження здоров'я [PERSON] сталося не лише з вини роботодавця - директора рембуддільниці Плюти В.П., котрий згідно копії вироку Підволочиського районного суду від 09.12.2010 р. засуджений за ч.2 ст. 271 КК України, а й унаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці. В зв'язку з цим суд приходить до висновку, що виносячи постанову № 1912/137/137.1/5 від 12.06.2008 р. і зменшуючи [PERSON] одноразову допомогу на 20% Фонд діяв відповідно до вимог ч.2 ст. 34 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" - надалі Закон № 1105-Х1У, а також п. 21-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення 2659,11 грн. витрат на лікування, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст. 36 Закону № 1105-Х1У Фонд фінансує витрати на придбання ліків. [PERSON] надано докази того, що після нещасного випадку ним за власні кошти в зв'язку з обмеженим бюджетним фінансуванням згідно довідки Волочиської ЦРЛ № 310 від 01.04.2014 р. на лікування придбано ліки, марля, бинти, інші матеріали, вартість яких підтверджується довідками Волочиської ЦРА № 11 №№ 54, 55 від 24.03.2014 р., накладною аптеки ФОП [PERSON] від 16.12.2013 р. на загальну суму 2659,11 грн. відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди". В зв'язку з цим позов в цій частині підлягає задоволенню. Відносно вимоги [PERSON] про стягнення із Фонду1898 грн. моральної шкоди за неналежне надання страхових послуг суд приходить до наступного висновку. Так, згідно ч.1 ст. 36 ЗУ № 1105-Х1У Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності всіх необхідних документів. Позивач [PERSON] визнав, що не подавав до Фонду заяви про стягнення витрат на лікування, не надав йому необхідних документів для цього, а члени комісії спеціального розслідування, в складі якої був страховий експерт з охорони праці відповідача, роз'яснили позивачу його права у зв'язку з нещасним випадком згідно копії Акта від 11.03.2008 р.. Також суд відмовив [PERSON] у задоволенні його вимоги про стягнення одноразової допомоги у розмірі 20%. В зв'язку з цим суд приходить до висновку, що Фондом не заподіяно [PERSON] моральної шкоди і цій частині позову також необхідно відмовити. В позові до Підволочиського РСТ відмовити, так як [PERSON] жодних вимог до нього не пред'являлося.

Outcome: dismissed