Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаним позовом, який мотивував тим, що з 24 жовтня 2009 року по 09 червня 2011 року перебував у зареєстрованому з шлюбі з [PERSON] . Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2012 року [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач 23 листопада 2012 року зняв [PERSON] із реєстрації місця проживання, про що в Будинковій книзі № 4 було здійснено відповідний запис. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 19.04.2021 року за кодом № 528855929793, [PERSON] є керівником Приватного підприємства "УКРЗЕМПРОЕКТ ВМ' код ЄДРПОУ 36822620 та згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 19.04.2021 року за кодом № 17059909803 веде підприємницьку діяльність як Фізична особа-підприємець [PERSON] . Місцезнаходження підприємства згідно Реєстру є [ADDRESS] , тобто адреса місця проживання позивача. Зазначає, що фактичне ведення діяльності чи розташування офісу відповідача, з якого проводиться щоденне керування підприємницької діяльності, здійснення управління і обліку в квартирі позивача не провадиться та ніколи не проводилося. Разом з тим, на адресу позивача регулярно приходять листи з органів фіскальної служби та виконавчої служби щодо заборгованості, несплати податків в бюджет відповідачем. У 2015 році позивач звернувся до ОДПІ із заявою про відсутність відповідача за адресою місцезнаходження та отримав відповідь, що ними буде здійснено належні заходи для припинення державної реєстрації відповідача. Однак, як з`ясувалось пізніше, підприємство продовжує свою діяльність за зареєстрованим місцезнаходженням, а саме за адресою проживання позивача. Вказує, що неодноразово намагався із керівником підприємства вирішити питання про зміну місця знаходження відповідача, проте домовленості досягти не вдалося. Зазначає, що реєстрація місцезнаходження відповідача в квартирі позивача, що належить йому на праві приватної власності порушує права та законні інтереси як власника квартири, тому зміна місцезнаходження відповідача є необхідним для захисту прав та інтересів позивача. Крім того, зазначає, що такими протиправними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає постійному приниженні його честь та гідності, що призводить до тривог, переживань за стан квартири у разі виникнення боргів чи інших ризиків відповідача. Посилаючись на викладене, позивач просить суд зобов`язати Приватне підприємство "УКРЗЕМПРОЕКТ ВМ" змінити своє місцезнаходження з адреси: [ADDRESS] ; стягнути з Приватного підприємства "УКРЗЕМПРОЕКТ ВМ" на користь позивача моральну (немайнову) шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. та стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання правової допомоги в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. Ухвалою суду від 04 червня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.04.1990 року є власником 11/20 частин жилого будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що слідує з копії цього свідоцтва, посвідченого старшим державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Моцною Д.Г., яке зареєстровано в реєстрі за № 1-3241. Наведене також стверджується копією технічного паспорта на вказаний будинок Білоцерківського МБТІ станом на 26.10.2011 року. Також судом встановлено, що 24 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1493 від 24 жовтня 2009 року. 09 червня 2011 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.19/. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2012 року [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] /а.с.20/ Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 19.04.2021 року за кодом № 528855929793, [PERSON] є керівником Приватного підприємства "УКРЗЕМПРОЕКТ ВМ' /код ЄДРПОУ 36822620/ та згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 19.04.2021 року за кодом № 17059909803 веде підприємницьку діяльність як Фізична особа-підприємець [PERSON] . Місцезнаходження приватного підприємства "УКРЗЕМПРОЕКТ ВМ' згідно Реєстру є [ADDRESS] /а.с. 21-23/. Разом з тим, [PERSON] є колишньою дружиною для позивача. За час їхнього шлюбу було здійснено реєстрацію місцезнаходження товариства за адресою квартири, яка є у власності позивача. Місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку ( ст. 93 ЦК України). Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. ( ст. 97-98 ЦК України). Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі подаються, зокрема, такі документи: заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі. Форма такої заяви затверджена Наказом Міністерства Юстиції України від 18.11.2016 № 3268/5 (форма 3). Таким чином, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , фактичне ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльності юридичної особи, здійснення управління і обліку юридичної особи, Приватного підприємства "УКРЗЕМПРОЕКТ ВМ' не проводиться. Формальне використання зазначеної адреси для визначення місцезнаходження вказаних юридичних осіб, без згоди позивача, як власника об`єкта нерухомого майна, розташованого за вказаною адресою, створило перешкоди у здійсненні права власності позивача та є порушенням його права власності, що підлягає захисту судом. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проаналізувавши обставини справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача змінити його місцезнаходження є обґрунтованими, викладені в позові обставини підтверджуються дослідженими судом доказами, тому такі вимоги слід задовольнити. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20 000, 00 грн. суд виходить з наступного. Як роз`яснено у п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених позивачем та його представником обставин на обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, яку переніс позивач, суд вважає, що останній не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача Приватного підприємства "УКРЗЕМПРОЕКТ ВМ' йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та його вини в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог у цій частині, а відтак у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 3 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Всупереч зазначеним нормам, позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не було надано ні акту приймання-передачі послуг, ні платіжні документи про оплату послуг, ні розрахунку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови в задоволенні вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України. судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підстав п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial