Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

позивач ПАТ КБ "Приватбанк" 28 січня 2016 року звернувся \~до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON]\~\~\~про стягнення заборгованості.\~\~ У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що 03 жовтня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 13200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором станом на 31 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 17797 грн. 61 коп., що складається з: 9784,04 грн.- заборгованості за кредитом, 6177,97 грн. - заборгованості за процентами, 750 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. - штрафу (фіксована частина), 835,60 грн. - штрафу (процентна складова), яку ПАТ «КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь із відповідача, а також стягнути судові витрати. 02 липня 2016 року Дружківським міським судом було винесено заочне рішення, позовні вимоги банку були задоволені частково у сумі 15962 грн. 01 коп. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.71-75). 12 серпня 2016 року відповідач надав до суду заяву про скасування заочного рішення Дружківського міського суду (а.с.77). Ухвалою Дружківського міського суду від 29 вересня 2015 року заочне рішення Дружківського міського суду було скасоване та справа була призначена до розгляду у загальному порядку на 18 жовтня 2016 року (а.с.85-86). 23 листопада 2016 року позивач надав суду уточнену позовну заяву, згідно якої вказав, що між банком та позивачем було укладено договір № SAMDN40000016425387 від 02 листопада 2007 року,відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 13200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором станом на 31 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 17797 грн. 61 коп., що складається з: 9784,04 грн.- заборгованості за кредитом, 6177,97 грн. - заборгованості за процентами, 750 грн. - заборгованість за пенею та штрафу, 250 грн. - штрафу (фіксована частина), 835,60 грн. - штрафу (процентна складова), яку ПАТ «КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь із відповідача, а також стягнути судові витрати (а.с.100-102). Представник позивача\~ ПАТ КБ "Приватбанк"\~ [PERSON] зявився у судове засідання,\~ позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Відповідач\~\~\~\~ [PERSON]\~\~\~ у\~ судове засідання\~\~ зявився,\~ заперечував проти задоволення позовних вимог, посилався на те, що 03 жовтня 2007 року з ним ніякий договір не укладався. Договір з ним укладався у листопаді 2011 року. Щодо договору, який укладався з ним у листопаді 2007 року, то просить застосувати строк позовної давності, у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. \~Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. \~\~\~\~\~\~\~За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом, встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 03 жовтня 2007 року\~ між\~ ним\~ та\~ ПАТ КБ "Приватбанк" укла-дено кредитний договір SAMDN40000016425387, шляхом написання заяви, яка разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами становить договір про надання банківських послуг, укладений між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Відповідно до умов договору [PERSON]\~\~ отримав кредит\~ у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1000 грн. на платіжну картку зі сплатою 3\~\~ відсотків за користування кредитом на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 15\~\~ ). Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий саме термін. (а.с.20). \~ \~ \~ \~З огляду на ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог\~ Цивільного Кодексу України,\~ інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~ Водночас до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. \~ \~ \~ \~Відповідач, укладаючи договір, погодився з зазначеними в ньому умовами, оскільки заява (анкета) на оформлення кредитної картки, заява про відкриття рахунку і надання послуг з кредитування підписані ним, в тому числі і в графі щодо погодження з умовами і правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, про що виразив свою згоду. Судом також встановлено, що згідно Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем, для надання послуг Банк видає Клієнту картку, її вид вказано у заяві. Датой укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана у розділі Заяви «Відмітки Банку». З матеріалів справи вбачається, що датой відкриття рахунку, відповідно до заяви [PERSON] є 03 жовтня 2007 року. Строк дії картки не встановлено. Кредитний ліміт 1000 грн. Пунктом 2 розд.І умов та правил надання банківських послуг установлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір кош\-тів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення) (а.с.16). Відповідно до пп.3.1.1, 5.4 розд.ІІ документа строк дії картки вказано на лицевій стороні (місяць і рік), і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). За змістом пункту 3.1 Умов, для надання послуг, банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, яка вказана у розділі "Відмітка банку" заява, тобто 03 жовтня 2007 року (а.с.15 зворотний бік). Із заяви від 03 жовтня 2007 року, яка є невідємною частиною договору, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» і [PERSON], убачається, що строк дії картки, виданої останньому не вказано. ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 28 січня 2016 року (а.с.2). Відповідач пояснив, що картка йому видавалась на рік. 16 листопада 2011 року з ним було укладено новий договір, відповідно до якого надано ліміт 13200 грн. під 36% та видана друга картка строком дії до 2015 року. Представник позивача пояснив, що 16 листопаду 2011 року не укладався новий договір, а була продовжена дія першого договору, картку було прологовано автоматично, оскільки відповідач не розірвав договір. Нова картка видана з тим же номером, що і перша, тому вважає, що строк позовної давності не сплинув. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.\~\~\~\~\~\~\~ Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК). Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» і [PERSON], кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. 19 березня 2014 року Верховним Судом України зроблений правовий висновок, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року зробив правовий висновок, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кридиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платіжу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Враховуючи, що строк дії картки відповідно до заяви позивача сплинув 03 жовтня 2008 року, та матеріали справи не містять доказів про те, що строк дії картки інший, що відповідачу продовжувався строк дії картки, суд вважає,що у позивача виникло право вимагати повернення кредиту/ щомісячного платежу/ згідно умов договору з жовтня 2008 року, проте позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права лише 28 січня 2016 року. Суд не може погодитися з доводами представника позивача, що строк позовної давності не сплинув, оскільки кредитна картка відповідача автоматично була пролонгована, а 16 листопада 2011 року було укладено договір про продовження строку дії картки. Відповідно до п.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до рішення Дружківського міського суду від 27 січня 2015 року по справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, зобов'язанням вчинити певні дії було встановлено, що 16 листопада 2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого [PERSON] було надано кредит у сумі 13200 грн. зі сплатою 36 відсотків за користування кредитом. Під час розгляду справи було надано розрахунок заборгованості за вказаним договором з листопаду 2011 року по 2015 рік. Рішенням Дружківського міського суду від 23 червня 2015 року за позовом [PERSON] до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання провочину недійсним було встановлено, що 16 листопаду 2011 року між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір б/н, згідно якого банк надав [PERSON] ліміт 13200 гривень. Згідно п.2.1.1.2.1 Умов і правил надання банківських послуг підписанням заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг підписанням про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки. Заява [PERSON] про надання кредиту в розмірі 13200 грн. датована 16 листопада 2011 року, а значить датою укладення договору є 16 листопада 2011 року, тоді як позивач посилається на договір від 02 листопаду 2011 року. Під час розгляду справи 23 червня 2015 року [PERSON] оскаржував правомірність збільшення відсотків по договору з 30% на 36%, але представник банку Захаров пояснював, що збільшення відсотків не було, було надано [PERSON] кредит під 36 відсотків. Договір укладений 16 листопада 2011 року є окремим договором. Крім того, у наданому скрпшоті позивачем на підтвердження строку дії картки, вказано дві дати строку дії картки, одна до жовтня 2009 року, друга до жовтеня 2015 року. Таким чином, суд, ваажає необґрунтованими доводи представника позивача, що договір від 16 листопада 2011 року є пролонгованим договором від 03 жовтня 2007 року, оскільки в умовах та правилах надання банковських послуг вказано, що датою договору та карткового рахунку є дата вказна у заяві, тобто 16 листопада 2011 року є датою другого договору, в не продовженням попереднього. Оскільки відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, то суд, вважає, що позов задовлененю не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення з [PERSON] заборгованності відмовлено, то судові витрати також стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed