Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів.\~Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.11.2014 року між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, Вінницьким Вищим професійним училищем ДДСО при МВС України та [PERSON] було укладено договір на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України, вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС України та підрозділом Державної служби охорони № 918. Відповідно до умов договору, позивач зобов'язався оплатити у повному обсязі училищу вартість навчання відповідача, призначити відповідача на посаду, а також забезпечити речовим майном (з урахуванням раніше виданого обмундирування) і грошовим утриманням відповідно до присвоєного спеціального звання та займаної посади працівника міліції охорони. Відповідач зобов'язався пройти у повному обсязі навчання в училищі, по закінченню навчання прибути на роботу до позивача та відпрацювати у позивача на призначеній посаді не менше трьох років. Відповідач пройшов навчання в училищі та отримав свідоцтво про початкову підготовку від 10.03.2015 року за реєстраційним номером 6897/15 та свідоцтво кваліфікованого робітника з набутої професії 5169 «охоронник» з присвоєнням кваліфікації охоронник 3 розряду. Наказом Позивача від 17.03.2015 року № 222 о/с відповідач був призначений на посаду міліціонера групи охорони об'єктів взводу із забезпечення особистої безпеки та охорони об'єктів роти № 2 спеціального батальйону "Титан" УДСО при ГУМВС України в Харківській області. Наказом позивача від 21.04.2015 № 309 о/с відповідача було переведено на посаду міліціонера роти охорони об'єктів Харківського міського відділу УДСО при ГУМВС України в Харківській області. Згідно висновку Позивача від 22.05.2015 та наказу від 29.05.2015 № 39п відповідача було звільнено за п. 63 "Є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 №114. Позивачем на навчання відповідача в училищі було витрачено 13 623 грн. 17 коп. Таким чином, час роботи відповідача у позивача склав 02 місяці та 21 день, і невідпрацьований в порушення пункту 3.5 Договору відповідачем час склав 02 роки 09 місяців та 07 днів. Пропорційно до відпрацьованого відповідачем часу в підрозділах позивача відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу 13 564 гри. 27 коп. збитків, завданих порушенням умов договору. Просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить суд слухати справу без участі представника позивача, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином \~та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 21.11.2014 року між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, Вінницьким Вищим професійним училищем ДДСО при МВС України та [PERSON] було укладено договір на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України, вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС України та підрозділом Державної служби охорони № 918 (а. с. 7-8). Відповідно до умов пунктів 1.1-1.4.2 договору, позивач зобов'язався оплатити у повному обсязі училищу вартість навчання відповідача, призначити відповідача на посаду, а також забезпечити речовим майном (з урахуванням раніше виданого обмундирування) і грошовим утриманням відповідно до присвоєного спеціального звання та займаної посади працівника міліції охорони. У відповідності до п. 3.1-3.6 договору, відповідач зобов'язався пройти у повному обсязі навчання в училищі, по закінченню навчання прибути на роботу до позивача та відпрацювати у позивача на призначеній посаді не менше трьох років (пункт 3.5 договору). У відповідності з умовами договору, з 13.11.2014 року по 10.03.2015 року відповідач пройшов навчання в училищі та отримав свідоцтво про початкову підготовку від 10.03.2015 року за реєстраційним номером 6897/15 та свідоцтво кваліфікованого робітника з набутої професії 5169 «охоронник» з присвоєнням кваліфікації охоронник 3 розряду. Наказом Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області від 17.03.2015 року № 222 о/с [PERSON] був призначений на посаду міліціонера групи охорони об'єктів взводу із забезпечення особистої безпеки та охорони об'єктів роти № 2 спеціального батальйону "Титан" УДСО при ГУМВС України в Харківській області (а. с. 22). Наказом Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області від 21.04.2015 № 309 о/с [PERSON] було переведено на посаду міліціонера роти охорони об'єктів Харківського міського відділу УДСО при ГУМВС України в Харківській області (а. с. 24). Згідно висновку Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області від 22.05.2015 та наказу від 29.05.2015 № 39п [PERSON]було звільнено за п. 63 "Є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 №114 (а. с. 25-27). Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області на навчання [PERSON] в училищі було витрачено 13 623 грн. 17 коп., що підтверджується рахунками №ВУ-0004045 від 14.11.2014 року, №ВУ-0004046 від 14.11.2014 року, №ВУ-0004281 від 01.12.2014 року, №ВУ-0004282 від 01.12.2014 року, №ВУ-0000048 від 05.01.2015 року, №ВУ-0000050 від 05.01.2015 року, №ВУ-0000061 від 05.01.2015 року, №ВУ-0000407 від 04.02.2015 року, №ВУ-0000408 від 04.02.2015 року, №ВУ-0000773 від 03.03.2015 року, №ВУ-0000774 від 03.03.2015 року (а. с. 9-20). Таким чином, час роботи [PERSON] в Управлінні Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській областісклав 02 місяці та 21 день, і невідпрацьований в порушення пункту 3.5 договору відповідачем час склав 02 роки 09 місяців та 07 днів. Пунктом 4.1-4.3 договору був передбачений обов'язок відповідача відшкодувати позивачу фактичні витрати, пов'язані з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплаток комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі відмови відповідача добровільно відшкодувати зазначені витрати, стягнення їх суми повинно здійснюватись в судовому порядку (пункт 4.3 договору). Пропорційно до відпрацьованого відповідачем часу в підрозділах позивача [PERSON] зобов'язаний відшкодувати позивачу 13 564 грн. 27 коп. збитків, завданих порушенням умов договору, що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості (а. с. 41). 23.03.2015 року позивачем з метою досудового врегулювання зазначеного спору було укладено з відповідачем угоду про розстрочення оплати боргу №168, для поступового відшкодування збитків завданих невиконанням умов договору (а. с. 40). Однак у строки встановлені угодою відповідачем так і не було сплачено вказаної суми. Відповідно до положень ст.ст.525,\~526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а договір відповідно до статті 629 ЦК України\~є обовязковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1\~ст.626 ЦК України). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Крім того, відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 1, 2 статті 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на\~ користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~ судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області до [PERSON] про стягнення коштів підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved