Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] на період його навчання. У позовній заяві зазначено, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. За час спільного проживання в них народився син [PERSON], 01.06.1998 року. Відповідач сплачував аліменти на утримання синадо досягнення ним повноліття. Після досягнення [PERSON]С вісімнадцяти років, стягнення аліментів з відповідача припинено. Однак, син продовжує навчання в Перемишлянському професійному ліцеї ІІ рівня акредитації, є студентом другого курсу денної форми навчання, потребує утримання від батька. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно на період навчання сина, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] 23- річного віку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Пояснила, що вона перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та отримує допомогу при народженні дитини з 01.02.2015 року по 28.02.2018 року в сумі 860 грн. щомісячно. Самостійно неспроможна утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. відповідач добровільно коштів синові не надає. Просила позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що на даний час працевлаштувався, має постійне місце роботи, а тому згідний сплачувати аліменти на утримання сина в 1/3 частці від усіх видів його заробітків. Можливості сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі немає, оскільки його заробітна плата становитиме не більше 2000 грн., він сплачує аліменти на утримання дитини від іншого шлюбу в твердій грошовій сумі по 850 грн. щомісячно. Суд, вислухавши доводи сторін по справі, дослідивши та перевіривши всі надані сторонами докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про народження, серія І-НМ №003683, повторно виданого 02 березня 2005 року відділом РАЦС Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. [PERSON] навчається в Перемишлянському професійному ліцеї ІІ рівня акредитації на ІІ курсі денної форми навчання, що підтверджується довідкою №213, виданою 27.06.2016 року Перемишлянським професійним ліцеєм. [PERSON] з 25 липня 2016 року (згідно наказу №83-к від 22.07.2016 року) працює в ДП "Санаторій "Черче" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" на посаді столяра та слюсара-сантехніка, що підтверджується довідкою № 27, виданою 04.08.2016 року ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" ДП "Санаторій "Черче". Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обовязок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дітей моральний обовязок і найважливіший правовий обовязок їх батьків. За ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до розяснень, даних у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України - стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини. що мають значення для справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для відповідних категорій громадян. Встановлення в законі правила про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батьків переслідує, передусім, мету найповніше охороняти інтереси дитини, забезпечити їй одержання не лише необхідних для життєдіяльності коштів, але і зберегти за можливості той рівень життя, який дитина мала при спільному проживанні з обома батьками. Судом встановлено, що [PERSON] працездатний, має постійне місце роботи, отримує заробітну плату, погоджується надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який навчається і потребує такої допомоги. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. З [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, в 1/3 частці від усіх видів його заробітків щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для відповідної категорії громадян. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial