Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

29 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Просив: стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки у сумі 75013 грн. 38 коп. В обґрунтування заявленої позовної вимоги посилався на те, що 27 вересня 2017 року об 21 год.25 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем «Chevrolet Epica» номерний знак [NUMBER], в порушення вимог п. 10.1 ПДР, рухаючись по проспекту О.Поля,16 біля е/о 30 в місті Дніпрі, при зміні напрямку руху, а саме повертаючи праворуч не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]Внаслідок даного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, заподіяна матеріальна шкода, постраждалих немає. У відношенні [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП. Постановою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 29.11.2017 року по справі № 203/2620/17-п відносно [PERSON] було закрито провадження у адміністративній справі за відсутності складу адміністративного правопорушення. Утім, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 року, постанова судді кіровського райсуду м. Дніпропетровська від 29.11.2017 року по справі № 203/2620/17-п скасована, [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП. Автомобіль «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] належить [PERSON] На момент ДТП позивач керував вказаним автомобілем на законних підставах. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] була забезпечена полісом ПрАТ «КНЯЖНА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Chevrolet Epica» номерний знак [NUMBER] була застрахована полісом ПрАТ «СК «ПРОВІДНА». 29 вересня 2017 року позивач звернувся з повідомленням про настання страхового випадку до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА». 03.10.2017 року відбувся огляд авто позивача з уповноваженою особою від страхової компанії з експертом Цаберябим В.М. 22.12.2017 року позивач подав заяву до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на отримання страхового відшкодування, в якій були зазначені реквізити для перерахування коштів на СТО ТОВ «Автоленд-Сервіс» та додано до заяви ряд відповідних документів. Відповідно до експертного дослідження матеріальний збиток завданого власнику автомобіля «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] складає 92659 грн. 02 коп. Вартість відновлювальних робіт автомобіля «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] склала 167672 грн. 40 коп. Отже матеріальні збитки заподіяні позивачу складають саме 167 672 грн. 40 коп. Відновлювальні-ремонтні роботи автомобіля «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] виконані. ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» визнало ДТП як страховий випадок та 10.01.2018 року перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ «Автоленд Сервіс суму страхового відшкодування в розмірі 70245грн.00 коп. 18.01.2018 року позивач звернувся до страхової компанії про доплату страхового відшкодування від 17.01.2018 року в сумі 22414 грн. 02 коп. та очікує дану доплату. Враховуючи цю обставину, відповідач повинен відшкодувати позивачу різницю суми між відновлювальним ремонтом і непокритих збитків страховим полісом в загальній сумі 75 013 грн. 38 коп. В добровільному порядку відповідач не відшкодовує шкоду. 21 лютого 2018 року ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська заява [PERSON] про забезпечення позову задоволена. Заборонено відповідачеві [PERSON] відчужувати автомобіль, що належить йому на праві власності. 26 лютого 2018 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву в порядку статті 178 ЦПК України. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. В обґрунтування відзиву на позов посилався на те, що право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, має власник, а позивач не є власником автомобіля АУДІ р.н. АЕ 3826ІА. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу\ розрахованого у порядку встановленому законодавством. Є значні розбіжності в оцінюванні пошкодженого авто АУДІ. Так, в наданому позивачем висновку судового експерта вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля АУДІ р.н. [NUMBER] складає 92659 грн. 02 коп. Страхова компанія ПрАТ «СК Провідна» оцінює вартість матеріального збитку в сумі 70 245,00 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля АУДІ р.н. [NUMBER] проведеного ТОВ «Автоленд-Сервіс» становить 167 672,40 грн. Виходячи із зазначеного, є необхідність викликати в суд для надання пояснення експерта Цаберябого В.М. (експерта з оцінювання авто) страхової компанії ПрАТ «СК Провідна». Також, вважає за необхідне просити суд в окремому клопотанні витребувати у страхової компанії ПрАТ «СК Провідна» страхову справу по ДТП яке сталося 27.09.2017 року за участю позивача та відповідача де має знаходитись узгодження страхового відшкодування між позивачем та страховою компанією. Позивачем в позовній заяві зазначено, що відновлювано-ремонтні роботи «Ауді» р.н.[NUMBER]», виконані ТОВ «Автоленд Сервіс» та на підтвердження надано до позову: замовлення-наряд № ЗН-0000619 від 21.12.2017 року, рахунок-фактура № ЗН-0000619 від 21.12.2017 року та акт виконаних робіт №ЗА-0000622 від 22.12.2017 року. Виходячи із вартості запчастин (матеріалів) під час ремонту автомобіля «Ауді» р.н.[NUMBER]», використовувались нові деталі (запчастини, матеріали). Проте законодавством передбачено, що при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Крім того, згідно з Положенням про порядок та умови проведення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 р. № 1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей. Звертає увагу суду, що відповідно до протоколу огляду автомобіля «Ауді» р.н. [NUMBER], від 04.10.2017 року який міститься у Висновку експерта № 084/17 Цаберябий В.М. та в самому висновку експерта зазначено: пробіг ТЗ 297 728 км, строк експлуатації 11,08 років. Також, під час огляду автомобіля «Ауді» р.н.[NUMBER] експертом було виявлено: сліди відновленого ремонту більш 3-х деталей кузова, дефекти у вигляді підфарбованого на крилі задньому лівому. Зазначені факти підтверджують, що автомобіль «Ауді» р.н.[NUMBER], неодноразово був пошкоджений та перебував у ремонті та має досить великий пробіг строк експлуатації майже 12 років та звичайно чи малий знос автомобіля. Окремо звертає увагу суду, щодо відсутності підтвердженнясплати коштів позивачем на відновлення пошкодженого автомобіля.Відсутні будь-які докази сплати позивачем на банківський рахунок ТОВ «Автоленд сервіс» суми в розмірі 167 672, 40 грн. відповідно до рахунку-фактури № ЗН-0000619 від 21.12.2017 року та акту виконаних робіт від 22.12.2017 року, а саме відсутній розрахунковий документ. Надані позивачем вищезазначені документи, не можуть бути підтвердженням того, що позивачем були сплачені кошти, а ТОВ « Автоленд сервіс» були отримані ці кошти в зазначеній сумі 167 672, 40 грн. Підсумовуючи викладене, надані позивачем документи не відповідають нормативним документам, що регулюють готівковий обіг в Україні. Повідомляє суд, що він як відповідач поніс судові витрати в сумі 10 000 грн. та орієнтовано очікує понести судові витрати в зв'язку із розглядом даної справи в сумі 15 000 грн. Розрахунок зазначеної суми буде надано до суду 26.02.2018 року. 05 березня 2018 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив відповідача, в якому просив залишити клопотання відповідача про залучення третіх осіб без задоволення, натомість задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 22 березня 2018 року представник позивача надав до суду заяву та клопотання з додатковими поясненнями у справі та просив врахувати їх при розгляді справи. 22 березня 2018 року [PERSON] надав до суду пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 22 березня 2018 року ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська заяви (клопотання) [PERSON] проти розгляду в порядку спрощеного провадження, про залучення до участі у справі третіх осіб, витребування справи про адміністративне правопорушення та матеріалів страхової справи по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволені частково. Залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Страхову компанію приватне акціонерне товариство «СК Провідна» (03049 місто Київ Повітрофлотський проспект, 25, ідентифікаційний код юридичної особи 23510137). В решті заяв (клопотань) відмовлено. 24 квітня 2018 року [PERSON] надав до суду пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 24 квітня 2018 року ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська усне клопотання адвоката Осипова С.О. про витребування страхової справи від третьої особи по даній цивільній справі залишене без задоволення. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні адвокати Осипов С.О. та Дубовенко А.В. заперечували проти позову у повному обсязі, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилались на підстави викладені у відзиві на позовну заяву та надані пояснення у порядку ст. 43 ЦПК України. У судове засідання представник третьої особи не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не сповістив. Вислухавши пояснення учасників у справі, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні письмові докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно постанови судді Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року постанова Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року щодо [PERSON] за ст. 124 КУпАП скасована. [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрите на підставі п.7 ст. 247 КУпАП. Згідно вказаної постанови судом апеляційної інстанції встановлено, що 27 вересня 2017 року об 21год. 25 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «Chevrolet Epica» номерний знак [NUMBER], в порушення вимог п. 10.1 ПДР, рухаючись по проспекту О.Поля в місті Дніпрі біля е/о 30, при зміні напрямку руху, а саме повертаючи праворуч не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Audi Q7» державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.10.1 ПДР, внаслідок чого автомобілями отримані механічні пошкодження і заподіяна матеріальна шкода, постраждалих немає (а. с. 10-14). Дана постанова набрала законної сили (а. с. 14). Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Власником автомобіля «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію даного автомобіля [NUMBER] від 22.02.2011 року (а. с.9, 91-93). На момент ДТП позивач керував вказаним автомобілем на законних підставах та у відповідності до п.п. 2.1., 2.2. ПДР України: посвідчення водія на право керування транспортним засобом, реєстраційний документ на автомобіль, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів (а. с. 9). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] була забезпечена полісом ПрАТ «КНЯЖНА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (а. с. ). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Chevrolet Epica» номерний знак [NUMBER] була застрахована полісом ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0944698 від 26.09.2017 року з терміном дії з 27.09.2017 року по 26.09.2018 рік, страхова сума за шкоду, заподіяну майну 100 000,00 грн. (а. с. 139). 29 вересня 2017 року позивач звернувся з повідомленням № [NUMBER] про дорожньо-транспортну пригоду (настання страхового випадку) до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» (а. с. 15). 03.10.2017 року відбувся огляд автомобіля «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] з уповноваженою особою від страхової компанії та експертом Цаберябим В.М. Відповідно до висновку експертного дослідження по вартості матеріального збитку власнику автомобіля № 084/17 від 04 жовтня 2017 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Audi Q7» реєстраційний номер [NUMBER] складає 92 659 грн. 02 коп. (а. с. 27). При цьому оцінщик Цаберябий В.М., який склав розрахунок матеріального збитку, виходив з того, що вартість майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу складається з: вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 14228 грн. 00 коп., вартість необхідних для ремонту матеріалів - 11357 грн. 20коп., вартість нових складників, що підлягають заміні - 223579 грн. 39 коп., коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу - 0,7, величина втрати товарної вартості не розраховувалась (а. с. 14-41). Вказаний розрахунок підтверджується також № 084/17 від 04.10.2017 року (а. с. 30-34). За таких обставин суд вважає встановленим той факт, що розмір страхового відшкодування, який був визначений представниками страхової компанії та у подальшому частково виплачений позивачу на рахунок ТОВ «Автоленд сервіс» (а. с. 16), був розрахований з урахуванням фізичного зносу замінених деталей, який становить 0,7. Відновлювальні-ремонтні роботи автомобіля «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] виконані. Вартість відновлювальних робіт автомобіля «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] склала 167672 грн. 40 коп. відповідно до замовлення -наряду № ЗН-0000619 від 21.12.2017 року (а. с. 42,43), рахунку-фактури ЗН-0000619 від 21.12.2017 року (а. с. 44), акту виконаних робіт № ЗА-0000622 від 22.12.2017 року (а. с. 45-56). 22.12.2017 року позивач подав заяву до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на отримання страхового відшкодування, в якій були зазначені реквізити для перерахування коштів на СТО ТОВ «Автоленд-Сервіс» (а. с. 16). ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» 10.01.2018 року перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ «Автоленд сервіс» суму страхового відшкодування в розмірі 70245грн.00 коп. (а. с. 56). 18.01.2018 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» про доплату страхового відшкодування від 17.01.2018 року в сумі 22414 грн. 02 коп. та очікує дану доплату (а. с. 57-59). Враховуючи те, що фактичні витрати на відновлення автомобіля «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] (167672 грн. 40 коп.) перевищили суму матеріального збитку визначену експертом (92659 грн. 02 коп.), за вирахуванням виплати здійсненої страховою компанією (70245 грн. 00 коп.) та вирахуванням доплати, що очікує позивач від страхової компанії (22414 грн. 02 коп.), позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача різниці суми між відновлювальним ремонтом і непокритих збитків страховим полісом в загальній сумі 75 013 грн. 38 коп. В добровільному порядку відповідач не відшкодовує шкоду. Вирішуючи питання про розмір шкоди на наявність підстав для її стягнення, суд виходить з такого. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач посилався зокрема на те, що сума, яку позивач просить стягнути, визначена ним необґрунтовано, не відповідає фактично завданим збиткам при ДТП та розрахована без урахування зносу як автомобіля так і деталей. Деякі деталі, що були використані при відновлені автомобіля позивача нові, що є абсолютно безпідставним враховуючи значний пробіг автомобіля, а також те, що автомобілю знаходиться у використанні вже близько 12 років. Як було встановлено судом, вартість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля був розрахований експертом з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,7) та становить 92659 грн. 02 коп., а вартість відновлювального ремонту розрахована без урахування фізичного зносу становить 167 672 грн.40 коп. Слід зазначити, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того важливою обставиною є те, що сума страхового відшкодування у розмірі 70245,00 грн., яка виплачена страховиком позивачу, була розрахована з урахуванням фізичного зносу замінених частин на нові, що відповідає положенням статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно даними, вказаними у VIN-коді, дата виготовлення автомобіля «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] - 01.09.2006 року, що узгоджується з даними свідоцтва про реєстрацію рік випуску КТЗ -2006. Тобто строк експлуатації автомобіля позивача складає 11,08 років (а. с. 9, 20). З цього приводу слід зазначити, що згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). З огляду на викладене суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача, як винуватця ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та частковим страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі 70245 грн. 00 коп. відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні. Таким чином, відповідач як особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача майнової шкоди є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення майнової шкоди безпосередньо з завдавача такої шкоди, суд виходить з наступного. За змістом Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. З огляду на вищенаведене слід дійти висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону N 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Саме такого правового висновку дійшов Верховний суд України (Постноава від 20.01.2016 року справа N 6-2808цс15) та зазначив, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76 - 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд критично ставиться до посилань у судовому засіданні адвокатів відповідача на те, що [PERSON] не визнає себе винуватим у скоєнні ДТП, що мало місце 27 вересня 2017 року за участю позивача, оскільки вважає, що при ДТП наявна вина й безпосередньо водія [PERSON] Проте, суду не надано належних доказів невинуватості відповідача у спричиненні ДТП та завданні шкоди автомобілю «Audi Q7» номерний знак [NUMBER], натомість в матеріалах справи наявна постанова судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, що набрала законної сили, про встановлення такої вини відповідача у даній справі (а. с. 10-14). Також відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами розмір суми відновлювального ремонту, невідповідність акту відновлювальних робіт дійсності витраченого часу на відновлювальний ремонт та іншим зауваженням визначеним адвокатами відповідача у судовому засіданні. У суду не виникає сумнівів у відновленні автомобіля «Audi Q7» номерний знак [NUMBER]. Суд вважає, що не вірно зазначений працівником СТО у акті час на відновлення автомобілю не є підставою для відмови у задоволені позовних вимог з огляду на таке. Щодо заперечень відповідача про правомірность заявлених позовних вимог саме [PERSON], а не власницею автомобіля «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] слід зазначити наступне. Відповідно до статті 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках,встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725це16, висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 року, провадження №61-5079 св 18 про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди їїзаподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, тоцивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована. Так, судом встановлено, що автомобіль «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] дійсно належить громадянці [PERSON], утім позивач [PERSON] під час ДТП 27.09.2017 року керував вказаним автомобілем на законних підставах. Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч.3 ст.386 ЦК України, має власник. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володієречовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Відповідно до ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Так, в правовій позиції, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-18|3цс14 зазначено, що «Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно, якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України..». Висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 року, провадження № 61-5079 св 18 справа № 344/10730/15-ц, зазначено, що спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 ПДР затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією ВСУ викладеного у постанові від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14. Встановивши, що позивач управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право користування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб. Суди дійшли правового висновку, що він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди. Представник відповідача наполягає та тому, що позивачем та представником позивача у встановленому законом порядку не доведено понесення реальних збитків позивачем. З огляду на що суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом враховано, що СТО - ТОВ «Автоленд-Сервіс» є платником єдиного податку 3 групи, а тому відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» має право не видавати розрахунковий документ під час надання послуг у разі не перевищення обсягу доходу у календарному році понад 1000000,00 грн. Відповідно до наведеної норми права реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами-підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій. Відповідно до статті 296 Податкового кодексу України реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку: першої групи; другої і третьої груп (фізичні особи-підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 грн. 00 коп. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 грн. 00 коп. застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов'язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку. Відповідно до пункту 7 розділу 5 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2014 року № 165, документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб). Зважаючи на наведене, відповідач зробив помилковий висновок щодо оцінки обставин у справі, вважаючи, що докази на підтвердження сплати позивачем на користь СТО - ТОВ «Автоленд-Сервіс» грошових коштів в сумі 167672 грн. 40 коп. за проведення ремонту автомобіля відсутні. Суд виходить з того, що хоча замовлення-наряд, рахунок-фактура, акт виконаних робіт (наданих послуг) не є за своєю природою розрахунковим документом, втім містить вичерпну інформацію про виконані ремонтні роботи, відомості про вартість цих робіт, а також використаних матеріалів та запчастин під час ремонту транспортного засобу. Позивач звернувся до суду з метою стягнення з відповідача грошових коштів для відновлення (ремонту) пошкодженого автомобіля. Відновлення авто відбулось і позивач поніс фактичні витрати, які мають бути відшкодовані. Відсутність розрахункового документа за відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов'язку та відшкодування реальних витрат відповідно до статті 22 ЦК України. Суд у такому висновку виходить із аналізу частин першої та другої статті 22 ЦПК України,відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому. Також, судом залишені без задоволення вимоги адвокатів відповідача, щодо витребування страхової справи, що як зазначили адвокати, могла б підтвердити узгодження між позивачем та страховою компанією суми страхового відшкодування, оскільки наявність такого узгодження або відсутність не позбавляє права позивача звернутись до суду з відповідним позовом. Окрім того, сума матеріального збитку встановленого висновком експерта у сумі 92659 грн.02 коп. до відповідача не заявляється. Позивач та представник позивача наголосили на тому, що жодних узгоджень зі страховою компанією позивач не підписував та не укладав, протилежного ж суду не доведено. Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER], адреса: 49000, [ADDRESS]) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER], адреса: 49000, [ADDRESS]) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки суму у розмірі 75013 (сімдесят п'ять тисяч тринадцять) гривень 38 (тридцять вісім) копійок. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Так, позивачем при пред'явленні позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 750 грн. 14 коп. (а. с. 1), який він просив у разі задоволення позову стягнути на його користь з відповідача. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені судом у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 750 (сімсот п'ятдесят) гривень 14 (чотирнадцять) копійок. На підставі статей 22, 599, 988, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 22, 29, 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та

Outcome: approved