Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивачка за первісним позовом звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про визнання права приватної власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги, згідно останніх уточнень, вона обгрунтовує тим, що 14.06.2003 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя не склалося та 25.04.2007 року шлюб між ними було розірвано, але вони продовжували і надалі мешкати разом в одній квартирі з їхніми дітьми. Їй на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2006 року належить на праві власності житлова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (далі - Квартира). Для здійснення купівлі вказаної Квартири, вона була змушена звернутись до Акціонерного комерційного банку "Правекс-банк" для взяття позички. Таким чином, в період шлюбу з відповідачем між нею та АКБ "Правекс-банк" було заключено кредитний договір від 28.07.2006 року за № 3716-093/06Р разом з заключенням іпотечного договору на суму 13500 тисяч доларів США строком до 28.07.2031 року. Загальна вартість Квартири складає 22240 грн. 00 коп. На той час вона працювала та отримувала щомісячний офіційний дохід, що давало їй можливість здійснювати виплату кредитного зобов'язання та сплачувати позичку за власні кошти. В грудні 2009 року нею було здійснено останню виплату по кредитному зобов'язанню та припинено дію іпотечного договору, чим знято заборону на відчуження Квартири. Відповідач за весь час не надавав їй матеріальної допомоги у виплаті позички, на протязі всього часу до моменту виплати, їй надавали матеріальну допомогу її мати та сестра. Також, для комфортного проживання у Квартирі, нею, за власні кошти було здійснено ремонтні роботи: відновлено три кімнати, кухню та ванну кімнату. Для здійснення такої можливості ремонту та купівлі необхідної техніки вона знов була змушена вступити у кредитні зобов'язання з банком на загальну суму 23000 грн., які сплачує і по теперішній час. В травні 2014 року вона припинила спільне проживання з відповідачем однією сім'єю та вона була змушена переїхати разом з двома дітьми до іншого місця проживання, оскільки життя з відповідачем в одній квартирі стало нестерпним та неможливим. Зараз відповідач один мешкає в її Квартирі, користується усіма комфортами, офіційно не працює та зовсім не турбується про розвиток дітей, не допомагає матеріально. Таким чином, вона вважає, що Квартира придбана нею під час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. Тому, вона просить визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: житлову квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні відповідач та його представник за первісним позовом, проти задоволення позову заперечували, надали суду зустрічну позовну заяву, яку в подальшому уточнили, підтримали та обгрунтовували тим, що вони з відповідачкою за зустрічним позовом зареєстрували щлюб 14.06.2003 року і єдиною сім'єю, з єдиним бюджетом проживали до травня 2014 року у їхній 3-х кімнатній квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які з 21.05.2014 року, разом з відповідачкою, за її власного бажання стали проживати в квартирі її сестри - [PERSON], у тому ж домі [ADDRESS]. При цьому, ніяких перешкод для їх мешкання у вищевказаній Квартирі не існувало і не існує. Він є громадянином Туркменії і приїхав до України на постійне проживання в червні 1997 року. З цього часу він мешкає в Україні в м. Кривому Розі. Для купівлі вказаної вище Квартири загальною вартістю 17500 доларів США вони з відповідачкою в липні 2006 року оформили кредитний договір на суму 13500 доларів США та банківський договір застави. Ще до оформлення кредитного договору ними було передано власнику квартири, яку вони купували в якості застави 4 000 доларів США, що в нього були на той час і які були зараховані в загальну суму сплаченої вартості Квартири. Хоча вони з відповідачкою були в зареєстрованому шлюбі, жили однією сім'єю і вели спільний бюджет, але на той час в нього ще не було посвідки на постійне проживання в Україні, яку він отримав лише 07.08.2006 року, тобто не міг брати кредит або бути поручителем за кредитом. З цих причин кредит був оформлений не на нього, а на його дружину, до того ж, усі банківські документи вона особисто оформлювала без його участі і він їй повністю довіряв. Як йому тепер стало відомо, відповідачка за зустрічним позовом, навмосно приховувала від нього навіть назву банку, у якому було взято кредит та усіх данних, крім суми кредиту, кошти на сплату якого надавались щомісячно ним особисто, оскільки розмір її заробітної плати не дозволяв цього. Для повного погашення кредиту ним відповідачці напередодні 2010 року, після його приїзду від родичів з Туркменії, було передано 10000 доларів США, з яких 7222 доларів США вона погасила 28.12.2009 року весь залишок кредиту за їх квартиру. З нез'ясованих для нього причин, відповідачка з травня цього року безпідставно почала вимагати щоб він звільнив Квартиру. У цьому році він випадково дізнався, що шлюб між ними було розірвано 25.04.2007 року заочним рішенням суду, хоча на той час в їхній сім'ї не було ніякої розмови про розірвання шлюбу, вони жили однією сім'єю, знаходились в гарних стосунках, до того ж 21.09.2008 року в них народилась друга донька - [PERSON]. Оскільки Квартира є їхньою з відповідачкою сумісною власністю, він просить суд визначити по ? частині вищевказаної квартири кожному та визнати за ним право власності на ? частину нерухомого майна, а саме: 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані в судовому засіданні, кожен окремо, підтвердили обставини, якими позивач за зустрічним позовом обгрунтовував свої вимоги та пояснили, що [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON], придбав квартиру [ADDRESS], у зв'язку з чим оформили кредит. Оскільки у [PERSON] не було громадянства та посвідки на постійне місце проживання, кредитний договір оформлявся на [PERSON]. Як їм відомо, позивач за зустрічним позовом надавав гроші для сплати кредиту за квартиру та забезпечував своїх дітей. Вислухавши позивачку за первісним позовом, відповідача та його представника за первісним позовом, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги первісного позову не підлягають задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що з 14 червня 2003 року по 25 квітня 2007 року позивачка за первісним позовом [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який зареєстрований 14.06.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 193 (а.с. 6) та який згідно рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25.04.2007 року було розірвано (а.с. 9,10). Під час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2006 року (а.с. 14-15), [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], загальною площею 60,7 м2, житловою площею 38,3 м2, вартістю 75 750, 00 грн. Спірна квартира була придбана [PERSON], за кредитні кошти, які були надані АКБ "ПРАВЕКС-БАНК" у відповідності до кредитного договору № 3716-093/06Р від 28.06.2006 року (а.с. 19-26). В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань щодо погашення кредиту, остання передала в іпотеку квартиру за договором іпотеки №3716-093/06Р від 28.07.2006 року, який був укладений між ним та АКБ "ПРАВЕКС-БАНК", посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., за реєстровим № 3480 (а.с.16-18). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідач за первісним позовом вважає, що поділ спільного майна набутого подружжям за час шлюбу і оформленого на позивачку, у розмірі вартості купленої квартири - є правом спільної сумісної власності подружжя, яке було фактично частково профінансовано за рахунок кредитних коштів, які позивачка отримала за його згодою та за його участі, і ці кошти використані в інтересах сім'ї. Згідно Посвідки на постійне проживання серії ДП № 5820 (а.с. 12), [PERSON] отримав реєстрацію та дозвіл на постійне проживання 19.09.2006 року, тому не міг здійснювати кредитні зобов'язання. Спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України є майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка за первісним позовом не довела ті обставини, що вищевказана квартира набута нею за кошти, що належали їй особисто, тому підстав для задоволення її позову не має, натомість вимога позивача за зустрічним позовом щодо виділення часток по ? частині кожному з подружжя та визнання права власності на них підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд приходить до висновку, що судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачкою при зверненні до суду з даним позовом, не підлягають відшкодуванню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 60,53,63,69-71 СК України,

Outcome: approved