Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] представляючи інтереси ПАТ КБ «Надра» звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 жовтня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 192. Відповідно до його умов позичальнику було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 14245,00 доларів США зі сплатою 13,39 відсотків річних за користування кредитними коштами. Строк надання кредиту до 10 жовтня 2036 року. З метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобовязань з [PERSON] був укладений договір поруки, за яким останній взяв на себе зобовязання відповідати за зобовязаннями позичальника солідарно з ним. 27.08.2014 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № 192 від 10 жовтня 2007 року, відповідно до якого було змінено валюту зобовязання та розмір процентної ставки. Також було укладено договір поруки з [PERSON] На теперішній час, позивач, зазначаючи про неналежне виконання [PERSON] своїх зобовязань передбачених кредитним договором в частині своєчасної сплати кредиту та процентів, просить стягнути з відповідачів достроково солідарно суму боргу в розмірі 243543,43 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду письмові заперечення в яких вказує, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували право [PERSON] на підписання позовної заяви, а тому позов від імені банку предявлено не уповноваженою особою. Також, на думку позичальника долучений до позову розрахунок заборгованості не є достовірним, оскільки не містить відомостей про здійснені відповідачкою платежі на погашення кредитної заборгованості. Крім цього, вважає, що дострокове стягнення кредитної заборгованості є порушенням умов договору. Просила в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення, які по своїй суті аналогічні запереченням наданим позичальницею. Вказує, що вимога банку про дострокове повернення кредиту є незаконною, оскільки порушення щомісячних платежів зі сторони позичальниці відбулося внаслідок її тяжкого захворювання, яке не дозволяло сплачувати заборгованість в повному обсязі. На підставі цього вважає, що в задоволені позовних вимог повинно бути відмовлено. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 192. Згідно п. 1.1 банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в сумі 14245,00 дол. США. За користування кредитом відповідач повинен сплачувати відсотки в розмірі 13,39% річних. 27 серпня 2014 року ПАТ КБ "Надра" уклало з [PERSON] додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №192 від 10.10.2007 року (далі Договір, правочин). Новим правочином сторони погодили зміну валюти виконання зобовязань з доларів США на гривню, а також визначили види відсоткових ставок при належному та неналежному виконанні зобовязань. Відповідно до п. 2.2.4-2.2.6 Договору, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником у валюті кредиту шляхом внесення готівки або перерахування коштів на транзитний рахунок в банку. Повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у Графіку Платежів, який є невідємною частиною цього договору. Розмір щомісячних зобовязань позичальника визначається графіком платежів та складає 2073,09 грн. У статті 526 ЦК України вказано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1049 ч. 1 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частинами 1 та 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] належним чином не виконала своїх зобовязань по сплаті щомісячних платежів передбачених графіком, оскільки сплачувала їх не в повному обсязі та не кожного місяця. Внаслідок цього, станом на 16.06.2015 року розмір заборгованості позичальника перед банком складає 243 543,43 грн., яка складається з: 191002,23 грн. заборгованість за кредитом; 48417,33 грн. заборгованість по відсоткам; 2343,64 грн. пеня за прострочення сплати кредиту; 1780,23 грн. реструктуризована пеня. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчисляються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору та п. 8.1 Договору, у випадку прострочення виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3. кредитного договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року та 27 серпня 2014 року між банком та [PERSON] і [PERSON] відповідно були укладені два окремі договори поруки, за якими відповідачі взяли на себе обовязок відповідати по зобовязанням позичальника за кредитним договором №192. На підставі вищевикладених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем є обґрунтованими, оскільки виходять із умов укладених договорів та відповідають нормам чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Заперечення відповідача та його представника суд не приймає до уваги, як такі, що суперечать установленим в ході розгляду справи обставинам, не відповідають умовам договорів та нормам законодавства та не спростовують доводів позивача. По-перше, згідно ч.3 ст. 237 ЦК України, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до п. 4 рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року № 113, [PERSON] було призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ КБ "Надра". Згідно п.5 ст. 37 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до повноважень уповноваженої особи Фонду зокрема належить заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду. Таким чином, право на подачу позову до суду [PERSON] від імені банку передбачено законом, а тому заперечення відповідачки в цій частині є безпідставними. По-друге, [PERSON] вказує на відсутність в розрахунку заборгованості відомостей про сплачені нею кошти на погашення кредитної заборгованості, на підтвердження чого надає копії квитанцій. Однак, дослідивши та порівнявши надані відповідачем квитанції з розрахунком заборгованості, суд встановив, що інформація про сплачені позичальником кошти повністю відображена в розділі розрахунку "загальна сума платежів клієнта по кредиту" до дати його формування (16.06.2015р.). Відомості про платежі відповідача після вказаної дати (24.06.2015 квитанція №62, 63 та 24.07.2015 платіжне доручення № 5065976SB) там логічно відсутні. По-третє, дострокове стягнення кредитної заборгованості передбачено нормами Цивільного кодексу та умовами договорів. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 3.1 Договору визначено, що банк має право відмовитись від подальшого кредитування та вимагати від позичальника дострокового виконання боргових зобовязань у випадку затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування згідно встановленого графіку платежів щонайменше на більше ніж на три місяці. Доводи представника відповідача стосовно того, що погашення заборгованості здійснювалось не в повному обсязі через захворювання позичальника належними доказами доведено не було, а тому на увагу суду не заслуговують. Крім цього, положеннями договорів не передбачено звільнення від відповідальності за неможливість виконання своїх зобовязань через хворобу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved