Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

13 січня 2015 року позивач звернувся до Барвінківського районного суду Харківської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступне. Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і його визнано інвалідом війни другої групи. 12 грудня 2014 року на зустрічі керівництва Барвінківського району з активом районної організації соціально - економічної партії «Союз Чорнобиль України» з нагоди Дня вшанування ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС, відповідач, який також є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, публічно заявив, що «позивачем було йому відмовлено в наданні адвокатських послуг з зв?язку з малою фінансовою вигодою і при ліквідації аварії на ЧАЕС [PERSON] не було». Таке публічне заявлення відповідача було зроблено в присутності керівництва району та учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, які були присутні в залі засідань приміщення Барвінківської РДА. У своїх позовних вимогах, позивач просив суд визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем, а саме : «[PERSON] було йому [PERSON] відмовлено в наданні адвокатських послуг з зв?язку з малою фінансовою вигодою і при ліквідації аварії на ЧАЕС [PERSON] не було»; зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію при зустрічі керівництва з учасниками ліквідації аварії на ЧАЕС, при умові присутності на зборах учасників ліквідації аварії на ЧАЕС та керівництва району. Позивач заявляв, що ця інформація не відповідає дійсності та підлягає спростуванню; зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100 000.00 грн. Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з?явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, просив позов задовольнити. Крім того, останнім подано заяву про стягнення суми моральної шкоди не як благодійний внесок, які використовуються для потреб Збройних Сил Україна, як вказував раніше, а стягнення суми моральної шкоди на його користь, як особі, якій спричинена така шкода немайнового характеру. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав і показав, що він 12 грудня 2012 року дійсно був присутній на зборах в приміщенні Барвінківської РДА з нагоди Дня вшанування ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС. При цьому він з місця публічно заявляв, що позивач разом з ним участі у наслідках ліквідації аварії на ЧАЕС не приймав і за юридичною допомогою до останнього не звертався. Просив в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Суд, заслухавши пояснення відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Ст. 3 Конституції України, передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 27.02.2009 р. за №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У відповідності до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. за № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"). У відповідності до витягу з протоколу № 1 зустрічі керівництва Барвінківського району з активом районної організації Соціально - екологічної партії «Союз Чорнобиль Україна» з нагоди Дня вшанування ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС від 12 грудня 2014 року [PERSON] з місця повідомив, що [PERSON] відмовив йому в наданні адвокатських послуг в зв?язку з малою фінансовою вигодою і при ліквідації аварії на ЧАЕС він не був. Згідно з посвідченням серії [NUMBER], [PERSON] є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС (а.с. 11). Згідно з посвідченням серії [NUMBER], [PERSON] є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановленів законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 11). Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК інформація, викладена відповідачем на зборах в приміщенні Барвінківської РДА є фактичним твердженням і є негативною інформацію (недостовірною інформацією), яка ним була поширена про особу, так як, відповідач по справі, яка є особою, що поширила таку інформацію, не довела протилежного. Факт поширення негативної інформації відповідачем, позивачем по справі доведена, що підтверджується витягом з протоколу № 1 від 12 грудня 2012 року. Доведено позивачем і те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст. 23 Цивільного кодексу України). Приймаючи до уваги те, що розповсюдження [PERSON] недостовірної інформації щодо позивача призводить до формування негативної характеристики його, як громадянина, який приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС , адвоката і вказані дії відповідача завдали принижень позивачу його честі, моральних страждань та переживань, викликавши погіршення здоров?я. Приймається також до уваги матеріальний стан відповідача та ті обставини, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позов у в частині стягнення моральної шкоди і вважає за необхідне позов в вданій частині задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 3 000 грн. суми моральної шкоди. У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 2012 року, відповідач по справі звільняється від сплати судового збору.

Outcome: partial