Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

У лютому 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення завданої майнової шкоди у розмірі 131 461,15 грн. та витрати на оплату судового збору. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що між ПрАТ «СК ПЗУ» і ТОВ «Бінфілд» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 110617 від 29.07.2016р., за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіль «Fiat Doblo», д/н [NUMBER] . 25.08.2016р. в м. Київ сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля під управлінням [PERSON] та автомобіля MAN L 2000, д/н [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «ПЗУ Україна» автомобіль. Згідно з постановою Святошинського районного суду м.Києва від 26.09.2016р. особою винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП є водій [PERSON] . Згідно із звітом № PZU 2654/16 від 25.09.2016р. вартість матеріального збитку складає 143 925,15 грн. Відповідно до рахунку № УКК3008223/0000018013 від 27.08.2016р. та наряду замовлення № УКК3008223/УКН0007311 від 31.10.2016р. вартість відновлювального ремонту становить 131 461.15 грн. Отже, після виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди у розмірі 131 461, 15 грн. В той же час, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була забезпечена у ПрАТ «СК «Здорово» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0058607. Не залежно від того чи була цивільно-правова відповідальність особи винної у настанні ДТП за полісом, страховик після виплати страхового відшкодування має право пред`явити позов про відшкодування завданої майнової шкоди безпосередньо до особи винної у настанні ДТП. 30.08.2018р. з метою досудового врегулювання відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, однак вона повернулась за закінченням терміну зберігання. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 26.02.2019р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.02.2020р. вказану позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 02.07.2020р. вищевказану ухвалу суду від 25.02.2020р. скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.07.2020р. призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. Протокольною ухвалою суду від 25.11.2020р. [PERSON] залучено до справи у якості співвідповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, просить розглядати справу без його участі . Відповідач [PERSON] проти позову заперечував. Надав відзив в якому зазначив, що власником і страхувальником MAN L 2000, д/н [NUMBER] на день (25.08.2016), коли сталося ДТП, був [PERSON] , [INFO] .. На сьогоднішній день власником автомобіля є його дружина [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до полісу № АК/0058607 від 19.07.2016 обов`язкового страхування страховиком є 3-тя особа -ПАТ «СК «Здорово». Відповідач в день ДТП виконував обов`язки, а саме рухався за вказівкою свого керівника ФОП [PERSON] на автомобілі на склад з вул. Краснова для завантаження вантажу, а саме нержавіючі труби для доставки у Житомирську область. [PERSON] в цей день і до моменту ДТП протягом 6 місяців перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , до сфери діяльності якого відносилося надання послуг з перевезення речей (переїзду), інша поштова та кур`єрська діяльність, отримував наручно заробітну плату, працював на посаді експедитора до обов`язків якого входило перевезення різного вантажу. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не відомі. Надав до суду відзив на позовну заяву в якому пояснив, що факт перебування у трудових відносинах з позивачем [PERSON] повністю заперечує. У 2016р. у них буди дружні відносини та на той час він шукав роботу та можливість підзаробити. Заява-свідчення [PERSON] не може бути прийнята як належний та допустимий доказ з огляду на те, що відповідно до ст. 230 ЦПК України, у заяві -свідченні [PERSON] не зазначено під його власноручний підпис, що він попереджений про кримінальну відповідальність завідомо неправдиве показання . У матеріалах справи міститься договір -заявка № 1951 від 07.10.2016р. якою представник відповідача обгрунтовує перебування [PERSON] у трудових відносинах з ним як із власником автомобіля. Однак з тексту договору- заявки не випливає наявність трудових відносин між [PERSON] та ФОП [PERSON] , як і те, що [PERSON] був зобов`язаний вчиняти якісь дії з вантажем. З копії зазначеної заявки не зрозуміло, яким чином до зазначеної заявки має відношення ФОП [PERSON] , який не був і не є власником транспортного засобу, на якому сталася ДТП. Відповідач вважає, що стороною представника відповідача не доведено достатніми доказами те, що він перебував у трудових відносинах із [PERSON] в розумінні трудового закону, а тому між позивачем та [PERSON] виникло деліктне зобов`язання, за яким саме на останнього слід покласти обов`язок по відшкодуванню шкоди, як на особу, яка таку шкоду завдала. Третя особа ПрАТ «СК «Здорово» явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК ПЗУ» і ТОВ «Бінфілд» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 110617 від 29.07.2016р., за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіль «Fiat Doblo», д/н [NUMBER] /а.с. 5-23/. 25.08.2016р. близько 15.00 год. [PERSON] в [ADDRESS] , заднім ходом, в порушення вимог п.п. 2.3 б, 10. ПДР, не врахував дорожньої обстановки, не переконався у тому, що такий маневр не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, що призвело до зіткнення з автомобілем «Fiat» д/н [NUMBER] (водій [PERSON] ) та пошкодження вказаних транспортних засобів. Винним у вищенаведеному ДТП згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.2016р. визнано [PERSON] /а.с.24/. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. 19.09.2016р. [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку /а.с.25-30/. Згідно звіту № PZU 2654/16 від 25.09.2016р. вартість матеріального збитку складає 143 925,15 грн./а.с.31/ Відповідно до рахунку № УКК3008223/00000018013 від 27.08.2016р. та наряду замовлення № УКК3008223/УКН0007311 від 31.10.2016р. виконавець ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту становить 131 461, 15 грн./а.с. 51,55/ Відповідно до платіжного доручення № 46186 від 22.09.2016р. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило на рахунок ФОП [PERSON] страхове відшкодування ТОВ «Бінфілд» у розмірі 92 022,80 грн./а.с.61/. Відповідно до платіжного доручення № 47853 від 15.11.2016р. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило на рахунок ФОП [PERSON] страхове відшкодування ТОВ «Бінфілд» у розмірі 39438, 35 грн./а.с.62/. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). Відповідач у своєму відзиві наголошує на те, що перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до п. 4 Постанови ВС України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992р., не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). На підтвердження перебування у трудових відносинах з ФОП [PERSON] відповідач надає договір -заявку № 1951 про перевезення, що не може слугувати доказом перебування у трудових відносинах, оскільки таким доказом може бути наказ про прийняття на роботу, наказ про звільнення, накази про здійснення трудової діяльності, довідки про нарахування та виплату зарплати, наявність трудового договору, допущення працівника до роботи, виконання трудової функції та обсягу робіт, ознайомлення його з правилами внутрішнього трудового розпорядку. А тому доводи відповідача про перебування у трудових відносинах не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи. В той же час, судом встановлено, що цивільно правова відповідальність [PERSON] , автомобіль MAN L 2000, д/н [NUMBER] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Здорово» відповідно до полісу № АК/0058607, з лімітом відповідальності 100 000,00 грн. /а.с.87/. Представник позивача в позовній заяві вказує на те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Однак, відповідно до пункту 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3). Лише за умови недостатності встановленого в конкретному випадку розміру страхового відшкодування для покриття спричиненого збитку матеріальна відповідальність може бути покладена на страхувальника. Такий правовий висновок викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року. Враховуючи викладене, оскільки на момент ДТП цивільна-правова відповідальність [PERSON] , автомобіль MAN L 2000, д/н [NUMBER] була застрахована у ПрАТ СК «Здорово» з лімітом відповідальності 100 000,00 грн., позивач не був позбавлений права звернутися до страхової відповідача про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП 25.08.2016р. За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В той же час, як вбачається із матеріалів справи позивачем за ремонт автомобіля було сплачено 131 461, 15 грн., що перевищує суму ліміту відповідальності (100 000,00 грн.), а тому суд вважає, що сума в розмірі 31 461,15 грн. (131 461,15 грн. - 100 000, 00 грн.) підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку за можливе стягнути на користь позивача відшкодування шкоди у розмірі 31 461,15 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1971,91грн.

Outcome: partial