Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФГ "Форт" та [PERSON], згідно якого вимагає визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди землі від 03.02.2018 року. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 30.04.2009 року він уклав із [PERSON] два договори оренди земельних ділянок, згідно якого прийняв у користування належні відповідачці дві земельні ділянки, кожна площею 6,66 га; договори були укладені строком на 49 років кожен, їх державна реєстрація відбулася 20.05.2009 року. Проте позивачу стало відомо про існування інших договорів оренди тих самих земельних ділянок, що були укладені між відповідачами 03.02.2018 року. Позивач вважає ці договори недійсними, оскільки земельні ділянки перебували і перебувають в його користуванні, строк їх оренди не закінчився, а тому відповідачі не могли укладати оспорювані угоди. Дії відповідачів, які уклали між собою договір оренди земельної ділянки, на думку позивача, порушують вимоги ст.ст.203, 215 ЦК України, Закону України "Про оренду землі". Враховуючи наведені обставини, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. Відповідачка [PERSON], у свою чергу, звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому вимагає розірвати укладені з позивачем два договори оренди земельних ділянок від 30.04.2009 року. В обґрунтування своїх зустрічних вимог відповідачка посилається на те, що згідно ст.ст.15, 21 Закону України "Про оренду землі", та розділу 4 зазначених договорів оренди, позивач зобов'язався сплачувати орендну плату у грошовій формі не рідше, ніж один раз на рік, але з грудня 2009 року ця орендна плата орендодавцем не вносилася. Враховуючи ці обставини, відповідачка й звернулася до суду із зустрічним позовом. Під час судового розгляду справи представник позивача адвокат [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, зустрічний позов [PERSON] не визнала. При цьому представник позивача пояснила, що договори, укладені між [PERSON] та [PERSON], є діючими, проте відповідачі, незважаючи на наявність діючих договорів оренди земельних ділянок, уклали відносно них інші договори оренди. Відносно зустрічної позовної заяви представник позивача просить прийняти до уваги, що [PERSON] жодного разу не зверталася до позивача з приводу виплати орендної плати, крім того, представник позивача вважає, що відповідачка пропустила строк позовної давності на звернення до суду, та просить застосувати наслідки пропуску цього строку. Представник відповідачів адвокат [PERSON] позов не визнав, підтримав зустрічний позов [PERSON], посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] жодного разу не отримувала від позивача орендної плати, у т.ч. за останні три роки, тому строк позовної давності не пропущений; просить також прийняти до уваги, що у разі розірвання у судовому порядку договорів від 30.04.2009 року, він ніяким чином не впливає і не може вплинути на дійсність договорів від 03.02.2018 року. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що підстав для задоволення первісного позову немає, проте наявні підстави для задоволення зустрічного позову. Так, 30.04.2009 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали між собою два договори оренди земельних ділянок, що належали останній, згідно якого [PERSON] прийняв у користування належні відповідачці [PERSON] дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 6,66 га, розташовані на території Підгірненської сільської Ради Новомиколаївського району Запорізької області; обидва договори були укладені строком на 49 років, їх державна реєстрація відбулася 20.05.2009 року. Відповідно до пп.9, 11, 12 зазначених договорів, які є ідентичними, позивач як орендар зобов'язався вносити відповідачці [PERSON] як орендарю орендну плату в грошовій формі у розмірі 2675 гривень 74 копійки по кожному з договорів; орендна плата має вноситися один раз на рік кожного року з 01 жовтня до 31 грудня, може вноситися авансом за декілька років дії договору; передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Під час судового розгляду позивач [PERSON] та його представник не надали суду доказів належної сплати орендної плати відповідачці [PERSON], і сама представник позивача, даючи пояснення у судовому засіданні, визнала факт того, що орендна плата відповідачці [PERSON] не сплачувалася. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Згідно ч.2 тієї ж статті, розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Згідно ч.1 ст.24 Закону України "Про оренду землі", орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про оренду землі", на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Таким чином, судом встановлені підстави для дострокового розірвання договорів від 30.04.2009 року, укладених між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON], у зв'язку із невиконанням орендарем [PERSON] своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати. Доводи про пропуск відповідачкою [PERSON] трирічного строку позовної давності для подання зустрічного позову не можуть бути прийняті до уваги, оскільки договорами від 30.04.2009 року передбачено зобов'язання орендаря сплачувати орендну плату щорічно, а як встановлено, протягом останніх трьох років ці зобов'язання орендар не виконував. Суд також погоджується з доводами представника відповідачів про те, що у зв'язку із розірванням договорів оренди землі від 30.04.2009 року, укладених між [PERSON] та [PERSON], вони не можуть вплинути на дійсність інших договорів оренди від 03.02.2018 року, укладених відносно тих саме земельних ділянок між [PERSON] та ФГ "Форт"; при цьому суд звертає увагу, що суб'єктивне право вимагати розірвання договору з'явилося у орендодавця [PERSON] в момент невиконання орендарем своїх обов'язків щодо сплати орендної плати, а не в момент ухвалення рішення суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved