Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені та в інтересах недієздатної особи [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що у квартирі [ADDRESS] багато років проживала його мати, його брат - відповідач [PERSON] та його сестра - інвалід першої групи з дитинства з психічним захворюванням [PERSON], котра у вересні 2012 році була визнана судом недієздатною. При цьому всі документи [PERSON] знаходилися у матері. Після смерті матері у [INFO] позивач забрав свою сестру на постійне проживання до себе - у квартиру [ADDRESS], оскільки умови її проживання в квартирі на [ADDRESS] були незадовільними а також зважаючи на те, що його брат не міг забезпечити сестрі належного догляду. Проте всі документи сестри, а саме паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення та свідоцтво про народження залишилися у відповідача. Вказані документи він категорично відмовлявся повернути, зважаючи на що два роки вживались заходи, спрямовані на витребування цих документів від нього. Однак всі зусилля тривалий час не давали бажаного результату, тому лише у січні 2012 року вдалося виготовити сестрі паспорт. В лютому - березні 2012 року було розблоковано можливість отримати пенсію за минулий період, і лише в квітні оформлена соціальна допомога, а з травня 2012 року сестра позивача почала її отримувати, як інвалід 1 групи з дитинства. При цьому протягом всього цього часу, з грудня 2009 року по квітень 2012 року, тобто 29 місяців, через незаконне утримування відповідачем документів [PERSON], вона понесла значні збитки, які були пов'язані з неможливістю оформити гарантовану законодавством соціальну допомогу, як інваліду. Таким чином, [PERSON] через відсутність документів з грудня 2009 року по квітень 2012 року (включно) - 29 місяців була позбавлена можливості отримувати пенсію у зв'язку з втратою годувальника в розмірі мінімальної пенсії за віком, тобто 21589,00 гривень та не змогла скористатися правом перейти з пенсії по інвалідності на більш високу за розміром соціальну допомогу (з врахуванням доплати за догляд) в розмірі 1,5 прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, внаслідок чого понесла збитки в сумі 10794 гривень, 50 коп. Окрім цього позивач як опікун [PERSON] просить суд стягнути з відповідача в якості моральну шкоду через неотримання лікування в сумі 10000 гривень та моральну шкоду за страждання та приниження, яких зазнала [PERSON] в сумі 13000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просили позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача в інтересах недієздатної особи [PERSON] 21589 (двадцять одну тисячу п'ятсот вісімдесят дев'ять) гривень збитків, понесених у зв'язку з неможливістю оформити пенсію по втраті годувальника; 10794 (десять тисяч сімсот дев'яносто чотири) гривні, 50 коп. збитків, понесених у зв'язку із неможливістю оформлення документів для переходу з пенсії по інвалідності на більш високу за розміром соціальну допомогу, 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди через неотримання лікування та 13000 (тринадцять тисяч) гривень моральної шкоди за страждання та приниження, яких зазнала [PERSON], що разом складає: 55383 (п'ятдесят п'ять тисяч триста вісімдесят три) гривні, 50 коп. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив повністю, покликаючись на викладені у письмових запереченнях обставини та пояснив, що до своєї смерті [INFO] [PERSON] (мати позивача та відповідача та недієздатної [PERSON]) та відповідач доглядали хвору [PERSON], отримували на неї соціальну допомогу. Відповідач протягом тридцяти років здійснював постійний догляд за [PERSON], а 31 грудня 2009 року приїхав позивач та пояснив, що хоче на декілька днів взяти сестру до себе, однак після цього сестру не повернув. Свої заперечення [PERSON] мотивує тим, що позивач примусово забрав до себе сестру з недобросовісною ціллю, щоб стати її опікуном та оформити на себе частку майна, яке мало би належати сестрі після смерті матері а також з метою одержання соціальних виплат та пільг, які сестра одержує як інвалід І групи. Додатково [PERSON] повідомив, що всі документи [PERSON], а саме: паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення та свідоцтво про народження знаходяться в нього, оскільки він себе вважає фактичним опікуном Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та його слід частково задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що недієздатна [PERSON] до 31 грудня 2009 року проживала зі своїм братом [PERSON] - відповідачем по справі у [ADDRESS], а після цього її забрав до себе інший брат - [PERSON] - позивач, який проживає у [ADDRESS]. Однак після цього як позивач забрав свою сестру [PERSON] проживати до себе, відповідач не віддав їй документи, а саме: паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення та свідоцтво про народження. Нові документи позивачу вдалося виготовити в квітні 2012 року. За цей час (29 місяців) недієздатна [PERSON] була позбавлена можливості отримати пенсію у зв'язку з втратою годувальника в розмірі мінімальної пенсії за віком, тобто 21589,00 гривень та не змогла скористатися правом перейти з пенсії по інвалідності на більш високу за розміром соціальну допомогу (з врахуванням доплати за догляд) в розмірі 1,5 прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, внаслідок чого понесла збитки в сумі 10794 гривень, 50 коп. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт того, що паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення та свідоцтво про народження [PERSON] завжди були у нього та він не повертав їх позивачу, оскільки вважає себе фактичним опікуном. Відповідно до копії відповіді начальника Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області на заяву [PERSON] від 30.04.2010 р. № 16/13-С-14 зазначено, що під час бесіди з [PERSON], останній повідомив, що документи [PERSON] дійсно знаходяться в нього та він віддасть їх при зустрічі. Згідно копії довідки від 29.11.2011 р. № 16/13-343-1340, виданої Шевченківським РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області [PERSON] зазначено, що остання зверталася 29.11.2011 р. у Шевченківський РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області з приводу втрати паспорта громадянина України, пенсійного посвідчення та свідоцтва про народження. Відповідно до копії довідки від 16.11.2012 р. № 232 виданої Шевченківським РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області [PERSON] про те, що громадянці [PERSON], [INFO], зареєстрованій за адресою: [ADDRESS], Шевченківським РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області видано паспорт серії [NUMBER] від 19.01.2012 р. взамін паспорта [NUMBER] від 31.05.2002 р., виданого Шевченківським РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області. Згідно копії акту, виданого директором ЛКП «Янів - 405» від 16.07.2013 р., умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] є морально та матеріально задовільними. Відповідно до копії ухвали Шевченківського районного суду м. Львова за заявою [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатною ухвалою від 18 листопада 2011 року заяву було залишено без розгляду. Відповідно до копії рішення Шевченківського районного суду м. Львова за заявою [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатною від 14 вересня 2012 року [PERSON] було визнано недієздатною та встановлено над нею опіку. Відповідно до копії рішення Шевченківського районного суду м. Львова за поданням органу опіки та піклування ШРА ЛМР в інтересах [PERSON] від 14 червня 2013 року [PERSON] призначено опікуном недієздатної [PERSON] Згідно статті 1 ЗУ «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» право на державну соціальну допомогу мають інваліди з дитинства і діти-інваліди віком до 18 років. Інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, які мають одночасно право на державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, на пенсію та на державну соціальну допомогу згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам", призначається за вибором інвалідів з дитинства (законних представників інвалідів з дитинства, визнаних недієздатними, та дітей-інвалідів) державна соціальна допомога відповідно до цього Закону або пенсія чи державна соціальна допомога згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам". Згідно статті 2 цього ж Закону інваліду з дитинства І групи призначається державна соціальна допомога в розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Прожитковий мінімум визначається відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" та щорічно затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України і періодично переглядається відповідно до зростання індексу споживчих цін разом з уточненням показників Державного бюджету України. Розміри державної соціальної допомоги підвищуються у зв'язку із збільшенням прожиткового мінімуму. Державна соціальна допомога встановлюється в новому розмірі з дня набрання чинності законом про збільшення розміру прожиткового мінімуму. Крім цього, статтею 3 вказаного вище Закону передбачено, що інвалідам з дитинства, віднесеним до підгрупи Б І групи встановлюється надбавка на догляд за ними в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування збитків, завданих їй в результаті порушення її права. При цьому збитками, відповідно до змісту зазначеної статті, є: 1) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На переконання суду існує причинно - наслідковий зв'язок між тим, що відповідач зберігав в себе документи недієздатної [PERSON] та тим, що остання не змогла отримати належну їй згідно законодавства матеріальну допомогу. За таких обставин суд, із врахуванням вартості спричиненої шкоди, приходить до висновку, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити в повному обсязі. Стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON], то ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. За таких обставин суд, із врахуванням вартості спричиненої шкоди, приходить до висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково та стягнути з відповідача 2000 (дві тисячі) гривень. Таким чином відповідно до вищенаведеного суд вважає, що з відповідача на користь позивача в інтересах недієздатної особи [PERSON] слід стягнути 21589 (двадцять одну тисячу п'ятсот вісімдесят дев'ять) гривень збитків, понесених у зв'язку з неможливістю оформити пенсію по втраті годувальника та 10794 (десять тисяч сімсот дев'яносто чотири) гривні, 50 коп. збитків, понесених у зв'язку із неможливістю оформлення документів для переходу з пенсії по інвалідності на більш високу за розміром соціальну допомогу та 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди, що всього складає: 34383 (тридцять чотири тисячі триста вісімдесят три) гривні, 50 коп. Крім цього на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір в сумі 343 (триста сорок три) гривні, 84 коп.

Outcome: partial