Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить поновити її на роботі на посаді кухаря Дошкільного навчального закладу №26 "Калинка" з дня звільнення, стягнути з відповідача - Відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.02.2015 року по 02.02.2016 року та моральну шкоду в сумі 10000 грн., поновивши їй строк для звернення до суду з даним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що з 27.11.2006 року працювала у відповідача на вказаній посаді, з якої була звільнена 04.02.2015 року відповідно до наказу від 04.02.2015 року №8 згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Вважає, що її звільнення проведено з порушенням, оскільки заяви про звільнення вона не писала, її просто було повідомлено про винесення наказу №8 від 04.02.2015 року, а 06.02.2015 року на її домашню адресу поштою було направлено її трудову книжку. Незаконним звільненням їй було також заподіяно і моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, порушенні нормальних життєвих звязків та додаткових зусиль для їх відновлення. Просить поновити їй строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки вона являється інвалідом ІІІ групи, хворіє, не мала матеріальної можливості оплатити послуги з правової допомоги до того моменту, поки їй не було надано безкоштовну правову допомогу Стрийським міським центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги. Доповнили, що твердження відповідача про те, що вона позивач порвала власноручно написану заяву про своє звільнення є надуманим та безпідставним. Про існування наказу №9 від 05.02.2015 року "Про відміну наказу №8 від 04.02.2015 року" їй нічого не було відомо і про такий вона дізналась лише під час судового розгляду зазначеної справи. Такі дії відповідача вважає незаконними, такими, що направлені на уникнення відповідальності за її незаконне звільнення, а своє право вважає порушеним і таким, що підлягає відновленню лише шляхом її поновлення на роботі судовим рішенням зі стягненням з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Представник відповідача ДНЗ №26 "Калинка" та третя особа [PERSON] просила в позові відмовити з підстав, які виклала письмово /а.с. 28-30/. Представник відповідача відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради [PERSON], позов заперечив повністю, посилаючись на його безпідставність, оскільки наказ №8 від 04.02.2015 року був відмінений у відповідності до наказу №9 від 05.02.2015 року "Про відміну наказу №8 від 04.02.2015 року", а відтак позивач і надалі перебуває у трудових відносинах з відповідачами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає, виходячи з наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року за №9, при розгляді справ про поновлення на роботі, судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Як вбачається з копії трудової книжки позивачки [PERSON], остання з 27.11.2006 року по 04.02.2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачами, працюючи на посаді кухаря Дошкільного навчального закладу №26 "Калинка" /а.с. 5/. Згідно копії наказу №8 від 04.02.2015 року "Про звільнення [PERSON]М", позивачку звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) на підставі її заяви. Від ознайомлення з наказом позивач відмовилась, про що складено акт від 04.02.2015 року /а.с. 19/. Наказом №9 від 05.02.2015 року "Про відміну наказу №8 від 04.02.2015 року" відмінено наказ №8 від 04.02.2015 року на підставі акту від 05.02.2015 року. Наказ був зачитаний вголос [PERSON], від його ознайомлення позивач відмовилась, про що складено акт від 05.02.2015 року /а.с. 20, 32/. Отже судом встановлено, що наказ, яким позивачку було звільнено з роботи відмінений роботодавцем, доведений до відома працівника позивачки, а відтак, остання продовжила перебувати з роботодавцем у трудових відносинах. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що їй не було відомо про відміну наказу про її звільнення з роботи і вона з часу звільнення на роботу не виходила. Однак зазначені твердження позивачки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи, виходячи з наступного. Так, згідно копії доповідної записки [PERSON] від 05.02.2015 р., позивач [PERSON] 05 лютого 2015 року з'явилася на роботу та протягом робочого дня виконувала свої функціональні обов'язки /а.с. 33/, а згідно копії акту від 09.02.2015 року за вх. №38, позивач була присутня на робочому місці 09 лютого 2015 року з 6.00 год. до 13.00 год. /а.с. 34/. Довідкою №326 від 22.02.2016 року, виданою відділом освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради встановлено, що за лютий місяць 2015 року позивачці [PERSON] було нараховано заробітну плату за п'ять робочих днів. Зарплату Позивачем за лютий місяць отримано /а.с. 35/. З індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу [PERSON] вбачається, що за лютий місяць 2015 року в позивача [PERSON] зараховано 7 днів страхового стажу, а в серпні 2015 року 3 дні /а.с. 36/. Отже, судом встановлено, що позивачка 05.02.2015 року дізналась про відміну наказу про своє звільнення з роботи, та декілька днів після звільнення продовжила виконувати свої обовязки на посаді кухаря ДНЗ №26 "Калинка". Поряд з цим, позивач посилається на те, що зміни в її трудову книжку, зокрема, про відміну наказу №8 від 04.02.2015 року не внесені і по сьогоднішній день. Однак, як встановлено в судовому засіданні, 04.02.2015 року, після винесення наказу про звільнення позивачки з роботи, остання відмовилась отримувати свою трудову книжку і таку їй було надіслано поштою /а.с. 47-49/. Згідно акту від 09.02.2015 року, вх. №39, на прохання завідувача [PERSON] надати трудову книжку задля внесення відповідних записів на підставі наказу №9 від 05.02.2015 року «Про відміну наказу № 8 від 04.02.2015 року", який був повторно зачитаний позивачці [PERSON], остання відмовилася надати трудову книжку, отримала наказ №8 від 04.02.2015 року, відмовившись отримати наказ № 9 від 05.02.2015 року /а.с. 37/. Повідомленням від 11 лютого 2015 року, яке отримано [PERSON] 13.02.2015 року, завідувач ДНЗ №26 [PERSON] просила [PERSON] представити адміністрації ДНЗ №26 «Калинка» свою трудову книжки для зміни запису /а.с. 40/. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] свою трудову книжку для внесення запису про наказ №9 від 05.02.2015 року не представила. Відсутність такого запису в трудовій книжці позивачки, на думку суду, не свідчить про те, що остання звільнена з роботи. З огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що позивачку хоч і було звільнено з роботи 04.02.2015 року, однак, вже на наступний день 05.02.2015 року наказ про її звільнення було відмінено, позивач продовжила виходити на роботу 05 та 09 лютого 2015 року, за ці дні їй було нараховано та виплачену заробітну платню, яку нею отримано. Також в серпні 2015 року позиваці здійснювались нарахування за 3 дні страхового стажу. За таких обставин суд доходить висновку, що оскільки позивач продовжує офіційно перебувати у трудових відносинах з відповідачем, а відтак відсутні підстави для її поновлення на роботі. Той факт, що позивачка на роботі не з'являється не свідчить про її звільнення з роботи і не вказує на необхідність її поновлення на посаді. За наведених вище підстав про відмову в задоволенні позову про поновлення на роботі, суд вважає, що не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеногопрогулу та відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed