Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах [PERSON], 13.11.2013 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 03.10.2007 року між [PERSON],яка діяла в інтересах [PERSON] на підставі довіреності та АТ"КБ "Хрещатик" було укладено договір іпотеки№ 121-ФК/07/01.Вважає,що даний договір повинен бути визнаний недійсним,оскільки при його укладанні існувала зловмисна домовленість представника [PERSON]-[PERSON] із ПАТ "КБ "Хрещатик" у зв'язку із тим, що [PERSON] при виданні на її ім`я довіреності не повідомила [PERSON] про те, що вона працює в Подільській філії ВАТ КБ "Хрещатик" та представляє інтереси банку. На підставі вищевикладеного,позивач 20.01.2014р. уточнивши свої позовні вимоги, остаточно просить суд: визнати недійсним з моменту укладання договір іпотеки № 121-ФК/07/01 від 03.10.2007р., укладений від імені [PERSON] представником [PERSON] та ВАТ "КБ "Хрещатик" та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], що зареєстрований в реєстрі за № 4215; застосувати реституцію та повернути сторони договору іпотеки № 121-ФК/07/01 від 03.10.2007 року, укладеного від імені [PERSON] представником [PERSON] та ВАТ "КБ "Хрещатик" та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], що зареєстрований в реєстрі за № 4215 до попереднього стану; виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою земельної ділянки загальною площею 0,033 га, що знаходиться за адресою:[ADDRESS],діл. [NUMBER], що є власністю [PERSON], а також виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою садового будинку, до складу якого входять : садовий будинок (літ. А) загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м., душова (літ. Б), вбиральня (літ. В), сарай (літ. І), споруди (№ 1-5), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], буд. [NUMBER], який належить [PERSON], внесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в Реєстрі за № 4217, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав наведених в позові. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на правомірність вищевказаного договору. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчена довіреність, якою позивач уповноважив [PERSON] представляти її інтереси у будь-яких установах, органах, організаціях та підприємствах з питань, які будуть стосуватися, розпорядження (продажу, міни та/або передачі в іпотеку (наступну іпотеку)) від її імені та в її інтересах (або в інтересах третіх осіб), реалізації при необхідності виконання зобовязань майнового поручителя, в т.ч. перед будь-яким банком, належного їй на праві власності нерухомого майна, а саме: земельної ділянки [NUMBER] для ведення садівництва площею 0,033 га, кадастровий № 5110300000:02:017:0016, що розташована за адресою: [ADDRESS] та садового будинку [NUMBER], реєстраційний номер РПВН: 19620966, що розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.13) 03 жовтня 2007 року між ВАТ КБ "Хрещатик" та [PERSON]., від імені якої діяла [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 02.10.2007 року, за реєстровим № 4191 було укладено договір іпотеки № 121-ФК/07/01, у відповідності до умов якого з метою забезпечення виконання зобов'язання, що випливають з кредитного договору № 114-ФК/07/01 від 03.10.2007 року, укладеного між ВАТ КБ "Хрещатик" та [PERSON], [PERSON] надала в заставу іпотекодержателю вищезазазначене в довіреності нерухоме майно.(а.с.6-12) Позивач вказує на той факт, що [PERSON] при виданні на її ім'я довіреності не повідомила її про те,що вона працює в Подільській філії ВАТ КБ "Хрещатик",тому вважає, що між банком та [PERSON] існувала зловмисна домовленість, оскільки [PERSON] працювала в Подільській філії ВАТ КБ "Хрещатик", а тому фактично не могла укладати договір іпотеки з КБ "Хрещатик", т.я. в цій ситуації вона діяла не в інтересах [PERSON], а в інтерсах іншої особи, оскільки перебувала у трудових відносинах з ВАТ КБ "Хрещатик" та отримувала заробітну плату. До того ж, жодних вигод при укладанні договору іпотеки [PERSON] не мала, бо кредит отримала взагалі інша особа,а банк в разі невиконання зобов'язань мав реальну можливість звернути стягнення на заставане майно. Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст.ст.30-32 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Зловмисною домовленістю у контексті ст.232 ЦК України слід розуміти спільні дії сторін правочину - представника та іншої особи, які розуміють протиправність вчинюваного правочину (недійсність/нікчемність), що може полягати, зокрема, у відсутності справжнього волевиявлення довірителя якби він знав про їхні наміри, та вчинюють правочин для якого законом передбачений ризик визнання його недійсним або застосування наслідків нікчемності. Тобто повинен бути доведеним факт спільної зловмисної домовленості між представником та іншою особою. У п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст.232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання. А також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Тобто для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв»язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками. При цьому, зловмисна домовленість представника однієї сторони правочину з другою полягає у вчинених діях (домовленості), наслідком яких є погіршення майнової і правової ситуації для сторони, що представляють, якщо об»єктивно була можливість уникнути ці негативні наслідки у разі вчинення правочину самою стороною. Разом з тим, як убачається з даної довіреності, вона є цільовою - стосується розпордження (продажу, міни та/або передачі в іпотеку(наступну іпотеку)) зумовленого нерухомого майна, у представника фактично зникають повноважень внаслідок завершення вчинення дій. Фактів, які б вказували на зловмисну домовленість у правовідношенні по передачі нерухомого майна в іпотеку не випливає, оскільки дії представника були чітко обумовлені довіреністю, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], що є підставою вважати що вона відповідає вільному волевиявленню довірителя, який повністю усвідомлював значення своїх дій та правові наслідки. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що представник діяв всупереч інтересів та волевиявлення довірителя, матеріали справи не містять. Окрім того, обґрунтовуючи вимоги правилами ст.232 ЦК України та посилаючись на зловмисну домовленість представника з іншою стороною, позивач не визначає в якості відповідача представника за довіреністю, що порушила його права. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі ст.232 ЦК України немає, оскільки позивачем не доведено наявності зловмисної домовленості між його представником з другою стороною, а вчинення представником конкретної дії, що прямо передбачена умовами довіреності, дійсність якої не оспорюється, не може уважатися результатом зловмисної домовленості.Всупереч ст.60 ЦПК України, позивачем не доведено викладені у позовній заяві обставини. Вимоги позивача, щодо застосування реституції та повернення сторони договору іпотеки до попереднього стану, виключення з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою нерухомого майна є похідними від основного позову та може бути задоволено лише у разі задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки, а тому, за викладених обставин задоволенню не підлягає. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачкою не доведено, зловмисної домовленості представника однієї сторонни з другою стороною при укладанні договору іпотекі. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач та його представник як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Витрати на правову допомогу, у відповідності до статті 79 ЦПК України, відносяться до судових витрат. Згідно зі ст. 88 ЦПК України при ухваленні рішення про відмову в позові витрати на правову допомогу на користь позивача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed