Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з цим позовом і представник позивача, обгрунтовуючи позовні вимоги пояснив, що 26 травня 2000 року на Українській товарній біржі "Контрактова" між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] була укладена угода купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку по [ADDRESS] , який було придбане за 22000 гривень. Ця угода зареєстрована на Українській товарній біржі "Контрактова" 23 січня 2018 року за № 05/027, але не була сторонами нотаріально посвідчена. Позивач тривалий час проживає у вказаному будинку та користується земельною ділянкою, на якій будинок розташований. Зараз позивачу стало відомо, що укладена між ним і [PERSON] угода не є дійсною, оскільки не є нотаріально посвідченою. Позивач намагався знайти [PERSON] і посвідчити угоду нотаріально, але виявив, що [PERSON] помер [INFO] . У вказаному будинку зареєстрована дочка померлого [PERSON] - [PERSON] , яка є спадкоємницею померлого, але фактичне її місце перебування невідоме. Позивач вважає, що він законно придбав будинок на біржевих торгах і з свого боку виконав всі умови угоди купівлі-продажу, в тому числі с повністю сплатив продавцю вартість будинку, але з наведених причин нотаріальне посвідчення угоди купівлі-продажу будинку неможливе. Тому представник позивача просить визнати зазначену угоду купівлі-продажу дійсною та визнати за позивачем право власності на вказаний будинок. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату розгляду справи сповіщена належним чином. \~ \~ \~ \~Представник заінтересованої особи про день слухання справи сповіщений, в судове засідання не з`явився, письмово повідомив суду без участі його представника. \~ \~ \~ \~Дослідивши докази по справі суд вважає встановленим, що згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом`якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Тобто при вирішенні даного спору щодо угоди купівлі-продажу майна, вчиненої у травні 2000 року, мають бути застосовані положення Цивільного Кодексу України 1963 року. Згідно ст.227 ЦК України 1963 року договори купівлі-продажу житлового будинку мають бути нотаріально посвідчені, якщо хоча б однією із сторін договору є громадянин і недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. При укладенні 26 травня 2000 року в умовах Української товарної біржі "Контрактова" угоди купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] сторони, які є громадянами, нотаріально цю угоду не посвідчили. Ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та лист Міністра юстиції № 19-32/64 від 16.01.2004 року, не можуть бути підставами для задоволення позову, оскільки ст.1, 2 ЦК України 1963 року встановлюють, що майнові відносини між громадянами регулюються Цивільним Кодексом України, тобто ЦК України є основним актом цивільного законодавства, а Закон України «Про товарну біржу» має відповідати йому, але змін до ст. 227 ЦК України 1963 року щодо можливості укладення в умовах товарної біржі угод купівлі-продажу житлових будинків без нотаріального посвідчення цих угод, як те передбачає ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», не внесено. А в листі Міністра юстиції України № 19-32/64 від 16.01.2004 року вказано, що договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуждження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Таким чином, договори щодо придбання на біржевих торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. Сторонами при укладенні в умовах Української товарної біржі "Контрактова" 26 травня 2000 року угоди купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] , зареєстрованої біржою за № 05\\027 лише 23 січня 2018 року, тобто після смерті продавця, не були дотримані вимоги щодо обов`язковості нотаріального посвідчення договору, що за правилами ст. 227 ЦК України 1999 року тягне за собою недійсність договору. \~ \~ \~ \~Ст. 47 ЦК України 1963 року передбачає можливість визнання угоди, нотаріальне оформлення якої обов`язкове, дійсною за умови, якщо одна з сторін повністю або частково визнала угоду, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди. Таке ж положення містить і ст.220 діючого ЦК України. І в разі визнання такої угоди дійсною судом, наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. В даному разі позивач - покупець, виконав всі умови угоди купівлі-продажу, в тому числі і сплативши продавцю вартість будинку, про свідчить відповідна розписка про отримання коштів, але нотаріальне посвідчення угоди є неможливою через смерть померлого [INFO] продавця [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , та відсутністю спадкоємця [PERSON] . Проте смерть продавця на неможливість визначення місця перебування його спадкоємиці не можуть свідчити про ухилення вказаних осіб від нотаріального посвідчення угоди. \~ \~ \~ \~Але визнання дійсною вказаної угоди на підставі наведених вимог законодавства суд не вбачає можливості, оскільки ст. 225 ЦК України 1963 року, ст. 658 діючого ЦК України право продажу майна лише його власнику. В матеріалах справи наявні лише копія рішення № 27 від 21 лютого 1990 року Аульської селищної ради про виділення [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] Аули для будівництва житлового будинку, копія технічного паспорту будинку за вказаною адресою, де власником вказана [PERSON] В угоді купівлі-продажу не вказані правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності продавця на будинок, а з інформаційної довідки № 170632086 від 14 червня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження житлового будинку по [ADDRESS] не зареєстровані. Тобто угода купівлі продажу названого будинку продавцем, який не був власником будинку і не мав права його продажу за правилами ст. 48 УК України 1963 року, ст.ст. 203, 215 діючого ЦК України є недійсною. На час укладення угоди позивач, який цю угоду підписав, достовірно знав, що в угоді не вказані підстави, які б давали право продавцю відчужувати будинок, тобто позивач не є добросовісним набувачем і не має правових підстав для набуття права власності, як те передбачають ст.ст. 328, 330 діючого ЦК України, що обумовлює висновок суду про неможливість задоволення позовних вимог у повному обсязі та покладення на позивача обов`язку по сплаті удових витрат, як те передбачено ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed