Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Український страховий стандарт" звернулося в суд з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення про стягнення з відповідача в користь позивача 49000 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.11.2014 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АІ/0912495, відповідно до якого позивачем застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника, повязану з експлуатацією автомобіля [NUMBER] (забезпечений автомобіль). 20 жовтня 2015 року в с. Нагоряни по вул. Центральна сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON]. ДТП сталась з вини [PERSON], який порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулось зіткнення згаданих автомобілів. Вказана дорожньо-транспортна подія є страховим випадком відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2015 р. [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Позивач покликається на те, що: в порушення п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено обовязок учасників дорожньо-транспортної пригоди невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів, письмово повідомити страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідач не повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду; на підставі складеного позивачем [PERSON] акта № 6287 від 28.03.2016 р. та Заяви на виплату страхового відшкодування в порядку регресу, відповідно до норм ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», платіжним дорученням № 507 від 29.03.2016 р. позивачем перераховано страхове відшкодування в розмірі 49000 грн. Зазначаючи, що відповідно до підпункту «г» пункту 38.1.1 ст. 38 цього Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 цього закону, позивач просить стягнути з [PERSON] в порядку регресу грошові кошти в розмірі 49000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1450 грн. В судове засідання сторони - не зявились повторно. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без його присутності за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач до суду подав заперечення, з якого слідує, що позов він не визнає. Факту порушення ним правил дорожнього руху 20.10.2015 року в с. Нагоряни на вул. Центральна, керуючи транспортним засобом «Volkswagen» державний реєстраційний номер [NUMBER], вчинення ним ДТП за участю транспортного засобу "Toyota", державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та притягнення його до адміністративної відповідальності, - відповідач не заперечує. Ствердив, що між ним та позивачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0912495, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є «Volkswagen» державний реєстраційний номер [NUMBER]. Однак, відповідач заперечує, що твердження позивача про неповідомлення ним про настання випадку, який в подальшому може бути визнаний страховим, не відповідає дійсності, так як на виконання вимог п. 33.1.4 ст. 33 Закону він направив на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» повідомлення про настання випадку, який в подальшому може бути визнаний страховим, в підтвердження чого надав копії: заяви- повідомлення про настання випадку від 22.10.2015 р. та підтвердження направлення повідомлення. Крім того, відповідач зазначає, що згідно з підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право регресу до страхувальника або водія, забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, можливе якщо він порушив строк, визначений у п. 33.1.2 Закону, а не в п. 33.1.4 , як вказує позивач в позові. А тому, покликаючись на наведене та на правову позицію, що викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі матеріалів. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази, прийшов до наступного. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 05.11.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та [PERSON] укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ/0912495) -автомобіля [NUMBER] (забезпечений автомобіль). 20.10.2015 року близько 16 год.50хв. [PERSON], керуючи на автодорозі Татарів Косів-Коломия-Борщів- Кам'янець-Подільський, в с. Нагоряни по вул. Центральна, автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, не врахувавши дорожню обстановку, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого пошкодив автомобіль та завдав матеріальних збитків. Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2015 р. по справі № 342/1206/15-п відповідач [PERSON] був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, на нього накладений адмінштраф в розмірі 340 грн. Ч. 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 7 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. В обґрунтування позовних вимог позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія "Український страховий стандарт» посилається на п.п. «г» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1статті 33 цього Закону. Однак, підпункт «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» фактично викладений у такій редакції: страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду - ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не в підпункті 33.1.2 згаданої статті. Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Таким чином, страховик може подати регресний позов за наявності двох умов: якщо страхувальник не повідомив страховика у строки про факт ДТП, і не вжив заходів з метою запобігання чи зменшення шкоди. Відповідно до судової практики Верховного суду України «Про умови та порядку здійснення страхових виплат у судовому порядку» коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися окремо у кожному випадку. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на підставу стягнення з відповідача [PERSON] в регресному порядку страхового відшкодування - не повідомлення позивача про дорожньо-транспортну пригоду на протязі трьох днів з моменту її вчинення, і вважає, що до нього перейшло право регресної вимоги саме до відповідача [PERSON] Підтвердженням того, що на виконання вимог п. 33.1.4 ст. 33 Закону відповідач направив на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» повідомлення про настання випадку, який в подальшому може бути визнаний страховим, є надана [PERSON] заява(повідомлення), датована 22.10.2015 р., з якої слідує, що він повідомляє приватне акціонерне товариство «Страхова компанія "Український страховий стандарт» за договором обовязкового страхування АІ/0912495 про те, що 20.10.2015року в с. Нагоряни по вул. Центральна сталась ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen» державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Тойота "Toyota" державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] В заяві [PERSON] зазначає, що у разі проведення огляду ТЗ просить повідомити додатково, а також вказує адресу місцезнаходження його транспортного засобу: Івано-Франківська обл. м. Городенка вул. Косака, 25. Доказом, що відповідач 22.10.2015 р. направив свою заяву ПАТ СК «Український страховий стандарт» є копія накладної 065850 курєрської експрес доставки. Позивачем суду не надано документів обліку надходжень письмових повідомлень про настання страхових подій. Факт настання страхового випадку сторонами не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач [PERSON], як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування та перевіривши факт заподіяння збитку потерпілому після події ДТП. Тому наведена позивачем підстава - неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладена в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних (деліктних), тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів. Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що регресний позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" про стягнення з [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 49000 грн. через недоведеність матеріальної підстави його предявлення слід залишити без задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі ст.ст.1187,1188,1191 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: dismissed