Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання, вказуючи, що вона є матір'ю [PERSON], а відповідач батьком. Шлюб між ними розірвано 13.09.2005 року. На даний час син [PERSON] досяг повнолітнього віку і є студентом денної форми навчання Приазовської філії державного навчального закладу "Мелітопольський професійний аграрний ліцей". Син проживає з нею і у зв'язку з навчанням потребую додаткової матеріальної допомоги (на харчування, на одяг та на придбання інших товарів побуту і канцелярських товарів). Через навчання на денній формі він не має змоги офіційно працевлаштуватися. Вона допомагає сину у добровільному порядку, а згоди з батьком в цьому питанні вони не досягли, хоча він не звільнений від такого обов'язку. Розмір його доходів їй не відомий, проте він має можливість надати сину матеріальну допомогу. В попереднє судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, однак в позові зазначила, що просить розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в попереднє судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву, в якій вказує, що позовні вимоги він визнає повністю, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини доходу на утримання повнолітнього сина, та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ч. 4 ст. 174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку (сина) у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За змістом ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. За роз'ясненнями, які містяться у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язковою сукупністю таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Дослідивши матеріали справи, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], який навчається на 3 курсі Приазовської філії державного навчального закладу "Мелітопольський професійний аграрний ліцей". Термін навчання закінчується 30 червня 2014 року. Згідно довідки Приазовської селищної ради № 1954 від 14.03.2014р. [PERSON] проживає разом з позивачкою. Позовні вимоги [PERSON] визнав повністю і згоден виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина на період навчання. Визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору.

Outcome: approved