Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Представник позивача 25.09.2018 року звернулася\~\~ до суду \~ із позовною заявою вказуючи, що 05.03.2003 року приватизаційною комісією по приватизації житла Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області на підставі розпорядження № 73 від 05.03.2003 року було видано свідоцтво про право власності на житло, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 18.05.2003 року власниками об`єкту нерухомості є в рівних частках по 1/5 : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та позивач, [PERSON] . У 2003 році позивач, був неповнолітнім. Його мати [PERSON] своєї згоди на проведення приватизації житла на його користь не давала. Позивач вважає, що таким чином порушено його право на житло у межах норм, що передбаченні чинним законодавством. В даний час він, маючи багатодітну родину не має можливості скористатися своїм правом на безоплатну приватизацію житла як особа , що має статус учасника АТО, оскільки законодавство про приватизацію житла визначає право громадян України приватизувати займане ними житло один раз. Представник позивача, посилаючись на ст.47 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, Закон України « Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир ( будинків) житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, Положенням Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 1992 року « Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» ч.1 ст.76, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81, п.4 ст.84, ст.175 ЦПК України, просить суд: -визнати приватизацію частки 1/5 [PERSON] у житловому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] недійсною; -визнати розпорядження (наказ) приватизаційної комісії по приватизації житла Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області від 05.03.2003 року № 73, недійсним в частині приватизації 1/5 частки будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] [PERSON] ; -визнати свідоцтво про право власності на житло розташоване за адресою: [ADDRESS] видане Лобачівською сільською радою Володарського району Київської області за розпорядженням ( наказом) від 05.03.2003 року № 73, недійсним; -скасувати державну реєстрацію права власності на частку - [PERSON] , в розмірі 1/5 в житловому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] . 28.09.2018 року судом відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на\~10:00 год. 06.11.2018 року, за клопотанням представника позивача засідання було відкладено на 13.11.2018 року. 13.11.2018 року позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області в підготовче судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла заява, якою просить суд розгляд справи проводити у її відсутність. Рішення суду прийняти згідно вимог чинного законодавства ( а.с.43). У підготовчому судовому засіданні за клопотанням представника позивача двічі оголошувалася перерва. 26.11.2018 року судом прийнято збільшення позовних вимог позивачем [PERSON] , який просив: - визнати приватизацію житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] недійсною; - визнати розпорядження (наказ) приватизаційної комісії по приватизації житла Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області від 05.03.2003 року № 73, недійсним; - визнати свідоцтво про право власності на житло розташоване за адресою: [ADDRESS] видане Лобачівською сільською радою Володарського району Київської області за розпорядженням ( наказом) від 05.03.2003 року № 73, недійсним; - скасувати державну реєстрацію права власності житлового будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду 26.11.2018 року закрито підготовче позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.11.2018 року. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області в підготовче судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла заява якою просить суд розгляд справи проводити у її відсутність. Рішення суду прийняти згідно вимог чинного законодавства ( а.с.43). Представники третіх осіб: [PERSON] та [PERSON] , яка окрім своїх представляє інтереси [PERSON] та [PERSON] не заперечували проти вимог позивача. Суд, ознайомившись з позовною заявою, заслухавши пояснення учасників судового розгляду та\~\~ дослідивши письмові докази, вважає, що\~ позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних міркувань. Судом встановлено, що за розпорядженням виконкому Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області від 05.03.2003 року № 73 безоплатно передано у власність житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 55). На підставі розпорядження від 05.03.2003 року було видано свідоцтво про право власності на житло: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане свідоцтво видане на ім`я: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (а.с. 7). Право власності на вище зазначене житло було зареєстровано КП ВООБТІ, що стверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.05.2003 року реєстраційний номер 1105264 ( а.с.9). На момент приватизації житла [PERSON] був неповнолітнім , що стверджено свідоцтвом про його народження ( а.с.50). Заяву, що адресована виконкому Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області на передачу будинку у власність, було подано від наймача квартири [PERSON] (а.с. 28 зворотня сторона) у відповідності до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян , що діяли на час проведення приватизації житлового будинку ( із змінами, внесеними згідно з Наказом Держжитлокомунгоспу N 72 ( z0201-94 ) від 05.08.94 ), затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 N 56 ( на даний час положення втратило чинність на підставі Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства N 396 ( z0109-10 ) від 16.12.2009). Зокрема, п.5. Положення зазначає, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло ( абзац другий пункту 5 із змінами, внесеними згідно з Наказом Держжитлокомунгоспу N 72 ( z0201-94 від 05.08.94 ). П.18. Положення вказує, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. При наявності у наймача або членів його сім`ї пільги на безоплатне одержання займаного житла незалежно від розміру загальної площі, до заяви додається відповідний документ (копія посвідчення, довідка та інше), що підтверджує право на пільгові умови приватизації. Згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку) підтверджується письмово і додається до заяви ( п.19 Положення). П. п. 20, 21 Положення містили вказівки, що при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло та новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( 2482-12 ). Аналізуючи вище\~викладене суд\~приходить до\~переконання,\~що позивач\~ звернувся\~до суду\~за захистом\~своїх порушених\~прав правомірно,\~оскільки на\~час приватизації\~житлового будинку\~він дійсно\~був неповнолітнім\~і повнолітні\~члени сім`ї\~(\~зокрема квартиронаймач\~ [PERSON] )\~ здійснили\~приватизацію не\~враховуючи інтереси неповнолітнього сина. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи. Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Окрім того кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання прав, припинення дії, яка порушує право. В силу п. 10 ч. 3 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільного права або інтересу є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає, зокрема, незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права . Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання на час проведення приватизації житлового будинку, що рошташований за адресою : [ADDRESS] здійснювалися за Законом України від 19\~червня 1992\~року №\~2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян ( Із змінами, внесеними згідно з Наказом Держжитлокомунгоспу N 72 ( z0201-94 ) від 05.08.94 ), затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 N 56. Із системного аналізу згаданих нормативно-правових актів вбачається, що вони спрямовані, зокрема, на регламентацію правовідносин з приводу реалізації права громадян на житло шляхом передання їм у приватну власність житлових приміщень державного житлового фонду та гуртожитків. Позивач [PERSON] свої позовні вимоги мотивував тим, що згідно розпорядження Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області йому належить на праві спільної часткової власності 1/5 частина житлового будинку, що розташований за адресою : [ADDRESS] . На момент приватизації позивач був неповнолітнім, тому він не міг висловити свою згоду чи не згоду щодо передачі йому у власність житла. Квартиронаймач - [PERSON] , який є батьком позивача, приватизував житловий одноквартирний будинок на всіх членів сім`ї, тим самим обмежив право позивача на приватизацію житла в майбутньому. Питання надання згоди\~неповнолітніми членами сім`ї, які проживали в жилому приміщенні, що приватизується регулюється \~Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду"\~на момент виникнення спірних правовідносин не було визначено. Обґрунтовуючи свій\~висновок про\~задоволення позову,\~суд бере\~до уваги\~ положення\~ст.\~8\~Закону України\~"Про\~приватизацію державного\~житлового фонду" та\~ст. 64 ЖК УРСР, яка передбачає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Так, судом встановлено, що приватизація житла, здійснена повнолітніми членами сім`ї, однак після досягнення позивачем повноліття виявилось, що він з цими діями не згоден. Позивач у 2003 році, будучи неповнолітнім, увійшов у приватизацію житлового приміщення разом зі своїми батьками. Однак правочин приватизації частини вказаного будинку батьками на ім`я позивача без його згоди, коли він був неповнолітнім порушує його права, оскільки позбавляє його можливості реалізувати своє право на приватизацію та отримати житло за місцем проходження військової служби в порядку, передбаченому\~ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Позивач, проходить військову службу в якості старшого солдата, у військовій частині [NUMBER] . Одночасно він перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, як «Учасник бойових дій АТО» - пільгова категорія. Сім`я позивача складається з 5 ( п`ять) осіб ( а.с.10). При постановці на облік військовослужбовців для забезпечення житла за місцем проходження служби, позивачу стало відомо про наявність у нього у власності приватизованого житла. Наявність у власності позивача ( без його волевиявлення ) на 1/5 частини будинку , що розташований по [ADDRESS] позбавляє його права отримати житло за місцем проходження військової служби в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. N 1081. Батьки позивача в той час діяли не думаючи про можливі наслідки такого рішення. Таким чином, правочин приватизації частини вказаної квартири батьками на ім`я позивача, коли він був неповнолітнім, без його згоди, суперечить правам та інтересам позивача як сторони правочину приватизації, позбавляє позивача права реалізувати своє право на приватизацію самостійно, отримати житло за місцем проходження військової служби в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» . Таким чином, суд приходить до висновку про недійсність угоди приватизації житла, що має істотне значення для прав позивача. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Суд вважає, що права та інтереси позивача порушені і підлягають захисту на підставі ст. 16 ЦК України. У зв`язку із визнанням недійсною приватизації, підлягає визнанню недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно та скасуванню державна реєстрація права власності на житловий будинок. Таким чином, суд прийшов до висновку про визнання недійсною приватизації житла, що має істотне значення для прав позивача. На момент приватизації не були враховані усі обставини, які мали значення. На даний час позивач позбавлений можливості приватизувати житло за своїм вибором, а тому вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved