Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач Голова Запорізької обласної державної адміністрації [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою до Інформаційного агентства «АйПіНьюс» в особі засновника ПП «Науково-виробничої фірми «ШІК-СЕРВІС» та [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації. Просить визнати недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача як голови Запорізької обласної державної адміністрації інформацію, яку було поширено відповідачами на сайті «IP news» [INFO] року в публікаціях, зазначається мовою оригіналу: «[INFO]» та «[INFO]». В обґрунтування позову позивач зазначив, що в зазначених статтях містяться твердження про скоєння ним корупційних діянь, а саме надання неправомірної вигоди працівникам Адміністрації Президента України, та прямі звинувачення у скоєнні кримінальних злочинів - розкраданні коштів в сфері гемодіалізу і розкраданні в розмірі 1 млн. грн. при витрачанні Службою автомобільних доріг паливно-мастильних матеріалів, які є неправдивими та недостовірними. Стверджує, що Служба автомобільних доріг та ДП «Запорізький облавтодор» не перебувають і ніколи не перебували в підпорядкуванні обладміністрації, тому впливати на використання паливно-мастильних матеріалів він не має можливості та повноважень. Зазначає, що жодних доказів твердженням, наведеним у публікаціях, не наводиться. Розповсюджена відповідачами недостовірна інформація завдає шкоди діловій репутації позивача, порочать честь, гідність та ділову репутацію як особисто позивача як посадової особи, так і органу, в якому він працює, з огляду на це позов подається як головою обласної державної адміністрації. Щодо визначення відповідачів зазначає, що відповідно до п. 9, 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 належними відповідачами в цій справі є засновник друкованого засобу масової інформації, яким є засновник інформаційного агентства «АйПіНьюс» ПП «Науково-виробнича фірма «ШІК-СЕРВІС», і власник веб-сайта, яким є [PERSON] Ухвалою суду від 03 липня 2018 року справа прийнята до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, 02 жовтня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, додатково пояснив, що при зазначенні дати опублікування другої статті під назвою (мовою оригіналу): «[INFO]», була допущена описка, просив вважати вірною датою [INFO] року. Позовну заяву просив задовольнити повністю, визнати недостовірною, такою що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача та зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію. Представник відповідача ПП «Науково-виробнича фірма «ШІК - СЕРВІС» - [PERSON], проти позову заперечувала, вказала, що вказані позивачем відповідачі не є належними. У задоволення позову просила відмовити повністю. Відповідач [PERSON], повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини його неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Правовідносини виникли між сторонами з приводу порушення особистих немайнових прав фізичної особи внаслідок поширення недостовірної інформації, тому при вирішенні спору суд застосовує норми Книги другої, а також глави 3 Цивільного кодексу України, Закону України «Про інформацію». Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року на сайті «IP news» за адресою [INFO] розміщено матеріал під назвою (мовою оригіналу): «[INFO]», в якому містяться такий уривок (мовою оригіналу): «[INFO]». [INFO] року на сайті «IP news» за адресою [INFO] розміщено матеріал (мовою оригіналу): «[INFO]». В цьому матеріалі міститься інформація про проведення правоохоронними органами обшуків в приміщеннях Служби автодоріг Запорізької області та причетності голови Запорізької обласної державної адміністрації [PERSON] до розкрадання 1 млн. грн. в Службі автомобільних доріг у Запорізькій області. Автори вказаних статей в публікаціях не зазначені. Щодо твердження представника відповідача, про зазначення позивачем неналежних відповідачів по справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ЗУ «Про телекомунікації», домен - це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється, а доменне ім'я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Враховуючи, що автор статей не зазначений, належними відповідачами по справі є саме реєстратор доменного імені [PERSON] та засновник Інформаційного агентства «ІРNews» - ПП «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «ШІК-СЕРВІС». Відповідно до ст.ст. 3, 28 Конституції України честь і гідність людини визначено найвищою соціальною цінністю, кожен має повагу до його гідності. Разом з тим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Судом встановлено, що [INFO] року на сайті «IP news» за адресою [INFO] розміщено матеріал під назвою, мовою оригіналу: «[INFO]» (мовою оригіналу) та [INFO] року на сайті «IP news» за адресою [INFO] зміщено матеріал, мовою оригіналу: «[INFO]». Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Так, наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 42, 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року). Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Відповідно до положень частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 12 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Надаючи правову оцінку змісту опублікованих [INFO] року та [INFO] року на сайті «IP news» статей під заголовками (мовою оригіналу): «[INFO]» та «[INFO]», суд дійшов наступного. Так, стаття від [INFO] року під назвою: [INFO]», містить як оціночні судженні (мовою оригіналу): «[INFO]». У статті від [INFO] року під назвою (мовою оригіналу): «[INFO]». Містяться інформація щодо того, що голова Запорізької обласної державної адміністрації [PERSON] причетний до розкрадання 1 млн. грн. в Службі автомобільних доріг в Запорізькій області. Тобто наявні прямі звинувачення щодо конкретної особи. Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що вищенаведена інформація, поширена на сайті відповідача, є недостовірною, такою що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, адже вказує на винуватість позивача та створює уявлення у громадськості про наявність доведеного та встановленого факту вчинення ним кримінальних правопорушеннь. Так, положеннями ст. 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Особливо суд приймає до уваги форму, в якій було викладена інформація і характер використаних слів, які є принизливими для позивача. При цьому відповідачі не надали належних, переконливих доказів і не довели, що розповсюджена інформація є достовірною. Таким чином, встановлено безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між поширенням відповідачами недостовірної інформації та приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача. Суд враховує положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Кабінету Міністрів України, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Європи про право на недоторканість приватного життя. У вказаній резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами Законодавець не звільняє від відповідальності за розголошення та поширення недостовірної інформації. Наведена спірна інформація, поширена відповідачами стосовно позивача, є недостовірною на момент її поширення, а тому відповідачі не може бути звільнені за її поширення. Статтею 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Слід вказати, що право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку (рішення Європейського суду з прав людини у справі: "Лінгенс проти Австрії"). Оспорювана інформація не відповідає дійсності, не підтверджується зібраними по справі доказами, є негативною, створює негативне уявлення про позивача, та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Виходячи з вищевикладених приписів законодавства, враховуючи, що поширена відносно позивача інформація подана у формі фактичних тверджень, відповідачі не надали належних доказів правдивості такої інформації, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання поширеної що до нього інформації недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, та спростування недостовірної інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним при подачі судовий збір у рівних частках. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved