Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Орган опіки та піклування Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позову позивач зазначив, що відповідач являється матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Малозубівщинської сільської ради Коростенського району Житомирської області № 20 від 20.06.2018 року та висновку органу опіки та піклування Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 11.02.2019 року [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, ніде не працює, в будинку незадовільні санітарно-гігієнічні умови проживання, відсутні продукти харчування, що створює загрозу життю та здоров`ю дітей. В даний час малолітні діти за заявою матері [PERSON] та розпоряджень Коростенської РДА № 40 від 24.02.2015 року, № 106 від 24.04.2015 року та № 147 від 02.07.2018 року влаштовані в Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини, де і знаходяться по даний час. За весь час перебування дітей в державному закладі мати лише декілька разів провідувала дітей, жодного разу не надавала матеріальної допомоги на їх утримання, не цікавилася життям та здоров`ям, тобто не виявила щодо дітей батьківського піклування. З матір`ю малолітніх дітей неодноразово проводилася профілактична робота працівниками служби у справах дітей Коростенської районної державної адміністрації та спеціалістами Коростенського районного центру соціальних служб щодо створення належних умов для виховання та утримання дітей, однак позитивного результату це не дало. Тому позивач вимушений звернутись до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі, просила їх задоволити, а справу слухати без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином,причини неявки суду не відомі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ст.247 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено,що [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.4-6). Відомості про батька дітей записані згідно витягів № 00015277553 від 16.04.2015 року, №00014301239 від 12.08.2014 року та № 00020351849 від 13.06.2018 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відповідно до ст.135 ч.1 Сімейного кодексу України (а.с.7-9). В даний час малолітні діти за заявою матері [PERSON] та розпоряджень Коростенської РДА № 40 від 24.02.2015 року, № 106 від 24.04.2015 року та № 147 від 02.07.2018 року влаштовані в Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини, де і знаходяться по даний час. За весь час перебування дітей в державному закладі мати лише декілька разів провідувала дітей, жодного разу не надавала матеріальної допомоги на їх утримання, не цікавилася життям та здоров`ям, тобто не виявила щодо дітей батьківського піклування (а.с.14-16). Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Малозубівщинської сільської ради Коростенського району Житомирської області № 20 від 20.06.2018 року та висновку органу опіки та піклування Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 11.02.2019 року [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, ніде не працює, в будинку незадовільні санітарно-гігієнічні умови проживання, відсутні продукти харчування, що створює загрозу життю та здоров`ю дітей, тому орган опіки та піклування Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.3, 11). Судом також встановлено, що відповідач за місцем реєстрації та проживання характеризуються негативно, веде аморальний спосіб життя (а.с.12). Нормами частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За нормами ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Відповідно до ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п.6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Судом встановлено та ні ким не спростовано, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання неповнолітніх дітей, не забезпечує необхідного утримання та не бажає брати участь у їх вихованні. Орган опіки та піклування Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Тому суд, приймаючи до уваги встановлені сукупністю доказів обставини у ході повного, всебічного й об`єктивного їх з`ясування, характер ставлення відповідачів до дітей, усвідомлюючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, діючи в інтересах неповнолітніх дітей, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.245 Сімейного кодексу України - "Якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів". Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд виходить з наступного. За змістом частин 2, 3 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та за правилами ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, частиною 1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" та ст.166 ч.3 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ч.2 ст.182, ч.2 ст.183 Сімейного кодексу України, приймає до уваги майновий стан відповідача, яка є працездатного віку, не має жодних перешкод для працевлаштування та отримання грошових коштів для утримання своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про можливість стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає необхідним роз`яснити [PERSON] , що у відповідності до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, вона має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1536,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved