Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовної заявою в якій просила стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» середній заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням збільшення позовних вимог, в сумі 2\~556\~461 грн. 13 коп. та відшкодувати судові витрати. Мотивуючи свою заяву тим, що вона перебувала в трудових відносинах з підприємством АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» та займала посаду генерального директора. 22 червня 2017 року вона була звільнена з посади наказом № 1019 від 20.06.2017 року. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2019 року, залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2019 року, скасовано наказ № 1019 від 20.06.2017 року та зобов`язано поновити [PERSON] на посаді генерального директора АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» з 22.06.2017 року. Вищезазначена Постанова Центрального апеляційного господарського суду набрала законної сили 06.06.2019 року. Постановою Касаційного господарського суду Верховного суду від 01.10.2019 року вказані рішення та постанова залишені без змін. Вважає, що у зв`язку з незаконним звільненням порушено її право на оплату праці, а тому вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення до винесення рішення по справі з урахуванням індексу інфляції та надбавки за безперервний стаж роботи. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.10.2019 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву. Представник АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» М.М. Тарасенко скористався правом надання відзиву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та незаконними. Вказав, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2019 року не покладено обов`язок на АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» щодо поновлення позивачки [PERSON] на посаді генерального директора, а в даному випадку відповідач лише реалізує рішення свого органу правління - Фонду державного майна України. АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» будь - якого документу від Фонду державного майна України про поновлення на [PERSON] на посаді генерального директора АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» не надходило. Відтак станом на момент розгляду справи, процедури поновлення на роботі [PERSON] не відбулося. Зазначив, що контракт з генеральним директором ДП «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» [PERSON] № 4-2016 від 08.06.2016 року діяв в період з 08.06.2016 року по 08.06.2019 року. Позивачкою помилково визначено спірний період розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з 22.06.2017 року (дата звільнення) по 01.10.2019 року , так як контракт закінчив свою дію 08.06.2019 року, що автоматично виключає нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.06.2019 року по 01.10.2019 року. Також звернув увагу суду, що в період з 13.02.2017 року по 22.05.2017 року, з 29.05.2017 року по 21.06.2017 року позивачка була відсторонена від посади генерального директора та у відповідності до ст. 46 КЗпП заробітна плата за період відсторонення від посади не виплачується, за працівником зберігається лише робоче місце, отже за цей період теж виключається нарахування середнього заробітку за вимушений прогул. Також вказав, що позивачкою неправомірно та безпідставно завищено період вимушеного прогулу, оскільки підприємство АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» в силу специфіки своєї роботи, обумовленої опалювальним сезоном на підприємстві встановлювались зменшення норми тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня. Просили призначити по справі судову економічну експертизу, для визначення періоду нарахування середнього заробітку та визначення його розміру з урахуванням судових рішень, оскільки в справі містяться п`ять різних розрахунків середнього заробітку. Ухвалою від 28 вересня 2020 року відмовлено у клопотанні про проведення судової економічної експертизи. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували, щодо позовних вимог вважали їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просили при вирішенні рішення врахувати відзив та пояснення на позовну заяву. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1\~ст. 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом п.54 рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.01.2011 р.: «Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п.26, ECHR 1999-1)». Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ДП «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», правонаступником якого є АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» з 08.06.2016 року по 22.06.2017 року, що підтверджується контрактом № 4-2016 з генеральним директором ДП «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» від 08.06.2016 року ( т. 1, а.с. 5-12). Наказом ФОНДУ ДЕРЖАВНОГО МАЙНА УКРАЇНИ № 1019 від 20.06.2017 року [PERSON] було звільнено з посади генерального директора ДП «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» на підставі п. 14 Контракту від 08.06.2016 року № 4-2016 та п. 8 ст. 36 КЗпП України ( т.1, а.с. 14). На підставі Наказу ФОНДУ ДЕРЖАВНОГО МАЙНА УКРАЇНИ № 1019 від 20.06.2017 року [PERSON] 22 червня 2017 року Наказом ДП «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» було звільнено з посади генерального директора ДП «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України (т. 1, а.с. 13). Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2019 року по справі № 904/146/18 [PERSON] поновлено на посаді генерального директора АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» з 22.06.2017 року (т., 1 а.с. 15-25). Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2019 року вищевказане рішення по справі № 904/146/18 залишено без змін. Постанова набрала законної сили 06.06.2019 року (т. 1, а.с. 26-35). Довідками АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» від 31.12.2019 р. за вих. № 6370/06, від 26.02.2020р. за вих. № 825/06 розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] за лютий 2017р. та березень 2017р. складає 2806,87 грн. (т.1, а.с. 196, 202). Відповідно до положень ч. 2\~ст. 235 КЗпП\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно із ч. 5\~ст. 235 КЗпП\~рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За змістом\~ст. 236 КЗпП\~в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена норма передбачає обов`язок власника виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить рішення про виплату вказаного відшкодування. Поряд із цим, вказана норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, у разі звернення власника із заявою до виконавчої служби про роз`яснення якихось обставин, які на думку власника ускладнюють виконання рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2019 року по справі № 904/146/18 [PERSON] поновлено на посаді генерального директора АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» з 22.06.2017 року, однак рішення в цій частині станом на день розгляду справи не виконано. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження»\~в чинній редакції, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному\~статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Згідно позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2019 р. у справі № 760/9521/15-ц, яку судом враховано в силу вимог ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена\~Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. До даних фактичних обставин порядок примусового виконання рішень суду не повинен застосовуватись, оскільки відповідно до норм процесуального закону судове рішення про поновлення позивача на роботі підлягало виконанню негайно. Відповідно до положень\~ст. 9 Конституції України\~та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень\~Європейської конвенції з прав людини\~та її основоположних свобод 1950 р., застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції. У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. З наведеного випливає, що в даному випадку порушено вищенаведені норми та не виконано негайно рішення суду в частині поновлення позивачки на посаді генерального директора АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», що спричинило, як наслідок, штучне продовження терміну вимушеного прогулу позивачки [PERSON] , а отже позовні вимоги позивачки щодо періоду вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення рішення є обґрунтованими. Статтею 43\~Конституції України проголошено: кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Положеннями статті 2\~Закону України\~«Про оплату\~праці» визначено поняття «заробітна плата» - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Частиною 1статті 21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» закріплено право працівника на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Трудовий договір повинен укладатись, як правило, у письмовій формі (частина перша\~статті 24 КЗпП України) або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця (частина третя\~статті 24 КЗпП України). Припинення та розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника. З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до\~Європейської конвенції з прав людини\~та основних свобод, яка відповідно до\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року\~. З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Пунктом 5 Порядку роз`яснено, що основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Відповідно до п. 8 вищевказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Тому при здійсненні розрахунку виплати за вимушений прогул слід виходити з розміру середньоденної заробітної плати і множити її на кількість робочих днів, що входять до періоду вимушеного прогулу. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства. В матеріалах справи міститься довідка № 825/06 від 26.02.2020 року, видана ФОНДОМ ДЕРЖАВНОГО МАЙНА УКРАЇНИ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» з якої вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за лютий 2017 року та березень 2017 року складає 2\~806 грн. 87 коп. За лютий 2017 року 19\~648 грн. 11 коп. і нею фактично відпрацьовано 7 днів, за березень 2017 року заробітна плата 0 грн., відпрацьовано днів 0 (том 1 а.с. 207). Наказами Відповідача № 590 від 27.10.2017 р. «Про початок опалювального сезону 2017-2018 років»; № 65 від 02.04.2018р. «Про закінчення опалювального сезону 2017-2018 років»; № 76 від 08.02.2017р. «Про зменшення норми тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня»; №164 від 27.03.2017р. «Про закінчення опалювального сезону 2016-2017року»; № 247 від 11.11,2018р. «Про початок опалювального сезону 2018-2019 років»; № 73 від 08.04.2019р. «Про закінчення опалювального сезоні 2018-2019 років»; № 22 від 01.02.2018р. «Про зменшення норми тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня; №171 від 10.10.2019р. «Про початок опалювального сезону 2019-2020 років»; № 10 від 29.01.2019р. «Про зменшення норми тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня»: № 23 від 30.01,2020р. «Про зменшення норми тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня»; №75 від 14.04.2020р. «Про закінчення опалювального сезону 2019-2020 років на підприємстві встановлювались неповні робочі тижні (т.1, а.с.163-173). Тобто, на підприємстві встановлений неповний робочий тиждень, який діяв у тому числі і для позивачки, оскільки як генеральний директор вона його підписувала, був установлений у зв`язку із закінченням опалювального сезону, за згодою з конкретними працівниками. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.06.2017 року (дата звільнення) по 28.09.2020 року (день ухвалення рішення) складає 2\~164\~096 гривень 77 коп. з наступного розрахунку: середньоденна заробітна плата позивачки становить 2\~806 грн. 87 коп. Кількість робочих днів у вищевказаному періоді становить 771 день ( з яких: в 2017 році 115 днів, в 2018 році - 248 днів, в 2019 році 250 днів, 2020 році - 158 днів) * середньоденну заробітну плату 2\~806 грн. 87 коп. . Щодо посилань представника позивача на корегування заробітної плати позивачки за період відсторонення від посади, та врахування цього періоду при визначенні середнього заробітку то слід зазначити наступне. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.05.2017 року у справі № 210/5538/16-к, [PERSON] була відсторонена від посади з 29.05.2017 року по 21.06.2017 року , а відповідно не мала права на виплату їй заробітної плати на момент звільнення. Ці докази були предметом службового розслідування, ініційованого Фондом, відповідно до наказу від 01.06.2017 № 301 ( Том 1 а.с. 208), відповідно правильність нарахування та виплати заробітної плати [PERSON] . Згідно Акту № 1 про результати службового розслідування на підприємстві ПАТ «Криворізька теплоцентраль» від 27.06.2017 встановлено неправомірність дій [PERSON] , яка перебувала на робочому місці, отримувала заробітну плату та відповідні виплати, у той час, як жодних обов`язків передбачених контрактом не виконувала. Крім того, комісією встановлено, що на підприємстві ПАТ «Криворізька теплоцентраль» допущено порушення вимог чинного законодавства, а саме: начальником відділу кадрів [PERSON] , внаслідок неналежного виконання своїх посадових обов`язків, не був підготовлений та направлений до керівників відповідних підрозділів наказ по підприємству про відсторонення генерального директора [PERSON] , а також не здійснювався контроль за правильністю ведення табелю обліку робочого часу. Внаслідок цих порушень впродовж тривалого періоду працівники підприємства продовжували оформлювати з порушенням табелі обліку робочого часу, нараховувати та виплачувати заробітну плату [PERSON] . Сума неправомірної виплати становить 130 215,69 грн. . Вказані обставини були предметом дослідження у цивільній справі № 212/7836/17, в якій [PERSON] просила визнати незаконним наказ ПАТ «Криворізька теплоцентраль» № 350 від 27.06.2017 року «Про приведення у відповідність документів». Рішенням Жовтневого районного суду місто Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.04.2019 в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вказане рішення залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду. Проте суд розглядає справу в межах позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22.06.2017 року по 28.09.2020 року, зустрічні позовні вимоги не заявлялись, а підстав для зарахування вказаної суми до розрахункового періоду судом не вбачається. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та нормами чинного законодавства не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 01 березня 2018 року в справі №818/149/17, від 23 червня 2020 року в справі № 802/1184/16-а, від 03 липня 2020 року №П/811/835/16 та ін., що відповідає також правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (у справі № 6-511цс16) та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 826/808/16. Щодо врахування індексації та інших складових слід зазначити наступне. Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Як зазначалось у пункті 95 цієї постанови заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30.06.1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу. Ураховуючи викладене,\~середній заробіток за час вимушеного прогулу, підстави та порядок виплати якого унормовані частиною другою статті 235, статтею 236 КЗпП України\~не є різновидом оплати праці\~та елементом структури заробітної плати. Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто\~середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Аналогічний правовий висновок викладено\~Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 369/10046/18. Вказана правова позиція узгоджується із висновками\~Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 та від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц. Позовних вимог, щодо індексації та доплат [PERSON] заявлено не було. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а отже з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» підлягає стягненню на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі у розмірі 2 164 096, 77 гривень за час вимушеного прогулу з 22.06.2017 року по 28.09.2020 року Згідно п. п. 2, 4 ч.1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про, зокрема присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Частина 1статті 133\~ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч.1,3\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року було відстрочено позивачці сплату судового збору. Відповідно до ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141\~ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору із позовної заяви\~майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 10510\~грн.\~00\~коп. (5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Outcome: partial