Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 25 квітня 2007 року між ним та ТОВ "Український промисловий банк" було укладено кредитний договір № 406/ФКВ-07, за умовами якого Банк надав йому кредит у розмірі 16 970 дол. США, строком до 24 квітня 2014 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором, 25 квітня 2007 року між позивачем та ТОВ "Український промисловий банк" укладено договір застави транспортного засобу № 406/Zфкв-07, предметом застави якого є автомобіль марки SUBARU модель FORESTER, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Зазначив, що у серпні 2014 року йому стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 13 березня 2014 року вчинено виконавчий напис про задоволення вимог ПАТ "Дельта Банк" у розмірі 106 101 грн. 84 коп. за рахунок коштів, які будуть отримані від реалізації заставного автомобіля. Позивач зауважив, що йому в супереч законодавству України не надсилалася письмова вимога про сплату тієї суми заборгованості, яка зазначена в написі, повідомлення про порушення забезпечуваного заставою зобов'язання не було зареєстроване в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави. Крім того, нотаріус вчинив виконавчий напис, не перевіривши безспірність суми заборгованості. Посилаючись на те, що дії відповідача є незаконними, необґрунтованими, він був позбавлений права подати нотаріусу свої заперечення проти вчинення виконавчого напису, [PERSON] просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 13 березня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 545 про звернення стягнення на автомобіль марки SUBARU модель FORESTER, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вчинений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки, суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направила до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності представника відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов доведений та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 25 квітня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Український промисловий банк" укладено кредитний договір (а.с. 7-9). Відповідно до умов даного договору Банк надав позивачу кредит у розмірі 16 970 дол. США, терміном по 24 квітня 2014 року, на купівлю автомобіля, зі сплатою відсотків у розмірі 10,6% річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором, 25 квітня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Український промисловий банк" укладено договір застави транспортного засобу № Zфкв-07, предметом застави якого є автомобіль марки SUBARU модель FORESTER, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 10-11). У судовому засіданні представник позивача зазначала, що у серпні 2010 року позивачу стало відомо, що у червні 2010 року ТОВ "Український промисловий банк" здійснив передачу кредитних зобов'язань на користь ПАТ "Дельта Банк". Позивач неодноразово звертався до Банку з проханням надати документи, які підтверджують про відступлення права вимоги і лише 17 серпня 2011 року Банк надав відповідь, однак до цього часу не надіслав позивачу жодних документів, які б свідчили про передачу права вимоги. Крім того, вказала, що в зв'язку з тим, що [PERSON] не мав документів, підтверджуючих, перехід прав на зобов'язання ТОВ "Український промисловий банк" до ПАТ "Дельта Банк", позивачем було прийнято рішення про призупинення сплати чергових платежів. У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, 13 березня 2014 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 545 про звернення стягнення на автомобіль SUBARU модель FORESTER, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності позивачу ( а.с. 36). За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля нотаріус пропонував задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 106 601 грн. 84 коп., з яких: - 9 285, 56 дол. США - сума кредиту; - 4 051, 34 дол. США - відсотки; Крім того, з метою відшкодування внесеної за вчинення виконавчого напису плати, пропонувалося стягнути з боржника 2 500 грн. 00 коп. 11 квітня 2014 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 16). Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Законом України «Про заставу», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", Інтрукцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5. Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено. Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу». Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року. У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Даний правовий висновок міститься у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 жовтня 2012 року № 6- 70 цс 12, від 09 липня 2014 року № 6-89 цс 14. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення кредитного договору (25 квітня 2007 року) у ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню. Таким чином, звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], не відповідає вимогам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів, які б спростовували зазначені твердження ПАТ «Дельта Банк» суду не надав. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що вчинений виконавчий напис від 13 березня 2014 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований за № 545 не може підлягати виконанню. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved