Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дітей за межі України без згоди одного із батьків, в якому просить суд надати дозвіл на тимчасовий, багаторазовий виїзд/в`їзд неповнолітніх дітей з/на тимчасово окуповану територію АР Крим та м. Севастополь до досягнення дітьми 16 років у супроводі їх матері, без супроводу та нотаріально посвідченої згоди батька дітей, а також просить суд надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду дітей з/на тимчасово окуповану територію АР Крим та м. Севастополь, без згоди батька дітей. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 20.09.2003 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають в м. Красноперекопськ АР Крим. Після окупації АР Крим та м. Севастополь вона разом з дітьми часто відвідувала свої батьків, які проживають на материковій частині України в м. Овруч Житомирської області, де згодом отримала посвідку внутрішньо переміщеної особи. Батько дітей (відповідач) залишився проживати в м. Перекопськ АР Крим. Але діти виявляють бажання перебувати і за місцем їх реєстрації в м. Красноперекопськ АР Крим. Спочатку батько дітей надав нотаріально завірену заяву про дозвіл на виїзд дітей, але термін дії якої закінчився. Однак відповідач відмовляється вподальшому надавати дозвіл на в`їзд дітей на тимчасово окуповану територію АР Крим. Ухвалою суду від 16 травня 2019 року відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 16.05.2019 року через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ч.11 ст.128 ЦПК України повідомлено [PERSON] про розляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі України без згоди одного з батьків. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, а тому суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 20 вересня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області (а.с.11). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають в м. Красноперекопськ АР Крим, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.5-8). Позивачка та відповідач зареєстровані в [ADDRESS], що підтверджується копіями паспортів (а.с.9,12). Заява [PERSON] , посвідчена 13.05.2016 року державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори Херсонської області Омельчук І.В., свідчить про його згоду на тимчасові поїздки до АР Крим його малолітнім дітям [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у супроводі їх матері [PERSON] , [INFO] , в період з 14.05.2016 року до 14.05.2019 року (а.с.14). Стаття 33 Конституцією України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом . Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки дитини мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів неповнолітньої дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ст. 157 ЦПК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року N 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57. Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" та статей 141, 153, 157 СК України. Такої правової позиції дотримується суд касаційної інстанції, зокрема, у справі №705/2898/17-ц, що викладена в постанові Верховного Суду від 23.04.2018 року. Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Після тимчасової окупації території АР Крим на межі адміністративної території АР Крим і Херсонської області утворено умовну прикордонну смугу, введено прикордонний режим, встановлено особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території. В червні 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» від 04.06.2015 року №367 та затверджено відповідний Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Зазначений Порядок встановив, що виїзд на тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється через конторольні пункти за умовами пред`явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи у супроводі інших осіб, уповноваженних одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. В`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли16-річного віку, здійснюється через конторольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб п. 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України. В свою чергу Правила передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків в їх супроводі. Виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі одного з батьків здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України, до якої належить: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; повітряний простір над вказаними територіями, - є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно з ч. 1 ст. 10 цього Закону, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду - виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Однак, ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Відповідач не погоджується виїхати на материкову (не окуповану) частину території України, щоб оформити нотаріально засвідчену згоду. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність v вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Судом встановлено, що оскільки самостійно, без відповідача позивач не може в`їхати з дітьми на тимчасово окуповану територію України (Автономну Республіку Крим) та виїхати з неї, вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ч. 1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Положенням ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходить з того, що окупація частини території України, в даному випадку АР Крим, жодним чином не призводить до зміни меж держави і АР Крим залишається адміністративно-територіальною частиною території України, а мешканці АР Крим є громадянами України та мають абсолютну приналежність і ідентичність з українським народом. Таким чином, обмеження тимчасово введені для перетину адміністративного кордону з АР Крим, в даному випадку позбавляють дитину, батько якої не дає своєї згоди на виїзд, права на спілкування, виховання, культурний і духовний розвиток в традиціях українського народу. Суд приходить до переконання, що в даному випадку не слід застосовувати положення щодо конкретних дат перебування дитини на території материкової України, і необхідно надати дозвіл на таке перебування без будь-яких обмежень, оскільки дитина маючи приналежність до українського народу має бути в повній мірі забезпечена можливістю виховання і розвитку у дусі цінностей держави - Україна та її громадян. На підставі викладеного,

Outcome: approved