Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" (далі - ПАТ "ХМСК") про солідарне відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 29460,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 13.06.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно водія [PERSON] та водія [PERSON] Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2016 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП водіїв [PERSON] та [PERSON] закрито, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав пошкодження, сума яких згідно рахунку-фактури ФОП-001380 від 01.12.2016 року склала 29460,00 грн. Позивач вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідно до полісу обов'язково страхування в ПАТ "ХМСК", у зв'язку з чим просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та ПАТ "ХМСК" матеріальну шкоду, завдану в наслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 29460,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась своєчасно та належним чином /а.с. 53, 61-62, 73, 80, 90/. В матеріалах справи міститься заява позивача від 24.04.2017 року про розгляд справи без її участі, в якій вона підтримала позов в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі /а.с. 74/. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про дату, час та розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією за місцем реєстрації відповідача, які повернулись на адресу суду з відміткою поштової установи про причини невручення : "за закінченням терміну зберігання" /а.с. 59-60, 83-84/. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Представник другого відповідача ПАТ "ХМСК" в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 07.07.2017 року від представника другого відповідача за довіреністю [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява в якій вона просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі /а.с. 91/. Крім того, в матеріалах справи містяться письмові заперечення представника другого відповідача проти позову, згідно яких 13.06.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] 16.06.2015 року до ПАТ "ХМСК" із повідомленням звернулась [PERSON] та з заявою [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ "ХМСК". 18.06.2015 року аварійним комісаром (оцінювачем) [PERSON] був оглянутий транспортний засіб позивача BMW, державний номерний знак [NUMBER], про що був складений відповідний акт. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2016 року не підтверджено факт настання ДТП з вини водія [PERSON], у зв'язку з чим [PERSON] було відмовлено в отриманні страхового відшкодування. В якості доказу винуватості [PERSON] позивач посилається на висновок автотехнічної експертизи № 770 від 30.09.2015 року та на висновок автотехнічної експертизи №5939 від 31.08.2016 року, з яких не можна встановити хто з водіїв винен в ДТП від 13.06.2015 року. Враховуючи викладене, представник другого відповідача вважає, що позов не підлягає задоволенню, у зв'язку із недоведеністю /а.с. 65/. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 13.06.2015 року о 15:10 год. в м. Харкові на перехресті вул. Полтавський Шлях та вул. Наріманова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди складено протоколи про адміністративне правопорушення серії АП1 № 283085 від 13.06.2015 року за ст. 124 КУпАП відносно водія [PERSON], та серії АВ2 № 707489 від 23.11.2015 року за ст. 124 КУпАП відносно водія [PERSON] /а.с. 6, 7/. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, який належить позивачу на праві власності, отримав механічні пошкодження. 15.06.2015 року відповідач [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого згідно полісу АС № 8378930 від 15.08.2014 року застрахована в ПАТ "ХМСК", та позивач [PERSON] звернулись до другого відповідача ПАТ "ХМСК" з відповідними заявами та повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду. Перелік отриманих автомобілем BMW, державний номерний знак [NUMBER], пошкоджень міститься в додатку до схеми ДТП, з яким погодилися учасники ДТП /а.с. 8-9/. Також перелік пошкоджень отриманих автомобілем BMW, державний номерний знак [NUMBER], міститься в Акті огляду транспортного засобу від 18.06.2015 року, проведеного аварійним комісаром (оцінювачем) ПАТ "ХМСК" [PERSON] /а.с. 42-43/. Згідно з рахунком-фактурою № ФОП-001380 від 01.12.2016 року та видатковою накладною № ФОП-001380 від 01.12.2016 року, виданих ФОП [PERSON] сума ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля BMW, державний номерний знак [NUMBER], для подальшої експлуатації після дорожньо-транспортної пригоди від 13.06.2015 року складає 29460,00 грн. /а.с. 37-38/. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2016 року (справа № 639/5723/15-п, провадження № 3/639/542/16, 3/645/543/16), яка набрала законної сили, провадження у справі про притягнення [PERSON] та [PERSON] до відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП /а.с. 35/. Ухваленню цієї постанови передувало проведення судової автотехнічної експертизи № 770 від 30.09.2015 року та судової автотехнічної експертизи № 5939 від 31.08.2016 року. Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 770 від 30.09.2015 року - по поясненням водія автомобіля Фолксваген [PERSON] в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля БМВ [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 "е", 8.10 Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. По поясненням водія автомобіля БМВ [PERSON] в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Фольксваген [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 "е", 8.10 Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди /а.с. 10-21/. Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 5939 від 31.08.2016 року - по поясненням водія автомобіля Фолксваген [PERSON] в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля БМВ [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 "е", 8.10 Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. По поясненням водія автомобіля БМВ [PERSON] в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Фольксваген [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 "е", 8.10 Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди /а.с. 23-34/. 29.11.2016 року ПАТ "ХМСК" відмовлено [PERSON] в проведенні виплати страхового відшкодування за дорожньо-транспортною подією від 13.06.2015 року, оскільки отримані документи, у тому числі постанова суду, не підтверджують факту настання вини водія забезпеченого у ПАТ "ХМСК" автомобіля, а отже, виключає відповідний факт настання його цивільно-правової відповідальності /а.с. 36/. Позивач вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] та посилається на висновок судової автотехнічної експертизи № 770 від 30.09.2015 року та висновок судової автотехнічної експертизи № 5939 від 31.08.2016 року, якими встановлено, що порушення водієм [PERSON] п.п. 8.7.3 "е", 8.10 ПДР України знаходилось у причинному зв'язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди, та просить суд стягнути солідарно з відповідача [PERSON] та ПАТ "ХМСК" вищевказану суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, згідно з частиною 2 зазначеної статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже законодавством встановлено, що особа, яка є володільцем джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду навіть за наявності її вини, й звільняється від такої відповідальності лише у разі, якщо шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим, статтею 1188 ЦК України встановлено правила відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. За змістом цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже відповідно до статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина одного із володільців джерела підвищеної небезпеки в заподіянні шкоди. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2016 року (справа № 639/5723/15-п, провадження № 3/639/542/16, 3/645/543/16), яка набрала законної сили, провадження у справі про притягнення [PERSON] та [PERSON] до відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові-наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, постанова Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2016 року по праві про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] та [PERSON] не має преюдиційного значення для розгляду цієї цивільної справи про цивільно-правові наслідки дій [PERSON], оскільки відносно нього не було ухвалено постанови з питань, визначених ч. 4 ст. 61 ЦПК України. Висновок судової автотехнічної експертизи № 770 від 30.09.2015 року, проведений судовим експертом ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса [PERSON] та Висновок судової автотехнічної експертизи № 5939 від 31.08.2016 року, проведений судовим експертом ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса [PERSON] в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення № 639/5723/15-п, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ч. 1 цієї статті, згідно якої, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні в судовому процесі. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Посилання позивача на те, що з висновків судового експерта можливо зробити висновок про вину в ДТП саме відповідача [PERSON], суд не приймає до уваги, оскільки у вказаних висновках встановлені альтернативні варіанти вчинення адміністративних правопорушень в залежності від пояснень кожного з учасників ДТП, тобто, не дає вичерпної відповіді щодо винуватості у ДТП водія [PERSON] та висновок передбачає варіанти, за яких у ДТП винен і позивач. Крім того, висновки експертизи не замінюють судового рішення, виключно яким в силу ст. ст. 62, 124 Конституції України встановлюється винуватість особи, в тому числі у вчиненні адміністративного правопорушення. Такий висновок суду узгоджується із загально правовим та процесуальним значенням презумпції невинуватості, який хоча і сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, який у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. Як передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий суд та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення. У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять "обвинувачення за адміністративним проступком" та "обвинувачення ,які мають ознаки злочину", залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі "Лутц проти Німеччини", "Отцюрк проти Німеччини", "Девеєр проти Бельгії", "Адольф проти Австрії" та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов'язана доводити свою невинуватість. Отже, встановлення винуватості особи у вчиненні такого адміністративного правопорушення, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст.124 КУпАП), має здійснюватися саме постановою місцевого районного суду загальної юрисдикції, а не висновком судової експертизи. За таких обставин, судом не встановлено належних та допустимих доказів по даній справі, які у передбаченому законом порядку встановлюють винуватість відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, яка мала місце13.06.2015 року. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Пунктом 32.1 статті 32 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON], ПАТ "ХМСК" не підлягає задоволенню, оскільки не доведені підстави, передбачені п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, пов'язані з необхідністю встановленні судовим рішенням винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.06.2015 року. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed