Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої зазначене наступне. Так, відповідно до укладеного договору б/н від 08.12.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Узяті на себе зобов'язання позивач виконав вчасно, проте, у свою чергу відповідач не виконує свої зобов'язання, допустивши станом на 31.05.2018 року заборгованість по кредиту на суму 94 142 грн. 30 коп., з яких: 4 532 грн. 16 коп. заборгованість за кредитом; 80 556 грн. 16 коп. нараховано процентів за користування кредитом; 4 094 грн. 82 коп. пеня та комісія, 500 грн. штраф (фіксована складова); 4 459 грн. 82 коп. штраф (процентна складова). У зв'язку із цим, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить захистити його права, стягнути з відповідача заборгованістьза кредитним договором та судовий збір. Ухвалою судді від 17.08.2018 року, цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу відзиву на позовну заяву не надала, належним чином була повідомлена про розгляд справи, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причини, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2010 року [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" з письмовою заявою позичальника № б/н. При цьому, відповідач зазначила та підтвердила своїм особистим підписом, що вона ознайомилася і згодна з Умовами. У письмовій заяві позичальника, Умовах визначені усі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти кредиту, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Таким чином, 08.12.2010 року [PERSON] уклала письмовий кредитний договір № б/н із Публічним акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк" на „Умовах та правилах надання банківських послуг", „Правилах користування платіжною карткою" та „Тарифами Банку". Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за крористуванням кредитом у розмрі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом,на умовах повернення, строковості та платності, але [PERSON] свої договірні зобов'язання не виконала, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 31.05.2018 року заборгованість по кредиту становить 94 142 грн. 30 коп., з яких: 4 532 грн. 16 грн.; 80 556 грн. 16 коп. нараховано процентів за користування кредитом; 4 094 грн. 82 коп. пеня та комісія, 500 грн. штраф (фіксована складова); 4 459 грн. 16 коп. штраф (процентна складова). Розрахунок заборгованості за кредитним договоромє повним, чітким, об'єктивним, він узгоджуються з умовами кредитного договору. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Доказів про погашення суми боргу, на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру станом на час розгляду справи відповідач не надала. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як передбачено ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ст.ст. 611, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, що передбачено ст. 549 ЦК України. Статтями 1049, 1050 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику(грошові кошти)у такій самій сумі, у строк та в порядку,встановленому договору; якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавць має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Як передбачено ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 року (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Крім цього статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оскільки позивач виконав зобов'язання належним чином відповідно до умов кредитного договору, а відповідач порушила взяті на себе договором зобов'язання та не повернула кредит, порушене право позивача на отримання належної йому суми позики, процентів за користування кредитом, пені, комісії та неустойки (штрафу) - за порушення зобов'язання, встановленого договором, підлягає судовому захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" є законними та обґрунтованими, [PERSON] порушила свої договірні зобов'язання і з даної особи на користь позивача слід стягнути заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.12.2010 року. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" судові витрати в розмірі 1 762 грн. 00 коп., оскільки рішення ухвалено на користь позивача. Враховуючи вищезазначене, аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

Outcome: approved