Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Головний лікар Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 (далі - ХОПЛ №1) звернувся до суду з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], посилаючись на те, що він страждає на психічний розлад і його лікування та обстеження можливе тільки в умовах стаціонару. На обґрунтування заяви головний лікар ХОПЛ №1 зазначив, що [PERSON], який є недієздатним, доставлений в ХОПЛ № 1 у супроводі опікуна. Комісія лікарів-психіатрів ХОПЛ №1, яка оглянула хворого 27.10.2017 підтвердила, що [PERSON] страждає на важку розумову відсталість з емоційно-вольовою нестійкістю, через що він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а тому потребує лікування в умовах стаціонару. В судовому засіданні представник лікарні заяву підтримав, пославшись на обставини, викладені в заяві, та пояснив, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, а тому його лікування можливе лише в стаціонарних умовах. Законний представник хворого - [PERSON], яка у встановленому порядку оповіщена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу та розглянути справу у її відсутності. Прокурор не заперечує проти задоволення заяви про госпіталізацію хворого. Заслухавши пояснення представника лікарні, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) положення третього речення частини першої статті 13 Закону У країни "Про психіатричну допомогу" у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Судом встановлено, що 27.10.2017 [PERSON], який є недієздатним, був доставлений в ХОПЛ №1 у супроводі опікуна за направленням Білогірської ЦРЛ. Комісія лікарів-психіатрів, яка оглянула хворого того ж дня, прийшла до висновку про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар, оскільки встановлено, що [PERSON] страждає на важку розумову відсталість з емоційно-вольовою нестійкістю, що проявляється у недоступності мовному контакту, інтелектуально різко знижений, емоційно нестійкий, постійно наявна неадекватна посмішка, запас знань низький, читати та писати не вміє, внаслідок чого він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Дані обставини підтверджуються: рішенням Білогірського районного суду від 29.01.2008, яким [PERSON] визнано недієздатним, а [PERSON] призначено його опікуном, висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 27.10.2017, згідно якого [PERSON] страждає на психічний розлад, раніше неодноразово проходив лікування в психіатричному закладі, являється інвалідом І групи по психічному захворюванню, не здатний критично оцінювати свій стан, а тому потребує госпіталізації в психіатричний стаціонар, медичною картою стаціонарного хворого №6721 від 27.10.2017. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 та госпіталізації [PERSON] в психіатричний стаціонар. На підставі ст. 13, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу", рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) від 01.06.2016 №2-рп/2016;

Outcome: approved