Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

03.02.2020 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 25 квітня 2015 року, який зареєстрований Виконкомом Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис № 6, та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Вимоги позивач мотивує тим, що подальше спільне життя не складається, втратилися взаємопорозуміння та спільні інтереси, з`явилися різні погляди на сімейне життя. Спільно однією сімєю сторони не проживають тривалий час, відповідач не цікавиться вихованням свого неповнолітнього сина. На примирення позивачка не погоджується, шлюбні відносини продовжувати не бажає, а тому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, неповнолітнього сина залишити на її вихованні та відновити їй дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Позивач в підготовче судове засідання не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо позовних вимог не заперечує. Згідно з ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Судом з`ясовано, що сторони перебувають у шлюбі з 25 квітня 2015 року, який зареєстрований Виконкомом Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного сімейного життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Проживання спільним подружнім життям та збереження сім`ї стало неможливим, відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення не бажає, сім`я існує формально, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, неповнолітнього сина необхідно залишити на вихованні у позивачки та за її вибором відновити прізвище на дошлюбне " [PERSON] ". Позивач [PERSON] при поданні позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 840,80 гривень для забезпечення розгляду справи. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420,40 грн.

Outcome: approved