Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою та заявою про зміну предмету позову до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", Філії "Южне Головне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк"; третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання кредитно-заставного договору №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року припиненим. Після зміни предмету позову, на підставі письмової заяви від 29.01.2015 р. за вх. №6493/15-Вх, позивач просить суд зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" укласти з [PERSON] Угоду про передачу рухомого майна (автомобіль марки AUDI, модель А8, 2001 р.в., тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]), що є предметом забезпечувального обтяження, у власність ПАТ КБ "ПриватБанк" в рахунок виконання забезпеченого обтяження за Кредитно-заставним договором №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року та припинити дію зазначеного кредитного договору. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Третя особа до зали судового засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, була сповіщена належним чином про час, дату та місце слухання судової справи. Свої позові вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.09.2008 року між позивачем та ПАТ КБ "ПриватБанк" був укладений Кредитно-заставний договір №ODGOA80000153007, про надання споживчого кредиту під заставу майна, відповідно до у мов якого Банк надав позивачу кошти у розмірі 22924,95 дол. США, що еквівалентно на час укладання договору 111440,47 грн. Вищезазначений Кредитно-заставний договір став підставою для видачі позивачу споживчого кредиту (для придбання автомобіля), з терміном повернення коштів до 27.09.2013 року. У якості застави позивачем було передано автомобіль марки AUDI, модель А8, 2001 р.в., тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Згідно договору вартість предмета застави становить 138510,00 грн. Також, 29.09.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено Договір поруки №3007, за яким вона зобов'язувалась відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання [PERSON] йсії його зобов'язань, що виникли з вищевказаного кредитного договору. Унаслідок виникнення фінансових труднощів, виплата коштів [PERSON] за Кредитно-заставним договором №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року стала неможливе. Через поступове збільшення заборгованості та з метою врегулювання ситуації, що склалася, позивач та його дружина - [PERSON], яка виступила поручителем, вирішили передати автомобіль Банку у рахунок погашення заборгованості за кредитом. Передача автомобіля була вчинена внаслідок добровільної згоди [PERSON] на такі дії, що підтверджується Листом від 15.10.2010 року. Змовившись про день та час передачі автомобіль, 10.11.2010 року позивачем було передано ПАТ КБ "ПриватБанк" автомобіль марки AUDI, модель А8, 2001 р.в., тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], що зафіксовано Актом прийому автомобіля Заставодержателем. Положеннями цього Акту встановлювалось: "Автомобіль передав і доручаю Приватбанку передати його на реалізацію за ринковою ціною і направити виручені кошти на погашення заборгованості". Після отримання Банком автомобіля вимоги припинились та позивач вважав, що зобов'язання за первісним договором виконане в повному обсязі. Однак згодом виявилось, що Банк має претензії до [PERSON] як до Позичальника за Кредитно-заставним договором №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року. Не виражаючи будь-яких претензій щодо змісту даної листа від 15.10.2010 року та Акту прийому автомобіля від 10.11.2010 року, після передачі автомобіля, ПАТ КБ "ПриватБанк" не відкликав свого позову до [PERSON], що розглядався в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, а в результаті розгляду справи № 2-3578/2011 р. 14.09.2011 р. суд вирішив: передати в заклад ПАТ КБ "ПриватБанк" шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставлене майно - легковий автомобіль марки AUDI, модель А8, 2001 р.в., тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]; у рахунок погашення заборгованості за Кредитно-заставним договором №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року станом на 09.06.2009 р. в розмірі 209116,53 грн., що є еквівалентом 27454, 64 дол. США, звернути стягнення на предмет застави, а саме: легковий автомобіль марки AUDI, модель А8, 2001 р.в., тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом надання права ПАТ КБ "ПриватБанк" укладати від імені [PERSON] договір купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також, за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" у справі №0417/1798/2012 р. від 29.02.2012 року, Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська виніс рішення, резолютивною частиною якого встановлено: звернути стягнення на рухоме майно за Кредитно-заставним договором №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року , а саме: легковий автомобіль марки AUDI, модель А8, 2001 р.в., тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] для задоволення грошових вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" за Кредитно-заставним договором №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року в розмірі 457 251,13 грн. 03.07.2014 року Іллічівський міський суд Одеської області у справі №501/1810/14-ц виніс ще одне рішення за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк", яким було вирішено солідарно стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за Кредитно-заставним договором №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року у розмірі 99669,58 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 796359,94 грн. Позивач зазначає, що Банк будь-яких дій, що могли б бути направлені на реалізацію заставного майна не проводив. З відповіді Управління державної виконавчої служби при Головному управлінні юстиції в Одеській області від 20.11.2014 року №09.2-7088/29264/03-41 вбачається, що ПАТ КБ "ПриватБанк" не звертався до Іллічівського міського управління юстиції з заявами про відкриття виконавчих проваджень для звернення стягнення на заставне майно в порядку виконавчого провадження. Таким чином, не виконавши дії, що передбачалися рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2011 року у справі № 2-3578/2011, Банк перешкоджав самостійній реалізації заставного майна [PERSON], з метою погашення кредиту починаючи з моменту передачі предмета застави (10.11.2010 р.) Отже на думку позивача, з одного боку, його право власності на предмет застави було припинено шляхом звернення стягнення на автомобіль (до того ж, авто знято з обліку в Державтоінспекції), з іншого боку, Банк володіє (за Актом прийому автомобіля Заставодержателем), користується і розпоряджається (на підставі рішень суду) майном вже майже п'ять років, не вживаючи жодних дій для врегулювання заборгованості за Кредитно-заставним договором. Позивач наголошує на тому, що поведінка Банку в частині нарахування штрафних санкцій після отримання автомобіля для реалізації, не вчинення жодних дій щодо реалізації авто, в тому числі непред'явлення виконавчого листа для виконання на підставі рішень судів, і в цей же час здійснення правомочностей власника щодо автомобіля на протязі п'яти років свідчить про зловживання ПАТ КБ "ПриватБанк" своїми правами на шкоду правам та інтересам позивача, за захистом яких останній був вимушений звернутися до суду. Представник відповідача надала усні та письмові заперечення та підтвердила вказані в позовній заяві данні та виниклі правовідносини. Представник відповідача зазначила, що ні позивач, ні третя особа жодних дій щодо пошуку клієнтів та сприяння реалізації предмету застави не вчинялося, а з причини відсутності клієнтів на покупку автомобіля, вчинити правочин відчуження не має можливості. Вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порядку ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст. 203 ЦК України). Пунктом 11.2.2 Кредитно-заставного договору №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року передбачено, що позичальник зобов'язується усунути подію дефолту негайно, або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі за адресою, що вказана у ст. 16.11 договору протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про стягнення на предмет застави у державному реєстрі. 10 листопада 2010 року на виконання п. 11.2.2 Кредитно-заставного договору №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року позивачем було передано автомобіль марки AUDI, модель А8, 2001 р.в., тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER] відповідачу відповідно до акту прийому автомобіля. Згідно зазначеного акту позивач передав та доручив відповідачу передати його автомобіль на реалізацію по ринковій вартості та направити отримані кошти на погашення його заборгованості. Відповідно до п. 11.2.4 Кредитно-заставного договору №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року у разі переходу предмету застави у володіння банку відповідно до п. 11.2.2 та 11.2.3 Договору умови договору зберігають чинність для сторін, за винятком права користування предметом застави. Позивачем не доведено суду та судом не встановлено обставин того, що між сторонами може, чи повинна бути підписана Угода про передачу рухомого майна (автомобіль марки AUDI, модель А8, 2001 р.в., тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]), що є предметом забезпечувального обтяження, у власність ПАТ КБ "ПриватБанк" в рахунок виконання забезпеченого обтяження за Кредитно-заставним договором №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року. До того ж в порядку ч.3 ст. 203 ЦК України у суду відсутня позитивна позиція відповідача щодо укладення зазначеної угоди. З таких підстав суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині. В порядку п. 14.1 Кредитно-заставного договору №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року даний договір у частині винагороди за надання фінансового інструменту згідно п. 16.1.7 Договору, що сплачується в момент надання кредиту - набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в іншій частині - з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за договором. Припинення дії договору здійснюється відповідно до положень договору та діючого законодавства. Відповідно до норм укладеного договору між позивачем та відповідачем й норм чинного законодавства України позивачем не доведено судом підстав припинення Кредитно-заставного договору №ODGOA80000153007 від 29.09.2008 року, тому суд повинен відмовити в задоволенні заявленої вимоги в повному обсязі та вважає подібний захист своїх прав позивача, як бажання уникнути відповідальності за взяті на себе зобов'язання відповідно до зазначеного договору. Частиною 1 статті 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні У зв'язку з вищевикладеним суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved