Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

У лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Михайлівсько-Рубежівська рада Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, в якому просила суд визнати за нею право власності на частку земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,060 га, цільове призначення - для ведення садівництва, розташованої в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т "Пролісок" у Києво-Святошинському районі Київської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] після смерті її батька [PERSON] , [INFO] , відкрилась спадщина. Позивач вказувала, що відповідно до заповіту, складеного 19.03.2010 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоєю Л.Г. за реєстровим № 717, батько заповів частину земельної ділянки № 6, загальною площею 0,1136 га, цільове призначення - для ведення садівництва, розташованої в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т "Пролісок" у Києво-Святошинському районі Київської області, площею 0,060 га їй, а частину площею 0,0536 га - іншій доньці, відповідачу [PERSON] . Зі слів позивача, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його вдова [PERSON] . Проте, нотаріус прийняв постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи це тим, що позивачем не надано державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я померлого. З огляду на викладене, позивач звернулась до суду із цим позовом. Ухвалою судді від 22.02.2018 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. 30.03.2018 від третьої особи Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області надійшли пояснення, в яких було вказано, що станом на час подачі цих пояснень до повноважень сільської ради не належить розпорядження землями поза межами сіл сільської ради. Відповідно до розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області № 588 від 19.10.2018 було призначено повторний автоматизований розподіл судової цієї справи, в результаті якого було визначено головуючим суддею суддю Ковальчук Л.М. Ухвалою судді від 23.10.2018 було прийнято до провадження цю цивільну справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 26.11.2018 до суду надійшла зустрічна позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ткаченко Володимир Володимирович, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якій відповідач за первісним позовом просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , а саме: на 1/3 частину земельної ділянки № [NUMBER] , загальною площею 0,636 га, кадастровий номер 3222485200:05:002:0015, що розташована в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т "Пролісок" у Києво-Святошинському районі Київської області, що становитиме 0,0212 га. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що, дійсно, [INFO] помер батько позивача за зустрічним позовом [PERSON] , спадкоємцями за законом після його смерті є його дружина [PERSON] , вона та [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом стверджувала, що після смерті [PERSON] залишилась спадщина, до якої, зокрема, входить частина земельної ділянки загальною площею 0,06 га, що розташована в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т «Пролісок» у Києво-Святошинському районі Київської області. Позивач за зустрічним позовом вказала, що після звернення до приватного нотаріуса КМНО Ткаченко В.В. їй стало відомо, що 19.03.2010 її батько склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Фоєю Л.Г., відповідно до якого заповів: частину ділянки номер 6 загальною площею 0,060 га для ведення садівництва, розташовану в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т «Пролісок» у Києво-Святошинському районі Київської області, та садовий будинок під номером [ADDRESS] в межах с/т «Пролісок» - відповідачу за зустрічним позовом, а частину ділянки номер 6 загальною площею 0,0536 га для ведення садівництва, розташовану в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т «Пролісок» у Києво-Святошинському районі Київської області, - їй, [PERSON] . Разом з тим, позивач за зустрічним позовом зауважила, що 15.12.2007 за договором дарування земельної ділянки батько [PERSON] подарував їй земельну ділянку площею 0,0500 га, про що і вказано на Державному акті на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я померлого [PERSON] . На підставі укладеного договору дарування [PERSON] отримала Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Тому позивач за зустрічним позовом вважає, що як на день складання та посвідчення заповіту, так і на день смерті [PERSON] у останнього не було у власності земельної ділянки загальною площею 0,1136 га. з кадастровим номером 3222485200:05:002:0015, а лише земельна ділянка площею 0,0636 га, яка може бути включена до спадкової маси та яка може бути успадкована спадкоємцями [PERSON] . Ухвалою суду від 28.11.2018 було витребувано у приватного нотаріуса КМНО Ткаченка В.В. належним чином засвідчену копію спадковою справи до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 28.11.2018 було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 17.12.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач за зустрічним позовом вказує, що так як позивач за зустрічним позовом не надала державного акту на право власності на подаровану їй земельну ділянку площею 0,0500 га, право власності у неї на цю землю не виникло, тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову, проти його задоволення заперечувала, просила відмовити у ньому. 22.12.2018 до суду надійшла зустрічна позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Михайлівсько-Рубежівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині, в якій позивач просить суд визнати за нею право власності: - на частку в спільному майні подружжя, а саме 1/2 частку земельної ділянки № [NUMBER] , загальною площею 0,1136 га, цільове призначення якої - для ведення садівництва, яка розташована в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т "Пролісок" у Києво-Святошинському районі Київської області; - право власності на 1/12 частку загальною площею 0,1136 га, цільове призначення якої - для ведення садівництва, яка розташована в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т "Пролісок" у Києво-Святошинському районі Київської області в порядку спадкування за законом обов`язкової частки у спадщині. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є вдовою спадкодавця [PERSON] . Відповідно до заповіту спадкоємицями померлого є його доньки: позивач за первісним позовом та [PERSON] . Зі слів позивача за зустрічним позовом, на час смерті [PERSON] йому належала земельна ділянка № [NUMBER] , загальною площею 0,1136 га, цільове призначення - для ведення садівництва, розташована в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т "Пролісок" у Києво-Святошинському районі Київської області. Водночас [PERSON] вважає, що теж має право на цю земельну ділянку, вона була набута у власність померлого, коли він перебував з нею у шлюбі, крім того, вона на час смерті спадкодавця досягла пенсійного віку, тобто була непрацездатною особою, звернулась у визначені законом строки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а отже, має право на обов`язкову частку в спадковому майні. 11.01.2019 до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій вона заперечила доводи, наведені [PERSON] , вказала, що на підставі згаданого вище договору дарування частини земельної ділянки отримала влітку 2011 року державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3222485200:05:002:0234, стверджувала, що заповіт втратив чинність, оскільки на час смерті заповідача його право власності на майно, що вказано у цьому заповіті, було вже припинено, просила задовольнити її зустрічну позовну заяву. 30.01.2019 до суду надійшли заперечення [PERSON] відповідь [PERSON] на відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона заперечила доводи, наведені [PERSON] , вказала на безпідставність її вимог, а також, що заповіт втратив чинність лише в частині майна, що було подаровано заповідачем [PERSON] за його життя, в решті ж, що стосується майна, що заповідач заповів [PERSON] , заповіт є чинним, просила задовольнити первісним позов, а у зустрічному позові [PERSON] відмовити. Ухвалою суду від 30.01.2019 було прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] та із зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов [PERSON] та об`єднано в одне провадження з первісним позовом та зустрічним позовом [PERSON] . Ухвалою суду від 13.05.2019 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 15.10.2019 було зупинено провадження в зв`язку зі смертю відповідача за первісним та зустрічним позовами та позивача за зустрічним позовом [PERSON] . Ухвалою судді від 08.09.2020 було поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 08.09.2020 було витребувано у приватного нотаріуса КМНО Перепелиці Н.Ю. належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 25.03.2021 було замінено позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним та зустрічним позовами [PERSON] на її правонаступника [PERSON] та залучено її до участі у справі. Відповідно до ст. 8-3 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», п. 2 рішення Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області № 13-2-VIII від 27.11.2020 правонаступником Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області є Ірпінська міська рада Бучанського району Київської області, яку суд в порядку ст. 55 ЦПК України залучає до участі у цій справі за первісним та зустрічними позовами у якості третьої особи. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-IX "Про утворення та ліквідацію районів", розпорядженням КМУ від 16.12.2020 № 1635-р, п.п. 7, 8, 11 Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, який затверджений постановою КМ України № 1321 від 16.12.2020, правонаступником Києво-Святошинської районної РДА Київської області є Бучанська РДА Київської області, яку суд в порядку ст. 55 ЦПК України залучає до участі у цій справі за первісним та зустрічними позовами у якості третьої особи. Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року було: провадження у справі № 369/2038/18 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Ірпінська міська рада Бучанського району Київської області, Бучанська районна державна адміністрація Київської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - закрито в частині вимог [PERSON] до [PERSON] ; провадження у справі № 369/2038/18 за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Ірпінська міська рада Бучанського району Київської області, Бучанська районна державна адміністрація Київської області, про визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині - закрито в частині вимог [PERSON] до [PERSON] . [PERSON] та її представники в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги [PERSON] підтримали, просилив їх задовольнити, проти зустрічного позову [PERSON] заперечували. [PERSON] та її представники в судове засідання також не з`явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримали, просили їх задовольнити, проти позовів [PERSON] заперечували. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, своїх представників в судове засідання не направили, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, причини неявки їх представників та позицію щодо позовів суду не повідомили. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що всі позови підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвами про шлюб. [INFO] [PERSON] помер, що вбачається зі свідоцтва про смерть. На час смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 19.03.2010 приватним нотаріусом КМНО Фоєю Л.Г. за реєстровим № 717, відповідно до якого заповів [PERSON] частину земельної ділянки № [NUMBER] загальною площею 0,060 га, для ведення садівництва, розташованої в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т "Пролісок" у Києво-Святошинському районі Київської області, та садовий будинок під номером [ADDRESS] в межах с/т "Пролісок", а [PERSON] - частину земельної ділянки № [NUMBER] загальною площею 0,0536 га, для ведення садівництва, розташованої в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т "Пролісок" у Києво-Святошинському районі Київської області. При цьому заповідач, проводячи розмежування між спадкоємцями зазначених частин належної йому на праві власності земельної ділянки, висловив побажання, щоб межа земельної ділянки, успадкованої [PERSON] , проходила вздовж великої огорожі по її довжині, визначеною планом меж земельної ділянки від А до Е для можливості облаштування проходу і має бути в межах 0,0036 га, а також поклав обов`язок на [PERSON] надати право користування [PERSON] криницею і свердловиною, розташованих в межах успадкованої нею частини земельної ділянки. Доказів, що вказаний заповіт визнано недійсним або що він є нікчемним, суду надано не було. За життя [PERSON] належала земельна ділянка на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією 04.12.2003 серії КВ № 007564 на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 17.10.2003 № 422. На підставі договору дарування земельної ділянки від 15.12.2007, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Фоєю Л.Г. за реєстровим № 10521, [PERSON] за життя було подаровано [PERSON] земельну ділянку площею 0,0500 га, виділену на місцевості в натурі в межах згідно з кадастровим планом. Земельна ділянка знаходиться в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, с/т "Пролісок", цільове призначення - для ведення садівництва, належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 04.12.2003 Києво-Святошинською районною державною адміністрацією, серія КВ № 007564. На підставі згаданого договору дарування [PERSON] було отримано 22.07.2011 державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3222485200:05:002:0234, площею 0,0500 га, цільове призначення - для ведення садівництва, адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, с/т «Пролісок». Відповідно до опису меж в державному акті сусідня земельна ділянка по межі від Б до В належить [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 15.01.2018 власником земельної ділянки, кадастровий номер 3222485200:05:002:0015, площею 0,1136 га, цільове призначення - А 01.05 (для індивідуального садівництва), адреса: [ADDRESS] . Згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 05.03.2019 земельна ділянка, кадастровий номер 3222485200:05:002:0015, перебуває в архівному шарі Державного земельного кадастру. З матеріалів спадкової справи № 8/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 03.10.2017 до приватного нотаріуса КМНО Ткаченка В.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька звернулась [PERSON] , [INFO] . 12.10.2017 до приватного нотаріуса КМНО Ткаченка В.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька звернулась [PERSON] , [INFO] . Також 12.10.2017 до приватного нотаріуса КМНО Ткаченка В.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка звернулась [PERSON] , [INFO] . Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 19.12.2017 № 115/02-31 було відмовлено приватним нотаріусом КМНО Ткаченком В.В. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки № [NUMBER] , загальною площею 0,1136 га, цільове призначення - для ведення садівництва, розташованої в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т «Пролісок» у Києво-Святошинському районі Київської області, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19.12.2017 № 116/02-31 було відмовлено приватним нотаріусом КМНО Ткаченком В.В. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині на земельну ділянку № 6, загальною площею 0,1136 га, цільове призначення - для ведення садівництва, розташованої в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т «Пролісок» у Києво-Святошинському райони Київської області, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згідно з матеріалами спадкової справи № 15/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкоємцем померлої за законом, яка прийняла спадщину, є [PERSON] . Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З огляду на ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. За приписами ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У ст. 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. З огляду на ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції станом на 04.12.2003, коли спадкодавцем було отримано державний акт, та 15.12.2007, коли було подаровано [PERSON] частину земельної ділянки) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. З огляду на ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції станом на 04.12.2003, коли спадкодавцем було отримано державний акт, та 15.12.2007, коли було подаровано [PERSON] частину земельної ділянки) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. З урахуванням п. «в» ч. 1 ст. 141 ЗК України (в редакції станом на 15.12.2007, коли було подаровано [PERSON] частину земельної ділянки) підставами припинення права власності на земельну ділянку є відчуження земельної ділянки за рішенням власника. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. З огляду на ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності з приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Стосовно первісних позовних вимог [PERSON] , то з наданих суду доказів встановлено, що вона є спадкоємицею за заповітом її померлого батька [PERSON] , спадщину після його смерті прийняла, у позасудовому порядку оформити права на спірне спадкове майно не може, так як не має оригіналу правовстановлюючих документів на це майно. З наданих суду доказів також вбачається, що на час смерті у батька позивача за первісним позовом після укладання договору дарування із [PERSON] та виготовлення нею державного акту залишилось на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 007564 від 04.12.2003 право власності на частину земельної ділянки площею 0,1136 га, кадастровий номер 3222485200:05:002:0015, наданої для ведення садівництва, за адресою: в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т «Пролісок», ділянка [NUMBER] , що становить 0,0636 га. При цьому, зі змісту спірного заповіту, а також планів меж земельних ділянок та їх описів, зображених на державних актах померлого [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що [PERSON] подарував за життя своїй доньці [PERSON] саме ту частину земельної ділянки, яка є частиною, що він їй заповів, тобто розпорядився частиною належного йому майна ще до своєї смерті, тому в частині земельної ділянки площею 0,05 га, яку спадкодавець заповів [PERSON] , заповіт є нечинним. Разом з тим, заповіт в частині майна, що [PERSON] заповів [PERSON] , а також 0,0036 га, що спадкодавець заповів [PERSON] , на час відкриття спадщини є чинним. Однак, з матеріалів справи вбачається, що на час смерті [PERSON] у нього залишились непрацездатні спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині і які спадщину прийняли, а саме: його дружина [PERSON] , яка померла в ході розгляду цієї справи і її спадкоємцем є [PERSON] , а також інша донька [PERSON] , які мають право на 1/6 частину спірної спадкової частини земельної ділянки площею 0,06 га, тобто по 0,01 га кожна. Також [PERSON] , як спадкоємець своєї матері [PERSON] , яка має право на обов`язкову частку у спадщині, має право на 1/6 частину від частини земельної ділянки площею 0,0036 га, тобто 0,0006 га. А отже, в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька [PERSON] та в порядку спадкування після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла і не встигла оформити свої права на обов`язкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка, [PERSON] отримала у власність частину земельної ділянки площею 0,1136 га, кадастровий номер 3222485200:05:002:0015, наданої для ведення садівництва, за адресою: в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т «Пролісок», ділянка [NUMBER] , що становить 0,0506 га. Також належна померлому [PERSON] земельна ділянка площею 0,1136 га, кадастровий номер 3222485200:05:002:0015, не була спільним сумісним майном подружжя, оскільки була набута ним в порядку приватизації, тому вимоги [PERSON] , як правонаступника [PERSON] , дружини спадкодавця, в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину цієї ділянки не підлягають задоволенню. Тобто, позови [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Щодо зустрічного позову [PERSON] , то слід вказати, що вона заявила про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку лише в порядку спадкування за законом, тому суд може визнати за нею право власності лише на її обов`язкову частину у спадщині, тобто на частину земельної ділянки площею 0,1136 га, кадастровий номер 3222485200:05:002:0015, наданої для ведення садівництва, за адресою: в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т «Пролісок», ділянка [NUMBER] , що становить 0,01 га. Частину вказаної земельної ділянки площею 0,003 га, що належить [PERSON] за заповітом, суд залишає відкритою, оскільки вона не заявила про це своїх вимог у ході розгляду справи, а також не надала доказів неможливості оформлення своїх спадкових прав у позасудовому порядку, а саме: відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. А отже, позов [PERSON] також підлягає частковому задоволенню. У порядку ст. 141 ЦПК України, з огляду на часткове задоволення вимог сторін суд стягує судові витрати на їх користь пропорційно розміру задоволених вимог. Так, позивач [PERSON] просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 0,06 га земельної ділянки, проте суд визнав за нею лише 0,05 га, тобто її вимоги були задоволені на 83,33%, тому в цій частині підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] 587,31 грн. судового збору. Також [PERSON] , як правонаступник позивача за зустрічним позовом [PERSON] , просила визнати суд за нею право власності на 1/2 та 1/12 частини земельної ділянки площею 0,1136 га, тобто на 0,0663 га, проте судом визнано за нею право власності лише на 0,0106 га, тобто вимоги були задоволені на 15,99 %, тому в цій частині підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] 112,70 грн. судового збору. Всього з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 700,01 грн. Разом з тим, [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на 0,0212 га земельної ділянки, проте суд визнав за нею право власності лише на 0,01 га, тобто її вимоги були задоволені на 47,17 %, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 332,45 грн. судового збору. А отже, в порядку ч. 10 ст. 141 ЦПК України суд здійснює взаємозалік судових витрат, що повинні бути стягнуті зі сторін на користь одна одної, та остаточно стягує лише з [PERSON] на користь [PERSON] 367,56 грн. судового збору. Щодо решти доводів сторін суд вважає за необхідне відзначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial