Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача по справі на його користь 19350 грн. завданої матеріальної шкоди та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що наказом № 167-к від 12 квітня 2013 року відповідач був прийнятий на роботу до ТОВ МНП "Ремавтоматика" начальником дільниці з 12 квітня 2013 року, з посадовим окладом, згідно штатного розкладу на 2013 рік та зі строком випробування один місяць. Наказом № 298-к від 14 червня 2013 року відповідач був знятий з виконання обовязків начальника дільниці та призначений на посаду головного інженера з 14 червня 2013 року, з посадовим окладом, згідно штатного розкладу на 2013 рік. 05 серпня 2013 року між ПАТ "Миронівський хлібопродукт" та ТОВ МНП "Ремавтоматика" укладено договір підряду № 711, згідно якого останнє зобов'язалося в установлений договором строк виконати будівництво пташників № 1-5, будівництво прибудов до пташників № 1-5, роботи з організації будівельно-монтажних робіт на будівельному майданчику з будівництва пташників № 1-5 та будівництва прибудов до пташників № 1-5. Згідно видаткових накладних № ВБ100002004 від 31 жовтня 2013 року, № ВБ100002049 від 11 листопада 2013 року, № 01 від 12 листопада2013 року, № ВБ100002078 від 18 листопада 2013 року, № ВБ100002106 від 25 листопада 2013 року, відповідачем було отримано дизпаливо у кількості 900 л, на загальну суму 8550 грн. 05 грудня 2013 року від головного бухгалтера ТОВ МНП "Ремавтоматика" на ім'я генерального директора надійшла доповідна щодо ненадання відповідачем первинної документації за жовтень 2013 року по приходу та витраті товарно-матеріальних цінностей (а саме дизпаливо), а також нарядів про виконані роботи по будівництву на обєктах ПАТ "Миронівський хлібопродукт". 17 грудня 2013 року відповідач звернувся до відділу кадрів ТОВ МНП "Ремавтоматика" із заявою про звільнення за власним бажанням. 30 грудня 2013 року головним бухгалтером та механіком ТОВ МНП "Ремавтоматика", у присутності відповідача, складено акт про те, що відповідач відмовився здати в бухгалтерію первинну документацію по обліку товарно-матеріальних цінностей на обєкті будівництва ПАТ "Миронівський хлібопродукт". У зв'язку з цим генеральним директором ТОВ МНП "Ремавтоматика" 30 грудня 2013 року було наказано провести службове розслідування по будівництву на обєкті ПАТ "Миронівський хлібопродукт", у тому числі інвентаризацію. 31 грудня 2013 року було винесено наказ № 654-к "Про звільнення" відповідача за власним бажанням. За результатами проведеної 06 січня 2014 року інвентаризації паливно-мастильних матеріалів виявлено, що по даним бухгалтерського обліку за період з 31 грудня 2013 року по 25 листопада 2013 року, відповідач отримав дизпаливо у кількості 900 л на загальну суму 8550 грн., документів на витрату дизпалива комісія не отримала. Тож відповідачем було завдано ТОВ МНП "Ремавтоматика" матеріальну шкоду на загальну суму 8550 грн. Станом на сьогоднішній день, вартість дизпалива складає 21,50 грн. за 1 літр, відповідно сума за 900 л дизпалива складає 19350 грн. Відшкодувати завдану матеріальну шкоду в добровільному порядку відповідач відмовляється. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, посилаючись на обґрунтування позову. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що він отримував дизпаливо у кількості 700 л, на накладній № ВБ10002049 від 11 листопада 2013 року немає його підпису про отримання 200 л пального. На цьому пальному працювало два екскаватора, два крана, "длиномер", "Маз", мікроавтобус "Мерседес", всі 700 л він роздав на цю техніку. Згідно службових записок екскаваторника та крановика, останні отримували паливо, але не зрозуміло скільки. Всі відносини між ним та підприємством регулювалися посадовою інструкцією і йому не відомо, де саме у ній зазначено, що він повинен був відповідати за все пальне. 31 грудня 2013 року був виданий наказ про інвентаризацію, про існування якого йому нічого відомо не було, оскільки його про це не сповіщали. І взагалі, пальне він придбавав за власні кошти. Просив застосувати строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що сторони з 12 квітня 2013 року по 31 грудня 2013 року перебували у трудових відносинах, відповідач працював начальником дільниці, а з 14 червня 2013 року головним інженером, що підтверджується наказами № 167к від 12 квітня 2013 року, № 298к від 14 червня 2013 року та заявою від 17 грудня 2013 року. 05 серпня 2013 року між позивачем та ПАТ "Миронівський хлібопродукт" було укладено договір підряду № 711, згідно якого останнє зобов'язалося в установлений договором строк виконати будівництво пташників № 1-5, будівництво прибудов до пташників № 1-5, роботи з організації будівельно-монтажних робіт на будівельному майданчику з будівництва пташників № 1-5 та будівництва прибудов до пташників № 1-5. Для виконання зазначеного договору відповідач отримав дизпаливо у кількості 700 л. Відповідачем не було надано первинної документації щодо витрати дизпалива, яка містить інформацію куди і в якій кількості було витрачено пальне. Позивачем було проведено службову перевірку обєкту будівництва "Птахофабрика Вінницький бройлер" ПАТ "Миронівський хлібопродукт" та здійснено інвентаризацію, за результатами якої виявлено, що відповідач отримав дизпаливо у кількості 900 л на суму 8550 грн., а документів на його витрату надати відмовився. Ці обставини підтверджуються договором підряду № 711 від 05 серпня 2013 року, видатковими накладними № ВБ100002004 від 31 жовтня 2013 року, № ВБ100002078 від 18 листопада 2013 року, № ВБ10002106 від 25 листопада 2013 року, накладною № 01 від 12 листопада 2013 року, службовою запискою № 11 від 04 листопада 2013 року, доповідною від 05 грудня 2013 року, актом про відмову дачі документації від 30 грудня 2013 року, наказами № 172п від 30 грудня 2013 року, № 173п від 31 грудня 2013 року, доповідною від 31 грудня 2013 року, актом інвентаризації від 06 січня 2014 року. Отримання відповідачем пального у кількості 200 л. за накладною № ВБ100002049 від 11 листопада 2013 року не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідач заперечує факт його отримання, а на наданій позивачем в якості доказу цього факту накладній відсутній підпис відповідача про отримання дизпалива, тож суд вважає недоведеним факт отримання відповідачем дизпалива у кількості 200 л за накладною № ВБ100002049 від 11 листопада 2013 року. Згідно довідки ТОВ "Оніка плюс" за вих. № 91 від 29 липня 2015 року, станом на 31 березня 2015 року, вартість дизельного пального становила 21 грн. за 1 л, відповідачем в судовому засіданні не оспорювалася дана вартість пального і у суду немає інших відомостей щодо вартості дизельного пального на день відшкодування шкоди. Тож виходячи з розрахунку 700 л * 21 грн. = 14700 грн., з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума в розмірі 14700 грн. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про сплив строку позовної давності для звернення позивача до суду з позовом до нього, оскільки позивач 06 січня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності, звертався з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником підприємству, в розмірі 8550 грн. до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, тож перебіг позовної давності переривався. Ухвалою суду від 26 січня 2015 року позов ТОВ МНП "Ремавтоматика" було повернуто у зв'язку з непідсудністю Заводському районному суду м. Дніпродзержинська. Перебіг позовної давності після переривання почався заново. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання обігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана … фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. 2 ст. 135-3 КЗпП України, у разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на дань відшкодування шкоди. На підставі п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України N 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. На підставі ст. 22, 253, 256, 261, 264, 1166, 1192 ЦК України, ст. ст. 135-3, 233 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного суду України N 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди",

Outcome: partial