Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Ківерцівський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 26 000,84 грн. незаконно отриманої допомоги по безробіттю та вартості наданих послуг служби зайнятості. В обгрунртування заявлених вимог вказує, що відповідач, перебуваючи на обліку в Ківерцівському районному центрі зайнятості у статусі безробітної та отримуючи допомогу по безробіттю та матеріальну допомогу у період професійного навчання, а пізніше будучи працевлаштованою на дотаційне робоче місце у Комунальне підприємство «Волинський обласний екскурсійно-методичний центр», в порушення положень частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» щодо обов'язку зареєстрованих безробітних своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення, одночасно перебувала у цивільно-правових відносинах із приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» на підставі договору доручення № 50015/0302/10 від 01 лютого 2010 року та отримувала дохід до 12.09.2011 року, внаслідок чого їй було безпідставно виплачено 3667,21 грн. допомоги по безробіттю, 493,93 грн. матеріальної допомоги в період профнавчання, 220,00 грн. компенсаційних витрат за проїзд в період профнавчання, а також відшкодовано витрати в сумі 24592,12 грн., повязані з працевлаштуванням на дотаційне місце. 19 листопада 2012 року центр зайнятості на підставі акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 08 жовтня 2012 року № 538 видав наказ № НТ121119 про повернення виплат, які відповідач в добровільному порядку повернула лише частково ( 17.01.2013 року в сумі 2969,42 грн.). Оскільки решту боргу в сумі 26000,84 грн. відповідач добровільно повернути відмовилась просять стягнути зазначену суму з відповідача. В судовому засідання представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково, а саме позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги в період стажування, компенсації за проїзд до місця проходження навчання в сумі 1 408,72 грн. В задоволенні решти позову просив відмовити, оскільки витрати, пов'язані з працевлаштуванням на дотаційне робоче місце у Комунальне підприємство «Волинський обласний екскурсійно-методичний центр», відшкодовувалися безпосередньо роботодавцю, а не відповідачу, тому не підлягають стягненню з [PERSON] Крім того, зазначив, що відшкодування вказаних витрат проводилось Луцьким міським центром зайнятості. Разом з тим підтвердив, що дівочим прізвищем [PERSON] було прізвище «Галушко». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ([PERSON]О.) була вперше зареєстрована Ківерцівським районним центром зайнятості як така, що шукає роботу 07.09.2010 року, а з 14.09.2010 року отримала статус безробітного, що підтверджується даними персональної картки відповідача №030400210090700001 (а.с.31). За заявою від 14.09.2010 року (а.с.36) відповідачу згідно із наказом Ківерцівського районного центру зайнятості від 14.09.2010 року №НТ100914 було надано статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю, виплата якої була припинена згідно із наказом від 17.03.2011 року №НТ110317, а за заявою від 18.03.2011 року (а.с.36) у зв'язку з її відмовою від послуг служби зайнятості відповідно до наказу від 18.03.2011 року №НТ110318 знята з обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних (а.с.8). Вдруге [PERSON] була зареєстрована як така, що шукає роботу 12.07.2011 року, а з 19.07.2011 року отримала статус, що підтверджується даними персональної картки відповідача №030400211071200001 (а.с.9, 10). За заявою від 19.07.2011 року (а.с.15) відповідачу згідно із наказом Ківерцівського районного центру зайнятості від 19.07.2011 року №НТ110719 (а.с.9) було надано статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю, виплата якої була припинена з 11.08.2011 року на підставі наказу від 12.08.2011 року №НТ110812 (а.с.9) у зв'язку з проходженням безробітним професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості на підставі заяви [PERSON] від 10.08.2011 року (а.с.17) та договору №030411081000153 районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості з громадянином щодо його професійного навчання від 10.08.2011 року (а.с.18-19). За заявою відповідача від 12.08.2011 року (а.с.21) [PERSON] з 11.08.2011 року по 08.09.2011 року отримувала матеріальну допомогу у період професійного навчання у зв'язку із зарахуванням на навчання до комунального підприємства "Волинський обласний екскурсійно-методичний центр". Наказом від 09.09.2011 року №НТ110909 (а.с.9, зворот) відповідачеві компенсовано фактичні витрати на проїзд з 11.08.2011 року по 31.08.2011 року та з 01.09.2011 року по 08.09.2011 року за період проходження професійного навчання в комунальному підприємстві "Волинський обласний екскурсійно-методичний центр". У зв'язку із закінченням навчання позивач з 09.09.2011 року припинив виплату матеріальної допомоги у період професійного навчання та поновив виплату допомоги по безробіттю, яку припинив з 27.09.2011 року на підставі наказу від 30.09.2011 року №НТ110930 (а.с.9, зворот) у зв'язку з працевлаштуванням безробітного, а також зняв [PERSON] з обліку. 26.09.2011 року між Луцьким міським центром зайнятості та комунальним підприємством "Волинський обласний екскурсійно-методичний центр" укладено договір №035011092600271 про працевлаштування безробітного з наданням дотації. Відповідно до пункту 1.1. цього договору комунальне підприємство "Волинський обласний екскурсійно-методичний центр" зобов'язувалося працевлаштувати на постійну роботу за направленням Луцького міського центру зайнятості безробітну [PERSON], а Центр зайнятості надає дотацію Роботодавцю на створення додаткового робочого місця для працевлаштування безробітного у розмірі витрат на заробітну плату прийнятої за направленням державної служби зайнятості особи (а.с.37-38). На виконання згаданого договору наказом директора комунального підприємства "Волинський обласний екскурсійно-методичний центр" №10 від 26.09.2011 року [PERSON] була прийнята на посаду менеджера з туризму на дотаційне місце з 27.09.2011 року та встановлено їй посадовий місячний оклад в розмірі 1 450 грн. (а.с.39). Відповідно до наказу №2 від 13.09.2012 року [PERSON] була звільнена з цієї посади з 14.09.2012 року за власним бажанням (а.с.66). За час роботи в комунальному підприємстві "Волинський обласний екскурсійно-методичний центр" Луцьким міським центром зайнятості відшкодовано роботодавцю дотацію на виплату заробітної плати відповідачу в розмірі 24 592,12 грн. Про зазначене свідчать платіжні доручення та довідки про нараховану та виплачену заробітну плату [PERSON] за період з вересня 2011 року по вересень 2012 року (а.с.40-65). За час перебування на обліку в Ківерцівському районному центрі зайнятості відповідач отримала за період з 14.09.2010 року по 12.03.2011 року допомогу по безробіттю в розмірі 2 969,42 грн., за період з 19.07.2011 року по 26.09.2011 року - 697,79 грн. допомоги по безробіттю, матеріальну допомогу по безробіттю в період професійного навчання з 11.08.2011 року по 08.09.2011 року в розмірі 490,93 грн., а також компенсацію за проїзд в період навчання в сумі 220,00 грн. З урахуванням дотаційних виплат на заробітну плату та часткової сплати боргу відповідачем в сумі 2 969,42 грн. сума заборгованості складає 26 000,84 грн., що підтверджується розрахунком вартості послуг, наданих [PERSON] центром зайнятості (а.с.97-98). Відповідно до статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. Статтею 2 Закону вищезазначеного закону встановлено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Згідно із частинами другою, третьою статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (з наступними змінами та доповненнями) застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Як передбачено пунктами 6-9 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009 року №7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року №232/16248, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою. Рішення про повернення коштів особою оформлюється наказом. У разі відмови особи повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства. Рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку. Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" №538 від 08.10.2012 року, складеним спеціалістом Солом'янського районного центру зайнятості м. Києва (а.с.67-68), встановлено, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ПрАТ "СК "Провідна" згідно договору доручення №50015/0302/10 від 01.02.2010 року (а.с.69-73) та отримувала дохід (винагороду) згідно актів виконаних робіт від 19.07.2011 року, 01.08.2011 року, 11.08.2011 року, 19.08.2011 року, 12.09.2011 року (а.с.74-78). 19.11.2012 року Ківерцівський районний центр зайнятості направив відповідачу претензію про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 28 970,26 грн. (а.с.79), проте відповідач добровільно сплатив лише частину коштів в розмірі 2 969,42 грн. Відповідно до абзаців сьомого-дев'ятого пункту 1 статті 19 Закону України "Про зайнятість населення" (з наступними змінами та доповненнями, чинного на момент виникнення спірних правовідносин) Державна служба зайнятості (до складу якої входять, зокрема, міські та районні центри зайнятості згідно зі статтею 18 цього Закону) організує при потребі професійну підготовку і перепідготовку громадян у системі служби зайнятості або направляє їх до інших навчальних закладів, що ведуть підготовку та перепідготовку працівників, сприяє підприємствам у розвиткові та визначенні змісту курсів навчання й перенавчання; надає послуги по працевлаштуванню та професійній орієнтації працівникам, які бажають змінити професію або місце роботи (у зв'язку з пошуками високооплачуваної роботи, зміною умов і режиму праці тощо), вивільнюваним працівникам і незайнятому населенню; реєструє безробітних і подає їм у межах своєї компетенції допомогу, в т. ч. і грошову. Частинами першою, другою статті 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 року №1533-III (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи, право на забезпечення та соціальні послуги за цим Законом мають також незастраховані особи, які вперше шукають роботу, інші незастраховані особи у разі їх реєстрації в установленому порядку як безробітних. Стаття 7 цього ж Закону (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) визначає, що видами забезпечення за цим Законом є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога по частковому безробіттю; матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні. Видами соціальних послуг за цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення" є: професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях; профорієнтація; пошук підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, у тому числі шляхом надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних; фінансування організації оплачуваних громадських робіт для безробітних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; інформаційні та консультаційні послуги, пов'язані з працевлаштуванням. У разі необхідності для проходження професійної підготовки або перепідготовки, підвищення кваліфікації особі компенсуються витрати на проїзд до місця проходження навчання та у зворотному напрямку в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики за погодженням з правлінням Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Згідно з пунктом 2 Порядку надання матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року №308, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 року за №916/5137, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного застрахованим та незастрахованим особам, визнаним відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" безробітними, які за направленням державної служби зайнятості проходять професійне навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності чи відомчого підпорядкування, та компенсуються витрати на проїзд до місця проходження професійного навчання, якщо воно здійснюється в іншій місцевості, та у зворотному напрямку, а також оплачується проживання в період професійного навчання та у разі необхідності витрати, пов'язані з попереднім медичним та наркологічним оглядом відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 21 згаданого Порядку якщо під час одержання матеріальної допомоги у період професійного навчання безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому законодавством, та у разі надходження відповідних відомостей від Державної прикордонної служби України щодо перетинання безробітним державного кордону України або перебування за межами України, то з безробітного стягується сума виплаченої матеріальної допомоги у період професійного навчання з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку. Згідно пункту 25 цього Порядку якщо навчання безробітного здійснюється не за постійним місцем проживання, а в іншій місцевості, крім виплати матеріальної допомоги у період професійного навчання, йому компенсуються фактичні витрати на проїзд до місця проходження навчання (від населеного пункту, де проживає безробітний, до населеного пункту, де буде здійснюватися навчання) та у зворотному напрямку транспортом загального користування (крім таксі) та в разі необхідності надається місце проживання на період навчання. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, у зв'язку із встановленням належності відповідача до категорії зайнятих, суд приходить до висновку, що Ківерцівським районним центром зайнятості правомірно винесено претензію відповідачу про повернення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю з 14.09.2010 року по 12.03.2011 року в сумі 2 969,42 грн. та з 19.07.2011 року по 10.08.2011 року, з 09.09.2011 року по 26.09.2011 року в сумі 697,79 грн., а також матеріальної допомоги у період професійного навчання (стажування) з 11.08.2011 року по 08.09.2011 року в сумі 490,93 грн. та компенсації за проїзд до місця проходження навчання в сумі 220,00 грн. Одночасно суд не погоджується з вимогою позивача про відшкодування центру зайнятості заробітної плати в сумі 24 592,12 грн., яку отримала (Панасюк) [PERSON] на дотаційному робочому місці, з наступних підстав. У відповідності до статті 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) фондом може надаватися дотація роботодавцям для працевлаштування безробітних, у тому числі молоді на перше робоче місце, у розмірі витрат на заробітну плату прийнятих за направленням державної служби зайнятості осіб (але не вище за середній рівень у галузях національної економіки відповідної області) в розрахунку на рік. Порядок надання роботодавцю дотації для працевлаштування безробітних, у тому числі молоді на перше робоче місце, встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики за погодженням з правлінням фонду. Абзацом 1 пункту 3 Порядку надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.01.2001 року №1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.01.2001 року за №75/5266, встановлено, що дотація - це кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, надані роботодавцю, що створює додаткові робочі місця для працевлаштування безробітних за направленням державної служби зайнятості, на покриття витрат на заробітну плату прийнятих на них осіб. В абзаці 1 пункту 4 згаданого Порядку зазначено, що дотація може надаватися роботодавцю за умови працевлаштування на строк понад два роки безробітних, які перебували на обліку в державній службі зайнятості як безробітні не менше 1 місяця, а нижчезазначених категорій безробітних, які направляються державною службою зайнятості на дотаційні робочі місця у першу чергу, - з дня надання статусу безробітного. Пунктом 7 цього Порядку передбачено, що дотація надається щомісячно протягом року в розмірі фактичних витрат на заробітну плату прийнятих за направленням державної служби зайнятості осіб, але не вище за середній рівень заробітної плати за всіма видами економічної діяльності у відповідній області за місяць, за який нараховано заробітну плату, або обчисленої з неї відповідної суми в разі, якщо особа працювала неповний місяць. Судом встановлено, що відповідач отримала за час роботи на дотаційному робочому місці в комунальному підприємстві "Волинський обласний екскурсійно-методичний центр" заробітну плату в розмірі 24 592,12 грн., яка була відшкодована центром зайнятості у вигляді дотації роботодавцю, а не працівникові. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідно до статті 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" зазначена дотація є соціальною послугою у грошовому виразі, яка надається роботодавцю за створення додаткового робочого місця для працевлаштування безробітного. Згідно п. 14 Порядку надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних відповідальність за порушення умов та порядку надання дотації несе керівник центру зайнятості. Пунктом 15 Порядку передбачено, що роботодавець у встановленому законодавством порядку несе відповідальність за забезпечення гарантії зайнятості осіб, прийнятих на роботу з наданням роботодавцю дотації, достовірність відомостей, що є підставою для прийняття рішення щодо надання дотації для працевлаштування безробітних, визначення розміру дотації, та використання дотації. Центр зайнятості зупиняє виплату дотації у разі, якщо роботодавець відмовляє або перешкоджає проведенню перевірки цих відомостей, у ході перевірки виявлено факти подання роботодавцем центру зайнятості недостовірних відомостей або порушення порядку використання коштів Фонду. У разі порушення гарантій зайнятості осіб (розірвання трудового договору з працівником, працевлаштованим за направленням державної служби зайнятості, до закінчення двох років з дня працевлаштування у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату, за угодою сторін (пункт 1 статті 36 Кодексу законів про працю України), через невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 Кодексу законів про працю України)) роботодавець повертає суму одержаної дотації в повному обсязі з урахуванням індексації на рівень інфляції (обчислюється шляхом множення суми отриманої дотації на добуток індексу зростання цін на споживчі товари від місяця початку отримання дотації до місяця, що передує місяцю її повернення, поділених на 100) (щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом). З аналізу наведених приписів Порядку слідує, що у разі порушення гарантій зайнятості осіб суму одержаної дотації в повному обсязі повертає роботодавець, а не працівник. Приписи вказаного Порядку не передбачають відповідальність працівника у вигляді повернення отриманої заробітної плати за невиконання обовязку з повідомлення Центру зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення. За таких обставин та відповідно до статті 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" зазначена дотація є соціальною послугою у грошовому виразі, яка надається роботодавцю за створення додаткового робочого місця для працевлаштування безробітного, а тому в даному випадку відсутні передбачені цим законом підстави для стягнення з відповідача одержаної ним заробітної плати в розмірі 24 592,12 грн. за фактично виконану роботу. Враховуючи те, що відповідач добровільно відшкодувала позивачеві кошти в розмірі 2 969,42 грн., позов в частині стягнення коштів в розмірі 1 408,72 грн. представник відповідача визнав, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача допомоги по безробіттю в сумі 697,79 грн., матеріальної допомоги у період професійного навчання (стажування) в сумі 490,93 грн. та компенсації за проїзд до місця проходження навчання в сумі 220,00 грн., що разом становить 1 408,72 грн., підлягають до задоволення. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] витрат, пов'язаних з працевлаштуванням на дотаційне робоче місце (заробітної плати ) в розмірі 24 592,12 грн. слід відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Згідно п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»). Частка задоволених позовних вимог становить 5,42%. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою становить 1,5% від ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600,00грн.) За таких обставин з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 86 грн. 72 коп.

Outcome: partial