Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

1.Описова частина Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зміну порядку участі у вихованні дитини, встановленого мировою угодою від 10 листопада 2015 року, визнаною ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 10 листопада 2015 року у справі № 712/8411/15-ц. В обґрунтування своїх вимог вказує, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . 15 січня 2014 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 58. 07 жовтня 2015 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. 10 листопада 2015 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси визнано мирову угоду між сторонами, за якою позивач з відповідачем погоджують і встановлюють для батька [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] : щопонеділка, щочетверга та щосуботи з 11-00 до 13-00, у присутності матері дитини та з урахуванням обставин, що можуть виникнути. Позивач активно приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, добровільно щомісяця передає відповідачем кошти на утримання дитини, сплачує необхідні додаткові витрати. Між сторонами виник спір щодо зміни раніше встановленого порядку спілкування позивача з сином, який з урахуванням вікових змін потребує особистого спілкування з батьком. Так, із врахуванням віку, стану здоров`я дитини та навчального процесу, позивач кожного понеділка та вівторка забирає дитину зранку та супроводжує до дошкільного закладу, а після закінчення занять забирає та проводить час до вечора. Щосуботи позивач також проводить час з дитиною цілий день. Проте, останнім часом відповідач почала вказувати на те, що такий фактично змінений графік спілкування позивача з батьком можливий лише після формального врегулювання. Позивач запропонував відповідачці укласти відповідний договір, проте отримав відмову, у зв`язку із чим змушений звернутись до суду. Просив суд встановити дні та часи зустрічей [PERSON] з малолітнім [PERSON] без присутності матері: - кожного понеділка та вівторка з 08.00 год. до 20.00 год. (із врахуванням необхідності відвідування дошкільного закладу, школи, гуртків, секцій тощо); - кожної суботи з 08.00 год. до 10.00 год. неділі (з ночівлею); - у літній період загальний строк - 30 днів, з можливістю виїзду за кордон України; - у дні народження батька, бабусі та дідуся; - кожного другого Різдва та кожного другого Великодня (Пасха); - встановити для [PERSON] право відвідувати сина [PERSON] за місцем його постійного проживання в день його народження та свята. 23 грудня 2019 року позивач скерував до суду заяву про уточнення позовних вимог: встановити наступні дні та часи зустрічей батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , без присутності матері: - кожного понеділка та вівторка з 08.00 год. до 20.00 год. (із врахуванням необхідності відвідування дошкільного закладу, школи, гуртків, секцій тощо); - кожної суботи з 08.00 год. до 10.00 год. неділі (з ночівлею); - у літній період загальний строк - 30 днів, з можливістю виїзду за кордон України; - у дні народження близьких родичів, а саме: дідуся - [INFO], бабусі - [INFO], тітки - [INFO], хрещеного батька - [INFO], двоюрідної сестри - [INFO] з 10.00 год. до 20.00 год. (із врахуванням необхідності відвідування дошкільного закладу, школи, гуртків, секцій тощо); - кожного другого Різдва та кожного другого Великодня (Пасха) з 10.00 год. до 20.00 год: - встановити для батька [PERSON] право відвідувати сина [PERSON] , [INFO] , за місцем його постійного проживання в день його народження з 10.00 год. до 20.00 год. тривалістю зустрічі - 3 години. 17.01.2020 року відповідач скерувала до суду відзив, який обґрунтувала тим, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.11.2015 у справі № 712/8411/15 визнано мирову угоду між [PERSON] та відповідачем, за якою, позивач та відповідач погодили і встановили для батька спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , який народився [INFO] щопонеділка, щочетверга та щосуботи з 11.00 до 13.00 год. у присутності матері дитини та з урахуванням обставин, що можуть виникнути. На виконання вищевказаного рішення суду, вимог Сімейного кодексу, власних моральних принципів вона як матір, належним чином виконує свої обов`язки по утриманню, вихованню та загального забезпеченню належного зростання дитини. Крім того, батьком дитини [PERSON] використовуються передбачені зустрічі із сином у повному обсязі та навіть більше того. З метою уникнення конфліктних ситуацій із позивачем, відповідач, з урахуванням інтересів дитини надаються можливості додаткових спілкувань, які є доволі регулярними, в залежності від нормальності та адекватності поведінки позивача. Слід звернути увагу, що на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.11.2015 у справі № 712/8411/15-ц позивач має право на побачення із дитиною 148 днів із 365 днів у році. Натомість, нинішнім позовом пропонується право на побачення із дитиною 238 днів із 365 днів у році, при цьому, забороняється присутність матері при такому спілкуванні, що не відповідає ні рішенню виконавчого комітету Черкаської міської ради від 23.12.2014 № 1265, ні ухвалі Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.11.2015 року у справі № 712/8411/15-ц, ні її бажанню, ні інтересам дитини, ні вимогам Сімейного кодексу України. Вищевказане спричинить явний дисбаланс у нормальних сформованих життєвих обставинах дитини на користь батька та надасть пріоритет йому у здійсненні виховання. Також вказує, що ссі посилання у позовній заяві на норми права підтверджують право позивача на участь у вихованні дитини та на побачення з нею, проте, не зрозуміло, чим позивач керується, заявляючи вимоги необхідність зустрічей сина із двоюрідними сестрами, дідусем, бабусею, тіткою та хрещеним батьком. Дані вимоги заявлені без достатньої правової підстави. Позивач має право на захист лише власних прав, свобод та інтересів, натомість, будь-які інші родичі мають самостійно здійснювати свій захист. Будь-яких перешкод щодо зустрічей із родичами дитини відповідачем не здійснювалось, усних чи письмових скарг до неї з цього приводу не надходило. Натомість, в порушення даної частини статті, позивачем висловлюється прохання встановити зустріч з дитиною щосуботи з 08.00 год. до 10.00 год. неділі з ночівлею, оскільки, не враховано, що такий графік спричинить для дитини необхідність раннього підйому без можливості нормального достатнього сну, з урахуванням дороги, одягання, приймання їжі, водними процедурами, тощо. Фактично, дана вимога вже означає не зустріч (побачення), а проживання, що вказує на можливість отримання дитиною стресу від різкої зміни звичного місця ночівлі із її предметами гігієни, іграшками, звичної їжі, ліжка, оточуючих людей, тощо. Що ж до вимоги позивача встановити дні та часи зустрічей у літній період протягом 30 днів, з можливістю виїзду за кордон, то у відповідності до чинного законодавства, він має право влітку, чи в інший період реалізувати своє право шляхом звернення до відповідача про надання нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон з належною метою на підставі відповідних підтверджуючих документів. З вказаного вбачається, що право на звернення до суду в порядку статті 159 Сімейного кодексу України вже реалізовано [PERSON] , оскільки, порядок та спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні дитини вже встановлений, що підтверджується ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.11.2015 у справі № 712/8411/15-ц. Отже, вбачається, що між ними вже існує ухвала про закриття провадження у справі, постановлена з приводу спору про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому, провадження у даній справі підлягає до закриття. 27.01.2020 року позивач скерував відповідь на відзив, в якій пояснив, що запропонований графік побачень з дитиною є відображенням вже існуючого фактичного порядку спілкування з дитиною, а звернення до суду є лише намаганням формалізувати фактичний стан задля уникнення можливих суперечок в майбутньому. Щодо побачень з дитиною у сімейні свята, то потрібне спілкування дитини з усім колом близьких родичів, а не лише з батьками, є абсолютно необхідним чинником для сталого та гармонійного розвитку її як особистості. Щодо того, що відповідач проти побачення з дитиною щосуботи з 08.00 год. до 10.00 год. неділі, то позивач надасть уточнення. З приводу заперечень виїзду дитини за кордон зі згодою, то позивач не заперечує щодо звернення до відповідача, однак наполягає на тривалості побачення у літній період - 30 днів. У позивача є приватне домоволодіння, в якому є всі необхідні для життя дитини умови, будинок обладнаний необхідними меблями, сучасною побутовою технічкою, житлово-побутові умови сприятливі для проживання малолітніх дітей, дитина має окрему дитячу кімнату, в якій може гратися та розвиватися, все необхідне для виховання та розвитку: місця для відпочинку та ігор, раціональне харчування, одяг, взуття, іграшки. При цьому, він має постійне місце роботи, стабільний самостійний дохід, гнучкий графік роботи та має можливість проводити час з дитиною, допомагай в навчанні, гуляти та іншим чином піклуватися про сина. З моменту затвердження мирової угоди з 2015 року пройшов час, дитина підросла та потребує посиленої уваги обох батьків саме в частині виховання, духовного та морального розвитку. 13 березня 2020 року позивач скерував до суду заяву про уточнення позовних вимог, які уточнив зважаючи на висновок органу опіки та піклування та просив суд встановити дні зустрічі, а саме щопонеділка та щовівторка з 08 до 19-30; щоп`ятниці з 08-00 до 09-00; перші та треті вихідні місяця з 10-00 суботи до 19-00 неділі; влітку (кожного літа) з 15.07 до 31.07.; по парних роках різдвяні свята; по непарних роках Новорічні свята; у день народження сина [INFO] з 10-00 до 14-00, у дні народження близьких родичів, а саме - дідуся - [INFO], бабусі - [INFO], тітки - [INFO], хрещеного батька - [INFO], двоюрідної сестри - [INFO] з 10-00 до 20-00 (із врахуванням необхідності відвідування дошкільного закладу, школи, гуртків, секцій, тощо) без присутності матері дитини. Позивач та його представник адвокат Гудзь О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково вказували, що з віком потреби дитини у особистому спілкуванні з батьком зросли, у позивача з сином склались добрі стосунки та відповідачка не заперечувала проти збільшення зустрічей сина з батьком, в тому числі з ночівлею, проте категорично відмовляється такі домовленості оформити укладенням договору. Оскільки між сторонами таким чином виник спір щодо узгодження зміни раніше встановленого способу участі батька у спілкуванні та вихованні сина, позивач змушений звернутись до суду. Відповідачка та її представник адвокат Топор А.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Додатково пояснили, що не вбачають підстав для зміни раніше встановленого раніше встановленого способу участі батька у спілкуванні та вихованні сина, така зміна звичних для дитини життєвих обставин може негативно вплинути на його емоційний стан та навчання. Разом з тим, просили суд, у випадку повного або часткового задоволення застосувати заходи і гарантії забезпечення виконання рішення суду, передбачені ст.16-1 Закону України "Про охорону дитинства": зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про місце перебування дитини під час реалізації права на контакт та повертати сина в момент закінчення побачення до його постійного місця проживання; заборонити [PERSON] змінювати місце ночівлі дитини з квартири за адресою: [ADDRESS] на будь-яке інше, зобов`язати [PERSON] здійснювати реалізацію права на контакт з сином на території іноземної держави за умови подання органу опіки та піклування за місцем проживання дитини документа, що підтверджує визнання рішення суду України про контакт з дитиною на території іншої держави та з дотриманням процедури, також просили суд стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн. Представник третьої особи Ситник Л.І. в судовому засіданні вважала позов таким, що підлягає до часткового задоволення шляхом зміни раніше встановленого позивачу способу участі у вихованні та спілкуванні з сином: щопонеділка і щовівторка в період навчання з 08-00 до 19-30 год. та в канікулярний період з 10-00 до 19-30 год., щоп`ятниці в період навчання з 08-00 до 09-00 год., перші та треті вихідні місяця з 10-00 суботи до 19-00 неділі; влітку з 15 липня до 31 липня; по парних роках Різдвяні свята; по непарних роках Новорічні свята; без присутності матері та з урахуванням обставин, які можуть виникнути. Вказувала, що такий спосіб відповідає інтересам дитини, узгоджується з висновком органу опіки і піклування з уточненнями з врахуванням зауважень обох батьків. В зв`язку з досягненням дитиною шестирічного віку судом забезпечено явку малолітнього [PERSON] в судове засідання для заслуховування його думки щодо заявленого позову, однак дитиною свою думку не було висловлено, спілкуватись малолітній [PERSON] не виявив бажання, перебував у засмученому стані, тому судом визнано неможливим заслухати думку дитини щодо заявленого позову через її емоційний стан. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного, сімейного законодавства. Хід розгляду справи Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2019 року провадження відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 28 травня 2020 року доручено психологу Черкаського міськуого центру соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді провести обстеження психологічного стану дитини [PERSON] , [INFO] , а саме стану внутрішнього психологічного комфорту дитини та психоемоційного зв`язку з членами родини, закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. 2.Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . 15 січня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 58. 07 жовтня 2015 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб було розірвано, після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1265 від 23.12.2014 року було визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з малолітнім [PERSON] . Вставлено батькові [PERSON] , спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , який народився [INFO] : щопонеділка, щочетверга та щосуботи з 11-00 до 13-00, у присутності матері дитини та з урахуванням обставин, що можуть виникнути. 10 листопада 2015 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси визнано мирову угоду, за якою позивач з відповідачем погодили і встановили для батька [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] : щопонеділка, щочетверга та щосуботи з 11-00 до 13-00, у присутності матері дитини та з урахуванням обставин, що можуть виникнути. У 2019 році між сторонами виник спір щодо зміни раніше встановленого способу участі батька у вихованні та спілкування з дитиною. Як встановлено з пояснень сторін, за згодою позивачки відповідач неодноразово отримував можливість додаткового часу для спілкування з сином у відсутність матері. Разом з тим, сторони не дійшли згоди щодо документального оформлення фактичної зміни раніше встановленого порядку. Висновком від 24.02.2020 року № 97 виконавчого комітету Черкаської міської ради орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити батькові [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , який народився [INFO] : щопонеділка та щовівторка з 08 до 19-30; щоп`ятниці з 08-00 до 09-00; перші та треті вихідні місяця з 10-00 суботи до 19-00 неділі; влітку з 15.07 до 31.07.; по парних роках різдвяні свята; по непарних роках Новорічні свята; без присутності матері дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути. Відповідно до характеристики від 23.12.2019 року наданої виконавчим комітетом Думанецької сільської ради [PERSON] працює на посаді сільського голови Думанецької сільської ради, ввічливий, спокійний в спілкуванні. Самокритичний, визнає власні упущення, активно займається спортом. Бере активну участь у громадському житті громади. Користується авторитетом колег по роботу, скромний в побуті. Листом від 11.12.2019 року службою у справах дітей Черкаської міської повідомлено про те, що з [PERSON] проведено бесіду профілактичного характеру щодо недопущення в подальшому фактів, які зазначені в заяві [PERSON] . Відповідно до довідки від 02.12.2019 про результати розгляду звернень (ЄО № 61784 від 16.11.2019) встановлено, що під перевірки [PERSON] повідомила про те, що коли вона забирала дитину, то за дитиною здійснював нагляд дідусь, а [PERSON] не було вдома, даний конфлікт закінчився до приїзду працівників поліції. Відповідно до талону-повідомлення від 13.01.2020 року до служби «102» надійшло повідомлення 06.01.2020 про те, що [PERSON] не віддає дитину, до квартири не пускає. Відповідно до наданої характеристики ДНЗ № 29 [PERSON] в дошкільному закладі проявляє любов та турботу до свого сина. В дитячий садок приводила та забирала дитину вчасно постійно цікавилася успіхами дитини. Хлопчик завжди охайний, доглянутий, емоційний стан дитини позитивний. Конфліктних ситуацій між мамою та дитиною не спостерігалось. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в поясненнях, які засвідченні комітетом самоорганізації населення мікрорайон «Центральний» пояснили те, що [PERSON] , батько сина [PERSON] безперешкодно забирав на деякий час дитину. Конфліктних ситуацій при цьому або видимих непорозумінь не було. [PERSON] в поясненнях, які засвідченні комітетом самоорганізації населення мікрорайон «Центральний», пояснила те, що в середині жовтня 2019 року бачила як [PERSON] хотів взяти на побачення дитину, дитина плакала і не хотіла іти до батька, та втекла. Батько намагався дитину силоміць посадити до автомобілю, виражався нецензурно в адресу матері та бабусі. Відповідно до талону-повідомлення від 18.05.2020 року до служби «102» надійшло повідомлення 18.05.2020 від [PERSON] про те, що на постійній основі відбуваються погрози та конфліктні ситуації з колишнім чоловіком [PERSON] . Відповідно до інформації за результатами психологічного дослідження від міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 30.06.2020 № 424, психоемоційний стан дитини на момент дослідження характеризувався внутрішнім дискомфортом від обставин, які йшли в розріз з бажаннями, стабільною відмовою спілкуватися, слабкою зацікавленістю в пропонованих завданнях. Практична відсутність діалогу з [PERSON] не дає можливості дослідити його думку щодо ставлення найближчого оточення один до одного та до дитини. Відмічено також, що з батьками [PERSON] в однаковій мірі проявляв безпосередність поведінки, обіймав, прагнув залучити дорослих у виконання завдань та отримати підтримку, для [PERSON] є цінною взаємодія з батьками, і він має бажання спілкуватись з батьком, матір`ю в тому обсязі, який буде задовольняти його потреби. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей 1989 року, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», п. 100; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «М. С. проти України», п. 77). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 Сімейного кодексу України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно частин другої, третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Отже, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини з урахування конкретних обставин справи. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним наявність підстав для зміни способу участі позивача у вихованні та спілкуванні сина, встановленого мировою угодою від 10 листопада 2015 року, визнаною ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 10 листопада 2015 року. Вказаний порядок був встановлений з урахуванням потреб дитини на момент його встановлення, однак визначений судом спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, може бути змінений в майбутньому за позовом одного з батьків за наявності відповідних підстав. Так, на момент укладення мирової угоди 10 листопада 2015 року малолітній син сторін не досяг тримісячного віку і з урахуванням конкретних обставин і потреб дитини на той час було визнано достатнім спілкування батька виключно у присутності матері. Разом з тим, на даний час з врахуванням вікових змін та потреб розвитку дитини об`єктивно збільшились її потреби у особистому спілкуванні з батьком, тому суд погоджується з висновоком органу опіки і піклування від 24.02.2020 року № 97 про відповідність інтересам дитини зміни способу участі позивача у вихованні та спілкуванні сина. Крім того, фактична поведінка відповідачки у спірних відносинах свідчить про розуміння нею того, що потребам її сина відповідає збільшення обсягу спілкування з батьком, оскільки відповідачкою не заперечувався той факт, що з урахуванням інтересів дитини нею надаються можливості додаткових спілкувань "в залежності від нормальності та адекватності поведінки позивача." Разом з тим, хоча за згодою відповідачки раніше встановлений сторонами спосіб спілкування позивача з сином та участі в його вихованні фактично неодноразово змінювався в бік збільшення контактів сина з батьком, в судовому засіданні відповідачка категорично заперечила підставність будь-яких змін раніше встановленого порядку та вказувала, що встановлений мировою угодою від 10 листопада 2015 року порядок спілкування з позивача з сином є таким, що не може бути змінений в майбутньому. Отже, між сторонами виник спір щодо узгодження зміни раніше встановленого способу участі батька у спілкуванні та вихованні сина. Фактично додаткове спілкування позивача з дитиною відповідачка погоджує або не погоджує у залежності від власної суб`єктивної думки щодо особи позивача та потреб дитини. Така невизначеність становища порушує права позивача та інтереси дитини на особисте спілкування батька з сином. Вирішуючи спір щодо участі у вихованні та порядку зустрічей батька з сином, суд бере до уваги передусім інтереси дитини з урахування конкретних обставин справи, а також керується тим, що встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд виходить з того, що потреба малолітнього [PERSON] у особистому спілкування з батьком, прихильність дитини до батька у рівній мірі, як і до матері підтверджується інформацією про результати психологічного дослідження дитини та поведінкою дитини в судовому засіданні, оскільки коли батько та матір по черзі брали дитину на руки, до жодного з батьків дитина не виявляла негативних емоцій. Наявна ситуація (конфлікт між батьками) має негативний характер для малолітнього, що проявляється у вигляді виражених емоційних коливань негативного забарвлення, небажання висловлювати свою думку, що відмічено в ході психологічного дослідження та мало місце в судовому засіданні. Наявність складних відносин між батьками обумовлює проведення побачень батька з сином поза межами місця постійного проживання дитини без присутності матері, що забезпечить позивачу можливість вільно і без створення стресової та напруженої ситуації для дитини спілкуватися з нею. Обставин, які б свідчили про аморальну або неналежну поведінку батька по відношенню до дитини, що може зашкодити розвиткові дитини, судом не встановлено. Належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, суду не надано. Документального підтвердження того, що за зверненнями відповідачки до правоохоронних органів з заявами про вчинення відносно неї неправомірних дій позивачем до нього вживались заходи по притягненню до відповідальності, відповідачкою не надавалось. Як вбачається з наданих суду характеризуючих матеріалів, позивач, який є батьком дитини, піклується про сина та любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується, працевлаштований та має належні житлові умови. При вирішенні питання про періодичність побачень батька з сином, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання батька, суд враховує, що на час розгляду справи малолітній [PERSON] досяг молодшого шкільного віку. Надання можливості спільного відпочинку батька з сином відповідатиме не лише принципу рівності батьків у спілкуванні з дитиною, а й інтересам дитини, оскільки належні умови у батька наявні та це сприятиме розширенню кругозору дитини, отриманню нових навичок та досвіду. Враховуючи викладене, суд вважає, що встановлений висновком органу опіки і піклування від 24.02.2020 року № 97 спосіб участі позивача у вихованні та спілкування з дитиною, з урахуванням уточнень представника органу опіки і піклування в судовому засіданні стосовно розмежування графіку спілкування у період навчання та канікул, відповідає інтересам дитини та забезпечить реалізацію на рівних умовах участі обох батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею, тому суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення в частині встановлення позивачу такого способу участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] на зміну способу участі у вихованні та спілкуванні, встановленого мировою угодою від 10 листопада 2015 року, визнаною ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 10 листопада 2015 року у справі № 712/8411/15-ц: щопонеділка і щовівторка в період навчання з 08-00 до 19-30 год. та в канікулярний період з 10-00 до 19-30 год., щоп`ятниці в період навчання з 08-00 до 09-00 год. , перші та треті вихідні місяця з 10-00 суботи до 19-00 неділі; влітку з 15 липня до 31 липня; по парних роках Різдвяні свята; по непарних роках Новорічні свята; без присутності матері ; та з урахуванням обставин, які можуть виникнути. В іншій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки спілкування дитини з родичами позивача останній має можливість забезпечити у встановлений йому судом спосіб. Суд також вважає доцільним за клопотанням відповідачки застосувати захід забезпечення виконання рішення суду, передбачений ст.16-1 Закону України "Про охорону дитинства" у вигляді зобов`язання позивача повідомляти відповідачку про місце перебування малолітнього [PERSON] під час реалізації батьком права на контакт з дитиною, оскільки право кожного з батьків на обізнаність про місце знаходження своєї дитини не може заперечуватись. Суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування інших заходів і гарантій забезпечення виконання рішення суду, оскільки суду не надано об`єктивних доказів порушення ним раніше встановленого способу спілкування з дитиною, а відтак судом не встановлено ризиків не виконання рішення суду позивачем. Що стосується зобов`язання позивача здійснювати реалізацію права на контакт з сином на території іноземної держави за певних умов, суд не визначає способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною за кордоном. Таким чином, зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені витрати на оплату судового збору у справі в сумі 768,40 грн., тому відповідно до ст.141 ЦПК України до відшкодування за рахунок відповідачки позивачу підлягає 768,40 / 2 = 384,20 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Відповідачкою понесені судові витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 2500 грн., що підтверджено квитанцією в матеріалах справи детальним описом робіт (наданих послуг)виконаних адвокатом Топор А.І. згідно з умовами договору на надання правничої допомоги від 10.02.2020 р. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 ст.137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.137 ЦПК України). Клопотання від позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не заявлялось, тому відповідно до ст.141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати в сумі 2500 грн. підлягають до відшкодування за рахунок позивача в сумі 1250 грн. пропорційно до задоволеної частини частини позовних вимог. Всього до стягнення з позивача на користь відповідачки шляхом зарахування підлягає 1250 - 368,20 = 865,80 грн. судових витрат.

Outcome: partial