Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ВІККА» про захист честі, гідності та ділової репутації. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 21 серпня 2017 року в прямому ефірі програми ТРК ВІККА «Контакт» директор департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради [PERSON] стверджував, що [PERSON] має у власності завод по виготовленню тротуарної плитки, яку використовують підрядники для укладення тротуарної плитки в м. Черкаси; він є власником фірми «Промбудіндустрія» і таким чином використовує свою посаду для особистого збагачення шляхом створення безперешкодних умов для укладання договорів підряду по прибиранню прибудинкової території СУБів та техобслуговування внутрішньо-будинкових мереж. Крім того, відповідачем було сказано, що СУБ Митниця була ліквідована по особистому дорученню міського голови. Зазначив, що поширена інформація є такою, що не відповідає дійсності, тобто недостовірною та негативною, такою, що принижує його ділову репутацію та дискредитує його як найвищого посадовця органу місцевого самоврядування, оскільки характер висловлювань створює негативне враження про нього. Вказав, що це підриває його авторитет як міського голови, завдаючи значних репутаційних втрат. Він розцінює дану інформацію як звинувачення у корупційних правопорушеннях. Вказав, що він не є засновником чи власником будь-якої юридичної особи, не займається підприємницькою діяльністю, не входить до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку. Щодо висловлення [PERSON] про те, що «СУБ Митниця був ліквідований по особистому дорученню міського голови», відмітив, що Комунальне підприємство «Служба утримання будинків «Митниця» створене рішенням Черкаської міської ради № 2-31 від 16.12.2010 як правонаступник частини підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління № 1» та перебуває в оперативному управлінні в Департаменті житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, станом на 21 серпня 2017 року (вихід програми в ефір) рішення про ліквідацію чи реорганізацію цього підприємства не приймалося, також відсутнє і відповідне рішення суду. Тому вважає всі вищевикладені висловлювання відносно нього, поширені [PERSON] в прямому ефірі програми ТРК ВІККА «Контакт» наклепом та вважає, що є всі підстави для відшкодування йому моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його немайнових прав. Просив визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] 21 серпня 2017 року в прямому ефірі програми ТРК ВІККА «Контакт», а саме: «…я відмовився підрядникам навязувати плитку з особистого заводу міського голови. На ЖБІ побудували особистий заводік і зараз хочуть навантажити всіх підрядників в примусовому порядку щоб вони брали плитку тільки там. Плитка на Гагаріна виготовлена на ЖБІ, на особистому заводі міського голови»; «Є така фірма «Промбудіндустрія» … всі це знають це особиста фірма мера»; «…СУБ Митниця» був ліквідований по особистому дорученню міського голови». Зобовязати в пятнадцятиденний термін з моменту вступу в силу рішення суду по даній справі [PERSON] спростувати поширену інформацію у такий самий спосіб, як вона була поширена, оприлюднивши заяву наступного змісту: «Спростування. Мною, [PERSON], 21 серпня 2017 року в прямому ефірі програми ТРК ВІККА «Контакт» була поширена недостовірна інформація щодо [PERSON], а саме: «…я відмовився підрядникам навязувати плитку з особистого заводу міського голови. На ЖБІ побудували особистий заводік і зараз хочуть навантажити всіх підрядників в примусовому порядку щоб вони брали плитку тільки там. Плитка на Гагаріна виготовлена на ЖБІ, на особистому заводі міського голови»; «Є така фірма «Промбудіндустрія» … всі це знають це особиста фірма мера»; «…СУБ «Митниця» був ліквідований по особистому дорученню міського голови». Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ВІККА» в пятнадцятиденний термін з моменту вступу в силу рішення суду по даній справі забезпечити [PERSON] спростування поширеної інформації, що визнана судом як недостовірна, шляхом виступу у програмі «Контакт». Стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 100000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, із заявами до суду не звертався. 24.11.2017 року скерував до суду заперечення, в яких зазначив, що ніколи не поширював будь-яку негативну, неправдиву інформацію стосовно [PERSON], а тому просив в позові відмовити. Представник відповідача ТОВ ТРК «ВІККА» - [PERSON] в судове засідання 10.09.2018 року не зявився, причину неявки суду не повідомив, із заявами до суду не звертався. На інших судових засіданнях позов не визнав, 19.10.2017р. скерував до суду заперечення, в якому просив в позові відмовити, оскільки ТОВ «Телерадіокомпанія «ВІККА» звільнена від відповідальності за поширення ос пореної інформації на підставі п.б) і п.в) ч. 1 ст. 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», а також під час виступу 21 серпня 2017 року в прямому ефірі програми ТРК ВІККА «Контакт» та поширення оспорюваної інформації відповідач [PERSON] не зазначав прізвище та імя позивача, а тому у позивача не виникло право на звернення до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. \~ \~ \~ \~Загальною декларацією прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань ( стаття 12). Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року визначено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17) Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. В силу статей 21, 28 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч. 1, 3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. За змістом вимог ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Судом встановлено, що 21 серпня 2017 року в прямому ефірі програми ТРК ВІККА «Контакт» [PERSON] розповідав щодо ліквідації СУБ Митниця з вказівки міського голови, та про тротуарну плитку, яка виготовлена на заводі [PERSON] Позивач вважає, що у вказаному виступі відповідача була викладена негативна інформація про нього, яка не відповідає дійсності та порочить його честь, гідність, ганьбить його ділову репутацію в громадській думці та думці окремих громадян щодо отримання ним, як громадянином, публічною особою, принципів людської моралі і ділової етики. Зокрема, недостовірною позивач вважає наступну інформацію, поширену відповідачем [PERSON]: «…я відмовився підрядникам навязувати плитку з особистого заводу міського голови. На ЖБІ побудували особистий заводік і зараз хочуть навантажити всіх підрядників в примусовому порядку щоб вони брали плитку тільки там. Плитка на Гагаріна виготовлена на ЖБІ, на особистому заводі міського голови»; «Є така фірма «Промбудіндустрія» … всі це знають це особиста фірма мера»; «…СУБ Митниця» був ліквідований по особистому дорученню міського голови». Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб сторонами не заперечується та підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом вказаної програми в прямому ефірі ТРК ВІККА. Позивач стверджує, що така інформація є надуманою і недостовірною. Така інформація не є критикою, а є звинуваченням у корупційних правопорушеннях. Поширена недостовірна інформація підриває його авторитет як міського голови, завдаючи значних репутаційних втрат. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Також у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Чинне законодавство України не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. В юридичній літературі під гідністю розуміють визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязують позитивну соціальну оцінку особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміють набуту особою суспільну оцінку її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Як зазначив позивач, з листопада\~2015\~року він є міським головою міста Черкаси. Однак відмітив, що відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», йому забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та повязані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах. Крім того, йому заборонено займатися іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю, входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку. Зазначив, що не є засновником чи власником ТОВ «Промбудіндустрії», заводу з виготовлення тротуарної плитки у власності не має. Так, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] станом на 29.08.2017 року не значиться в переліку засновників чи керівників ТОВ «Промбуд Індустрія».(а.с.10). Що стосується висловлювання [PERSON] про те, що « СУБ Митниця» був ліквідований по особистому дорученню міського голови», то адвокат позивача зазначив, що комунальне підприємство «Служба утримання будинків «Митниця» створене рішенням Черкаської міської ради № 2-31 від 16.12.2010 року як правонаступник частини підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління № 1», та перебуває в оперативному управлінні в департаменті житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради. Зазначив, що згідно п. 2 розділу 10 Статуту комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця Черкаської міської ради, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 16.12.2010 № 2-31 (із змінами) реорганізація підприємства здійснюється за рішенням власника, а також відмітив, що станом на 21.08.2017 року рішення про ліквідацію чи реорганізацію цього підприємства не приймалося. Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про перебування КП «СУБ «Митниця» Черкаської міської ради у процесі припинення, відомості про строк, визначений судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог - відсутні. (а.с. 13-14). Таким чином з наведених даних вбачається, що позивач [PERSON] жодного відношення до статутного фонду ТОВ «Промбудіндустрії» та господарської діяльності КП «СУБ Митниця» не має, та поширена інформація про повязаність позивача з даними юридичними особами не відповідає дійсності, а тому є недостовірною. Оскільки інформація сформульована відповідачем способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження вищезазначеної інформації указане повідомлення не містить критики або оцінки дій, виражено без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, суд визнає її як недостовірну, таку, що порушує особисті немайнові права позивача. Судом не встановлено, а відповідачами не доведено, що поширена інформація була висловлена щодо іншої посадової особи місцевого самоврядування, а тому суд приходить до висновку, що відбулося поширення недостовірної та неправдивої інформації про позивача. Позивач зазначив, що вказана вище недостовірна інформація формує громадську думку і думки окремих громадян, принижує його гідність і честь, заподіює шкоду діловій репутації, підриває до нього довіру громадськості, викликає недовіру оточуючих його людей до його доброчесності, порядності, професіоналізму в цілому. З матеріалів справи вбачається, що у висловлюваннях [PERSON] дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, та мало місце поширення такої інформації в прямому ефірі програми «Контакт», тобто відбулось доведення такої інформації до відома багатьох осіб. Суд погоджується з тим, що поширена відносно позивача інформація має негативний характер, оскільки автор висловив сумнів у скоєнні корупційного правопорушення позивачем, порушення ним принципів моралі. Відповідно до\~п.\~15\~Постанови Пленуму\~ВСУ негативною\~слід вважати\~інформацію,\~в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. \~ \~ \~ \~Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46). Проаналізувавши інформацію, наведену у виступі відповідача в прямому ефірі програми ТРК ВІККА «Контакт», а також характер використаних ним мовностилістичних засобів, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб'єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до неї, а стверджується щодо об'єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. Про характер поширеної відносно позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачем, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій (дифамаційні обвинувачення), а саме: «…я відмовився підрядникам навязувати плитку з особистого заводу міського голови. На ЖБІ побудували особистий заводік і зараз хочуть навантажити всіх підрядників в примусовому порядку щоб вони брали плитку тільки там. Плитка на Гагаріна виготовлена на ЖБІ, на особистому заводі міського голови»; «Є така фірма «Промбудіндустрія» … всі це знають це особиста фірма мера»; «…СУБ «Митниця» був ліквідований по особистому дорученню міського голови». Поширюючи негативну та недостовірну інформацію про позивача, відповідачі не зробили належного посилання на те, що інформація ними отримана з офіційних джерел, а тому є достатні підстави стверджувати, що інформація про позивача поширена в прямому ефірі програми ТРК ВІККА є неправдиво, недостовірною та носить негативний характер щодо нього. Вищевикладена інформація не має статусу офіційної, та не підтверджена доказами. Позивач зазначив, що програма «Контакт» була відкритою та була доведена широкому колу осіб не лише в м. Черкаси, а і Черкаській області. Внаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації відбулось порушення особистих немайнових прав позивача на повагу до гідності та честі та на недоторканність ділової репутації, оскільки така інформація спотворила та принизила оцінку діяльності позивача з боку громадськості та суспільства, породила сумніви щодо дотримання ним моральних норм. Таким чином, встановлено безпосередній причинно-наслідковий звязок між поширенням відповідачем недостовірної інформації та приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача. Суд враховує положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Кабінету Міністрів України, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. У вказаній резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами Законодавець не звільняє від відповідальності за розголошення та поширення недостовірної інформації. Наведена спірна інформація, поширена відповідачем стосовно позивача, є недостовірною на момент її поширення, а тому відповідач не може бути звільненим за її поширення. Статтею 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Слід вказати, що право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку (рішення Європейського суду з прав людини у справі: "Лінгенс проти Австрії"). Оспорювана інформація не відповідає дійсності, не підтверджується зібраними по справі доказами, є негативною, створює негативне уявлення про позивача [PERSON], та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму ВСУ спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Виходячи з\~вищевикладених приписів\~законодавства,\~враховуючи,\~що поширена\~відносно позивача\~інформація подана\~у формі\~фактичних тверджень,\~й відповідач\~не надав\~належних доказів\~правдивості такої\~інформації,\~суд дійшов\~висновку про\~обґрунтованість позовних\~вимог позивача\~про визнання\~поширеної щодо\~нього інформації\~недостовірною та\~такою,\~що порочить\~його честь,\~гідність та\~ділову репутацію,\~та спростування\~недостовірної інформації,\~в частині\~висловлювань «…я відмовився підрядникам навязувати плитку з особистого заводу міського голови. На ЖБІ побудували особистий заводік і зараз хочуть навантажити всіх підрядників в примусовому порядку щоб вони брали плитку тільки там. Плитка на Гагаріна виготовлена на ЖБІ, на особистому заводі міського голови»; «Є така фірма «Промбудіндустрія»…всі це знають це особиста фірма мера»; «…СУБ «Митниця» був ліквідований по особистому дорученню міського голови» та можливість їх задоволення. Згідно із ч.1,2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується\~особою,\~яка її завдала, за\~наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в прямому ефірі програми «Контакт» поширював інформацію стосовно позивача, яка принижувала його честь та гідність, чим завдано було моральної шкоди. В даному випадку, приймаючи до уваги посилання позивача на спричинення йому моральної шкоди у звязку із протиправними діями відповідача, а саме поширенням відповідачем недостовірної інформації на адресу позивача, що стало причиною його моральних страждань, суд погоджується з вимогами позивача про необхідність відшкодування такої моральної шкоди. В той же час суд вважає визначений позивачем розмір відшкодування такої шкоди завищеним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Відтак, дана вимога підлягає задоволенню частково, а саме\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача\~в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 83 ЦПК. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 960 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial