Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Заявник [PERSON],за участю заінтересованої особи - Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, звернулася в суд із заявою про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], місце смерті - м. Донецьк, яка настала [INFO]. Заяву обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько, який проживав в [ADDRESS]. Петровським відділом ЗАГС м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР самопроголошеної Донецької народної республіки видано свідоцтво про смерть від 31 березня 2018 року, актовий запис № 316, в якому зазначається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 61 років. Заявник звернулася у Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області для отримання свідоцтва про смерть з метою проведення державної реєстрації смерті померлої особи для оформлення спадщини, однак їй будо відмовлено, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. У судовому засіданні заявник заяву підтримала повністю та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання не з'явився, однак про місце та час розгляду даної справи повідомлявся належним чином. Допитана в судовому засіданні в якості свідка заявник [PERSON]надала суду показання про те, що [INFO] помер її батько в м. Донецьк. Заслухавши пояснення заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане 22.07.1982 р. відділом ЗАГС Тернопільського міськвиконкому, актовий запис № 1891, вбачається, що батьком заявника являється [PERSON]. Петровським відділом ЗАГС м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР самопроголошеної Донецької народної республіки видано свідоцтво про смерть від 31 березня 2018 року, актовий запис № 316, в якому зазначається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 61 років. Однак, дане свідоцтво про смерть на тимчасово окупованій території, яке, відповідно до ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", не є дійсним і не створює юридичних наслідків, у зв'язку із чим заявник не може зареєструвати смерть батька у встановленому законом порядку. Надане заявником свідоцтво про смерть, що підтверджує факт смерті [PERSON], видане органами державної влади, які створені всупереч законодавства України, а тому, не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органом державної реєстрації актів цивільного стану. 25 квітня 2018 року № 1778/14-01-09.7 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області відмовлено заявнику у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" надано статус "тимчасово окупованих" територіям окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена Постановою ВР України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року. Відповідно до п. 1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275 від 02 грудня 2015 року, м. Донецьк віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. У абзаці першому п. 13 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення про те, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки", згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Таким чином, оскільки заявник не може отримати документ встановленої форми про смерть та на його підставі зареєструвати смерть батька [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви, шляхом встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], місце смерті - м. Донецьк, яка настала [INFO].

Outcome: approved