Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

01 серпня 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилався на те, що 12.01.2008 року відповідач та Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" уклали договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ними та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, при цьому при укладені договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 13.03.2014 відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 1 483, 78 долари США - заборгованість за кредитом, 2 984, 88 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 214, 73 долари США - штраф (процентна складова). Тому позивач просить суд стягнути вказані кошти із відповідача. У судовому засіданні представник позивача Горбатенко О.О. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, , посилаючись на доводи, викладені в уточненій позовній заяві (а.с.119-125).Також зазначив, що 03.12.2012 р. позивач звертався до Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області із позовом до відповідача, про стягнення заборгованості за договором б/н від 12.01.2008 р. у сумі 9 736, 29 грн., який було задоволено рішенням суду від 11.01.2013 р. Зазначає, що, відтак, перебіг позовної давності за вимогами позивача до відповідача за договором б/н від 12.01.2008 р. переривався відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України, тому позовну давність для звернення із позовом позивача до відповідача не пропущено. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав повністю, просив застосувати до вимог позивача наслідки спливу позовної давності, подавши письмову заяву. Також посилався на те, що позов, який у 2012 р. був поданий позивачем до Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області, заявлявся із інших предмета та підстав, про стягнення боргу не у доларах США, а в національній валюті України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини із договору позики, оскільки 12.01.2008 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" та фізична особа [PERSON] уклали кредитний договір № б/н, згідно якого Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 2000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви позичальника від 12.01.2008 року, із якої видно, що [PERSON] було видано кредитну картку GOLD № 4149625021142300, а також умов і правил надання банківських послуг (а.с.11-17). У заяві позичальника відмічено та зазначено валюту рахунку - долари США, валюту кредитної картки - USD, суму кредитного ліміту - 2000. Відповідачем було надано копію вказаної кредитної картки, яка відповідає ознакам, зазначеним у кредитному договорі № б/н від 12.01.2008 р. (а.с.103). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Незважаючи на умови кредитного договору та взяті на себе зобов'язання, відповідач допустив істотні порушення умов договору. Відповідач просив суд застосувати до даних позовних вимог наслідки спливу позовної давності, у зв'язку із чим просить відмовити у позові. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, при цьому згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок). Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Згідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. При цьому суд враховує, що поняття «строк дії договору» не є тотожним поняттю «строк виконання зобов'язання», оскільки відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, а закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У п. 5.4. Умов та правил надання банківських послуг (а.с.17) йдеться про те, що строк погашення кредиту має здійснюватися у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці. З огляду на те, що у березні 2010 року строк дії кредитної картки відповідача № 4149625021142300, виданої позивачем, закінчився, перебіг позовної давності щодо вимог позивача до відповідача щодо повернення кредиту мав обраховуватися починаючи із 01.04.2010 р. та, відповідно, мав сплинути 01.04.2013 р. Остання оплата за кредитним договором була вчинена відповідачем 05.02.2009 року, шляхом поповнення карткового рахунку на 60,24 долари США (а.с.96), після чого відповідачем не вчинялись які-небудь дії, що можуть свідчити про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку та бути підставою для переривання перебігу позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України або свідчити про зміну (подовження) строку виконання зобов'язань відповідача перед позивачем (у тому числі шляхом отримання від позивача нових кредитових карт, із подовженим строком дії, тощо). Проте, за ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як вбачається із матеріалів цивільної справи № 2/0198/11/13 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка перебувала у провадженні Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області, позовна заява надійшла до суду 03.12.2012 р. Предметом позову було стягнення грошових коштів - заборгованості у розмірі 9 736, 29 грн., за кредитним договором № б/н від 12.01.2008 р. (а.с. 3, 4 справи № 2/0198/11/13). Копії заяви позичальника від 12.01.2008 року, а також умови і правила надання банківських послуг (а.с.9-12 справи № 2/0198/11/13), повністю відповідають (є тотожними) тим, які додавались позивачем до позовної заяви, поданої до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у даній справі (а.с.11-17). Відповідачем не надано доказів існування між сторонами інших правочинів № б/н від 12.01.2008 р., ніж зазначений вище. Відтак, суд погоджується із позивачем щодо переривання перебігу позовної давності щодо вимог позивача до відповідача, які виникли за договором № б/н від 12.01.2008 р., внаслідок пред'явлення 03.12.2012 р. позивачем позову до відповідача до Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області. При цьому обсяг та характер заявлених вимог, зокрема їх визначення позивачем в національній валюті України (гривні), а не в доларах США, на оцінку даної обставини не впливає, адже відповідно до ч.1, 2 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, а нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 13.03.2014 р. відповідач з часу укладення договору допускав істотні порушення його умов, зокрема в частині розміру та строків погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідача, останнім суду не представлено. За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ст. 611 ЦУ у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з п.8.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й теж правопорушення. Згідно зі ст. 549 ЦК України штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. З огляду на те, що рішенням Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 11.01.2013 р. у справі 2/0198/11/13 із відповідача на користь позивача було стягнуто 9 736 грн. 29 коп., що складається з: 4124,62 грн. - заборгованості за кредитом; 4671,85 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; штрафи: 500,00 грн. (фіксована складова), 439,82 грн. (процентна складова), сума заборгованості відповідача, розрахована позивачем у доларах США станом на 13.03.2014 р. (а.с.7-9), має бути відповідно зменшена, виходячи із курсу НБУ на 11.01.2013 р. (1 долар США дорівнює 7,99 гривень). Зважаючи на визначену сторонами умову сплати відповідачем неустойки, а саме - порушення ним строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 120 днів (у тому числі, відповідно, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, які нараховуються щомісячно), та об'єкт для обчислення її розміру, у суду немає підстав вважати спеціальну позовну давність в один рік за вимогою про сплату неустойки такою, що сплила на час подання позову. З огляду на розмір визнаної судом заборгованості відповідача перед позивачем штраф (процентна складова) складає 214, 73 долари США. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених в п. 12 Постанови №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік » встановлено, що у 2014 та 2015 році розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня 2014 року та 1 січня 2015 року, відповідно, становить 1218 грн. За подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ на день сплати (ч.1 ст.6 Закону України «Про судовий збір»). Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову. Позивачем 05.06.2014 р. було сплачено судовий збір у сумі 547,70 грн. за подання позову про стягнення 5 901,95 доларів США, при тому що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на 05.06.2014 р., який становив 11,760260 гривень за 1 долар США, мав оплатити 694, 09 грн., виходячи із ціни позову 69 408,47 грн. Відповідно, позивачем було оплачено судовий збір щодо частини позовних вимог у сумі 4 657, 21 долари США, а частина позовних вимог у сумі 1244,74 долари США залишилася неоплаченою. Станом на 01.08.2014 р., день подання позову, офіційний курс, встановлений Національним банком України становив 11,963280 гривень за 1 долар США, а частина позовних вимог, неоплачена судовим збором, у сумі 1244,74 долари США, відповідала 14 891,17 грн. Відтак, позивачем не було сплачено судовий збір у сумі 148, 91 грн. Відповідно до уточненої позовної заяви, поданої до суду 07.07.2015 р., позивач зменшив розмір позовних вимог на 1218,56 долари США. За ст.7 Закону України «Про судовий збір» зменшення розміру позовних вимог є підставою для повернення відповідної частини сплаченого судового збору. Із урахуванням даної обставини частина позовних вимог, неоплачена судовим збором, становить 26,18 долари США, що станом на день ухвалення судом рішення у справі, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України (22,107282 гривень за 1 долар США), відповідає 578,77 грн., а судовий збір, який не було сплачено та який підлягає стягненню із відповідача на користь держави, із урахуванням задоволених судом позовних вимог, становить 5, 79 грн.

Outcome: approved