Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Полтаваобленерго" про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання винести наказ про надання творчої відпустки, відшкодування моральної шкоди, в якому вказує, що перебуває з відповідачем у трудових відносинах, працює на посаді керівника юридичної служби товариства. Вказує, що являється юристом-науковцем, має науковий ступінь кандидата юридичних наук, є автором декількох монографій та понад 35 наукових публіцистичних праць. У звязку з написанням монографії, яка включена до плану випуску видань на 2015 рік видавництвом "Право", у відповідності зі ст. 16 Закону України "Про відпустки" та ст. 77 КЗпП України має право на творчу відпустку тривалістю до трьох місяців та 29.05.2015 року подав адміністрації ПАТ "Полтаваобленерго" відповідну заяву про надання творчої відпустки для написання монографії тривалістю 3 місяця з 17.06.2015 року. Відповідач всупереч чинному законодавству відмовив у наданні даної відпустки, повідомивши про це листом № 01-1/7235 від 11.06.2015 року. Просить визнати незаконною бездіяльність ПАТ "Полтаваобленерго", яка полягає у неправомірному ненаданні передбаченої законодавством України творчої відпустки позивачу, поновити порушені права позивача на відпочинок та на творчу відпустку, зобовязавши відповідача видати наказ про надання відпустки для написання монографії строком на три місяця з 29.06.2015 року, стягнути з відповідача на його користь завдану порушенням громадянських та трудових прав моральну шкоду в розмірі 500000 грн. Ухвалою суду від 04.12.2015 року позовну заяву [PERSON] в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду за заявою позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив позов задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав. Представники відповідача ПАТ "Полтаваобленерго" проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність, просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 1998 року перебував в трудових відносинах з ПАТ "Полтаваобленерго", працював на посаді керівника юридичної служби підприємства - директора з правових питань. Позивач [PERSON] має науковий ступінь кандидата юридичних наук в галузі цивілістики, його наукова праця вноситься на захист дисертації на отримання наукового ступеню доктора юридичних наук, є автором ряду монографій та наукових публіцистичних праць. [PERSON] подав роботодавцю ПАТ "Полтаваобленерго" заяву 29.05.2015 року про надання йому творчої відпустки на 3 місяця з 17.06.2015 року для написання монографії разом з довідкою Видавництва "Право" Національної академії наук України та Національного юридичного університету імені [PERSON] № 1 від 06.04.2015 року, відповідно до якої монографія "Темпоральні характеристики зобов'язального права" [PERSON] включена до плану випуску видань на поточний рік. Як встановлено в ст. 77 КЗпП України, ст. 16 Закону України "Про відпустки" творча відпустка надається працівникам для закінчення дисертаційних робіт, написання підручників та в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість, порядок, умови надання та оплати творчих відпусток установлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. п. 1, 3 "Умов, тривалості, порядку надання та оплати творчих відпусток", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 19.01.1998 року, творчі відпустки надаються працівникам підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності за основним місцем їх роботи для закінчення дисертації на здобуття наукового ступеня кандидата або доктора наук, для написання підручника, а також монографії, довідника тощо. Творча відпустка для написання підручника чи наукової праці тривалістю до трьох місяців надається працівнику, який успішно поєднує основну діяльність із творчою роботою. Ця творча відпустка надається на підставі заяви працівника та довідки видавництва про включення підручника чи наукової праці до плану випуску видань на поточний рік. В п. 4 "Умов, тривалості, порядку надання та оплати творчих відпусток", визначено, що творчі відпустки надаються працівникам поряд з іншими відпустками, передбаченими законодавством, і оформлюються наказом власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації. Листом № 01-1/7235 від 11.06.2015 року ПАТ "Полтаваобленерго" повідомило [PERSON] про результати розгляду його заяви про надання творчої відпустки з 17.06.2015 року, в якому зазначило, що однією з обовязкових умов (критерієм) для надання творчої відпустки є успішне поєднання основної діяльності із творчою роботою. Основна діяльність при цьому це виконання роботи згідно зі своєю посадою. Враховуючи тривалу відсутність на роботі заявнику було повідомлено про те, що питання про надання творчої відпустки буде розглянуто пізніше, після його виходу на роботу. Заперечуючи проти позову, представник ПАТ "Полтаваобленерго" послався на те, що роботодавець не зобов'язаний був виносити наказ про надання позивачу [PERSON] відпустки, оскільки це є правом відповідача, відпустки мають надаватись в порядку, передбаченому чинним законодавством, згідно графіків, затверджених у встановленому порядку, та в будь-якому випадку за погодженням між працівником та роботодавцем. Разом з тим, вказані доводи суд вважає безпідставними і такими, щ не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. Право громадянина на відпустку є конституційним, гарантоване в ст. 45 Конституції України, порядок його реалізації регламентується нормами Кодексу законів про працю України та в Законі України "Про відпустки". Так, в ст. 45 Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. В ст. 2 Закону України "Про відпустки" встановлено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Будь-якому праву однієї особи кореспондує відповідний обовязок іншої. За змістом положень вищенаведеної норми право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. Таким чином, не викликає сумніву той факт, що надання працівнику відпустки є не правом, а обовязком\~власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу. Посилання представників відповідача на те, що вказана відпустка не могла бути надана позивачу [PERSON] за його заявою у визначений ним термін, оскільки не передбачена графіком відпусток, суперечать чинному законодавству. Так, відповідно до ч.ч. 10-11 ст. 10 Закону України "Про відпустки", якою урегульовано питання надання щорічних відпусток, черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. Чинне законодавство не містить норм, відповідно до яких інші види відпусток, крім щорічних, мають надаватись згін графіку відпусток. Натомість практика застосування Закону України "Про відпустки" свідчить про те, що усі інші види відпусток, на які працівник має право, надаються у визначений працівником час і роботодавець не може обмежувати працівника в реалізації його права. Поряд з цим, працівник не позбавлений права подати заяву про надання йому відпустки в період тимчасової непрацездатності, така заява має бути розглянута роботодавцем та винесений відповідний наказ. Трудове законодавство не передбачає обовязок працівника особисто подавати заяву про надання йому творчої відпустки, не передбачає погодження з роботодавцем дати початку такої відпустки та її тривалості за умови надання довідки видавництва про включення підручника чи наукової праці до плану випуску видань на поточний рік, що було дотримано позивачем [PERSON] і цей факт не оспорював ся відповідачем. Єдиною умовою для набуття працівником права на творчу відпустку є успішне поєднує основну діяльність із творчою роботою. Представники відповідача вказував в судовому засіданні на те, що вищевказаний критерій не був дотриманий, що власне і стало перешкодою в позитивному вирішенні заяви позивача [PERSON] про надання творчої відпустки. Разом з тим, жодних обєктивних доказів на підтвердження існування таких обставин відповідач суду не надав. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час обіймав посаду керівника юридичної служби ПАТ "Полтаваобленерго", внаслідок змін в організаційній структурі товариства відповідно до наказу № 599-Т від 10.09.2014 року з 01.01.2015 року фактично змінилось лише найменування посади з "директор юридичного департаменту" на "директор з правової роботи". Доказів того, що в період трудової діяльності на вказаній посаді позивач неналежним чином виконував трудові обовязки, до нього застосовувались дисциплінарні стягнення за порушення, допущені при виконанні посадових обовязків, не встановлено. Разом з тим, позивач зазначав, що у 2010 році та в 2013 році йому надавались творчі відпустки для написання монографій з метою здобуття наукового ступеня доктора наук, і ці його твердження не оспорювались відповідачем. При цьому, обєктивних даних про неспроможність позивача успішно поєднувати основну діяльність з творчою роботою судом не здобуто, належних та допустимих доказів існування таких обставин відповідачем суду не надано. Факт ініціювання службового розслідування наказом ПАТ "Полтаваобленерго" № 63 від 03.02.2015 року на підставі службової записки головного бухгалтера з приводу отримання директором з правової роботи [PERSON] послуг міжнародного роумінгу в той час, як власне і за службовою запискою директора з захисту активів від 17.04.2015 року, на переконання суду, не свідчить про неналежне виконання ним трудових обовязків, не дає підстав стверджувати про те, що він не здатний успішно поєднувати виконання основної роботи з творчою діяльністю. Крім того, судом достовірно встановлено, що станом на 11.06.2015 року, тобто на час вирішення відповідачем питання про надання йому відпустки службове розслідування не було завершене (це обєктивно підтверджується змістом наказу ПАТ "Полтаваобленерго" № 249 від 19.06.2015 року). Не надав відповідач доказів того, що факти, викладені в службових записках головного бухгалтера та директора з захисту активів, знайшли підтвердження в результаті проведеного службового розслідування, не надано відповідачем також і в судовому засіданні під час розгляду даної справи. Посилання представників відповідача на те, що про відсутність успішного поєднання директором з правових питань [PERSON] основної діяльності з творчою роботою свідчить той факт, що в 2015 році він фактично на роботі був відсутній та посадові обовязки не виконував, суд вважає неспроможними і такими, що не можуть бути взяті до уваги. Так, судом достовірно встановлено з змісту табелів обліку робочого часу за січень-червень 2015 року, і ці обставини підтверджували в судовому засіданні позивач та представники відповідача, що директор з правових питань [PERSON] з 05.01.2015 року по 23.01.2015 року включно перебував в основній щорічній відпустці, а з 19.02.2015 року по 26.06.2015 року включно на лікарняному (про що свідчать також копії листків непрацездатності). Таким чином, не викликає сумніву той факт, що [PERSON] у вказаний період часу був відсутній на роботі з поважних причин, а відтак вказані обставини не свідчать про його ухилення від виконання службових обовязків та не можуть бути визнані такими, що доводять неможливість успішного поєднання основної діяльності з творчою роботою. Доводи представників відповідача про те, що листом ПАТ "Полтаваобленерго" від 11.06.2015 року позивачу [PERSON] фактично не було відмовлено в наданні відпустки, а лише від терміновано вирішення вказаного питання, є безпідставними, оскільки роботодавець розглянувши заяву позивача про надання творчої відпустки, повинен був винести відповідний наказ, відсутність якого фактично свідчить про те, що у задоволенні заяви було відмовлено, тим паче, що обставин, які б обєктивно перешкоджали позитивному вирішенню заяви не встановлено, в заяві позивач просив надати йому відпустку з конкретної визначеної ним дати задля забезпечення своєчасного написання творчої роботи з метою забезпечення можливості включення її в план видавництва на 2015 рік, при цьому, відстрочка вирішення заяв працівників про надання відпусток чинним законодавством не передбачена. За вказаних обставин суд приходить до висновку про те, що бездіяльність відповідача ПАТ "Полтаваобленерго", яка виразилась у невинесенні наказу про надання творчої відпустки, обєктивно призвела до безпідставного порушення права позивача [PERSON] на відпустку, а відтак вважає, що його позовні вимоги про визнання такої бездіяльності неправомірною є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про покладення на відповідача ПАТ "Полтаваобленерго" обовязку винести наказ про надання позивачу творчої відпустки, суд враховує наступне. Як пояснив в судовому засіданні позивач [PERSON], лист ПАТ "Полтаваобленерго" № 01-1/7235 від 11.06.2015 року, зміст якого фактично свідчив про те, що у задоволенні його заяви про надання творчої відпустки з 17.06.2015 року було відмовлено, він отримав 17.06.2015 року, у звязку з чим на наступний день 18.06.2015 року звернувся до суду з даним позовом. Судом достовірно встановлено, що в період з 19.02.2015 року по 26.06.2015 року [PERSON] Був відсутній на роботі у звязку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до змісту листка непрацездатності АГЦ № 190948 останнім днем звільнення від роботи є 26.06.2015 року, приступити до роботи він мав 27.06.2015 року та з урахуванням вихідних та святкових днів мав вийти на роботу 30.06.2015 року, проте не вийшов. Позивач [PERSON] пояснив суду, що з 29.06.2015 року по 28.09.2015 року включно не з'являвся на роботу, оскільки звернувся до суду з вимогою про винесення наказу про надання йому відпустки з 29.06.2015 року строком на 3 місяця, а оскільки відповідач безпідставно та незаконно відмовив йому у наданні творчої відпустки, він самовільно розпочав її, приступивши до роботи через 3 місяця з 29.09.2015 року. Відповідно до положень ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Позивач [PERSON] як працівник ПАТ "Полтаваобленерго" зобовязаний дотримуватись трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку та у робочі дні з'являтись на роботу. Враховуючи викладене, те, що позивач [PERSON] з 17.06.2015 року був достовірно обізнаний про те, що наказ про надання йому відпустки керівництвом ПАТ "Полтаваобленерго" виданий не був, в задоволенні його відповідної заяви від 29.05.2015 року було відмовлено, по закінченню тимчасової непрацездатності він зобовязаний був приступити до роботи. Самовільно пішовши у творчу відпустку, він тим самим порушив правила внутрішнього трудового розпорядку. Як встановлено в ст. 15 ЦК України, Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких віднесено: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. В ч. 3 вказаної статті встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналіз вказаної норми свідчить про те, що позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів. Крім того, суд бере до уваги той факт, що позивач [PERSON] з заявою про надання йому творчої відпустки з 29.06.2015 року до ПАТ "Полтаваобленерго" не звертався, питання про надання йому відпустки з вказаної дати роботодавцем не вирішувалось, жодне рішення з цього приводу не приймалось та не могло бути прийняте, відповідно, підстави стверджувати про порушення відповідачем права позивача на відпустку відсутні. А тому позовні вимоги [PERSON] про покладення на відповідача ПАТ "Полтаваобленерго" обовязку винести наказ про надання йому творчої відпустки строком на 3 місяця з 29.06.2015 року не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial