Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулась до суду з позовом до Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецький області ( далі Фонд) про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, факту знаходження на утриманні, визнання права на отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві та зобов`язання виплатити одноразову допомогу сім`ї загиблого. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на ті обставини, що між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, 7 червня 2013 року. Під час шлюбу її чоловік [PERSON] був зареєстрований в будинку [ADDRESS] , але проживав з нею за однією адресою, за місцем її реєстрації в квартирі [ADDRESS] . 19 лютого 2017 року з іі чоловіком [PERSON] стався нещасник випадок на виробництві, в наслідок якого він загинув, про що було складено акт форми Н-1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Таким чином на думку позивачки в неї виникло право на отримання разової допомоги що сплачується у разі смерті потерпілого при виконанні виробничих обов`язків. З моменту реєстрації шлюбу, і до смерті її чоловіка, вона проживала разом з ним, вони разом вели спільне господарство. Оскільки чоловік працював та отримував стабільну заробітну плату, то вона мала можливість не працювати та займатися домогосподарством, у зв`язку з чим вона знаходилася на утриманні свого чоловіка. Враховуючи вищенаведене позивачка звернулася до відповідача - Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Донецькій області із заявою про отримання одноразової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка. Але їй було відмовлено в призначенні одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з неможливістю визначення складу сім`ї загиблого, а також на утриманця, оскільки не доведено факту утримання. Не погоджуюсь з рішенням відповідача, просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю, факту знаходження на утриманні, визнання права на отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю її чоловіка. Ухвалою суду від 28 листопада 2018 року, провадження по справі було відкрито, справу призначено до підготовчого судового засідання. 17 грудня 2019 року, від Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецький області до суду надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 20 лютого 2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду. За клопотанням представника відповідача, зі згоди представника позивача, ухвалою суду від 19 серпня 2019 року, було витребувано інформацію про доходи [PERSON] , та перебування її на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості. В судовому засіданні позивачка [PERSON] посилалася на ті обставини, що з 7 червня 2013 року, вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] по день його смерті. Квартиру [ADDRESS] , вона придбала разом з [PERSON] ще в 2011 році. З моменту покупки квартири вона проживала в ній разом з [PERSON] , разом робили ремонт, та вели спільне господарство. [PERSON] в зазначену квартиру не реєструвався, залишався зареєстрованим в будинку [ADDRESS] у своїх батьків, але був власником 1/2 частини зазначеної квартири. Перед смертю [PERSON] вона тривалий час не працювала, знаходилася у нього на утриманні. Просить суд встановити факт спільного проживання її з чоловіком - [PERSON] а також факт знаходження її на утриманні у свого чоловіка. Зобов`язати Фонд виплатити їй одноразову допомогу як сім`ї загиблого. Представник позивача - адвокат Довженко В.І. повністю підтримав пояснення позивачки, та просив їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позивачами не було доведено факту спільного проживання, та знаходження позивачки на утриманні померлого. Також звернув увагу суду що позивачка не є непрацездатною особою в розумінні ст. 42 ЗУ «Про обов`язкове соціальне страхування», а тому вона взагалі не має права на виплати від Фонду. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково за таких підстав. Згідно свідоцтва про шлюб виданого 7 червня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецький області, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що 7 червня 2013 року було зроблено відповідний актовий запис № 171. Після одруження подружжю було надано прізвище [PERSON] [PERSON] помер [INFO] , про що Кальміуським районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецький області, було зроблено відповідний актовий запис № 321. (а.с.9) Згідно довідки про причину смерті № 591 від 20 лютого 2017 року, причина смерті [INFO] [PERSON] - відкрита черепно-мозкова травма, перелам кісток склепіння черепа, крововилив під м`які мозкові оболонки . ( а.с.10) Як встановлено актом № 4/1 від 11 травня 2018 року, про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який мав місце 19 лютого 2017 року о 22 годині 55 хвилин, ( по формі Н-1) 19 лютого 2017 року о 22 -45 годині, [PERSON] приступив до вивантаження піввагона - хопера № 58928524 . Під час вивантаження вагону - хопера голова [PERSON] була затиснута між важелем відкриття/закриття кришки люка і рамою вагона. Смерть настала в результаті відкритої черепно- мозкової травми з осколковим переломом кісток склепіння черепу та крововиливом під м`які мозкові оболонки головного мозку. Згідно акту від 10 травня 2018 року, проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку що стався 19 лютого 2017 року о 22-55 годині ( форма Н-5), нещасний випадок стався в ЦЕ УЗТ на ст. « Бункера» під час вивантаження матеріалу з вагону для окатишів моделі 20-471 ( вагона-хопера) № 58928524 на бункерній естакаді по вантажному фронту доменного цеху, по залізничному шляху № 2. Причини настання нещасного випадку ( аварії) є незадовільний технічний стан вагона-хопера № 58928524 моделі 20-471 ПАТ «Українська залізниця», порушення вимог безпеки під час експлуатації транспортних засобів, невиконання вимог інструкції з охорони праці та невиконання посадових обов`язків. Висновком комісії встановлено, даний нещасний випадок визнати таким, що пов`язаний з виробництвом. Квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, що підтверджується договором купівлі- продажу від 19 листопада 2011 року та витягом про державну реєстрацію прав МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 28 листопада 2011 року за № 32207728 . ( а.с.38-40) Позивачка вважає, що в неї як у особи яка проживала разом з загиблим [PERSON] однією сім`єю та на момент його загибелі знаходилась на його утриманні виникає право на отримання одноразової страхової виплати у зв`язку зі смертю внаслідок нещасного випадку в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб а також одноразової допомоги як особи яка перебувала на утримання загиблого в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно постанови № 0533/5708/5708.1/1 від 17 листопада 2017 року Маріупольського міського відділення Фонду соціального страхування України, [PERSON] було відмовлено у призначенні одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з неможливістю визначення складу сім`ї. ( а.с.6) Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Листом від 12 липня 2018 року № А-17/04-17/2 Маріупольським відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецької області, [PERSON] було відмовлено у призначенні одноразової допомоги в разі смерті потерпілого [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві, оскільки не вказано підстав для виплати допомоги. Оскільки [PERSON] та померлий [PERSON] на день його смерті були зареєстровані за різними адресами, заявнику було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утримання у загиблого. За змістом ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. За змістом статей 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права не має вказівки про перерозподіл обов`язків доказування. Згідно акту обстеження житлово- побутових умов від 1 березня 2017 року, [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] зі своїм чоловіком [PERSON] ( а.с.35) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є рідним братом загиблого [PERSON] Пояснив, що починаючи з моменту покупки квартири [ADDRESS] , а саме з 19 листопада 2011 року і по день смерті його брата, загиблий, постійно проживав у зазначеній квартирі разом зі своєю дружиною [PERSON] , але продовжував бути зареєстрованим за адресою проживання їхньої матері в будинку [ADDRESS] . Також пояснив, що [PERSON] деякий час працювала офіційно, а останні роки перед смертю [PERSON] працювала неофіційно в службі таксі. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є друзями родини [PERSON] . Підтвердили факт проживання позивачки [PERSON] разом з померлим [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , починаючи з моменту покупки квартири, і по день смерті [PERSON] . Також пояснили, що декілька разів відвідували родину [PERSON] за зазначеною адресою, і у них не виникало сумнівів, що позивачка та [PERSON] проживають однією родиною, оскільки вони разом мешкали в одній квартирі, вели спільне господарство, робили ремонт, придбали автомобіль, тоб то були повноцінною родиною. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 256 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з ч.6 ст.42 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» чинної на день виникнення права, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 1-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, спори щодо розміру шкоди та права на її відшкодування у вигляді страхових виплат розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами. Як було встановлено в судовому засіданні, встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю, необхідний для позивача для отримання одноразової допомоги сім`ї загиблого. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, про можливість встановлення факту проживання однією родиною [PERSON] з [PERSON] з моменту укладення шлюбу і по день його смерті а саме з 7 червня 2013 року по [INFO] . Таким чином, встановлення юридичного факту, про який просить позивачка, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт впливає на виплату суми одноразової допомоги сім`ї потерпілого у зв`язку із смертю на виробництві внаслідок нещасного випадку . Пунктом 6 ст.42 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне страхування» передбачено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Оскільки позивачка [PERSON] , є дружиною загиблого [PERSON] ,на момент його смерті проживала з ним однією сім`єю, були пов`язані з ним спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тому відповідно до ч.6 ст.42 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вона має право на одноразову допомогу, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Позивачем сума прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2017 рік яка встановлена Законом України « Про державний бюджет України на 2017 рік» зазначена як 1684,00 гривні, що не відповідає дійсності, оскільки зазначена сума встановлюються на день настання страхового випадку а саме станом на 19 лютого 2017 року. Суми прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2017 рік встановлено Законом України « Про державний бюджет України на 2017 рік». На час настання страхового випадку, а саме станом на 19 лютого 2017 року, сума прожиткового мінімуму для працездатних осіб становила 1600 гривень, тобто сума одноразової допомоги становить 160 000 гривень. У зв`язку з викладеним частково підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині зобов`язання Маріупольського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Донецький області нарахувати та виплатити позивачці одноразову допомогу сім`ї загиблого в сумі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 160000 гривень. Однією з позовних вимог [PERSON] є встановлення факту знаходження її на утриманні свого чоловіка - [PERSON] . Суд розглядаючи зазначене питання прийшов до наступного. Встановлення зазначеного факту, позивачці необхідно для реалізації свого правам на отримання одноразової допомоги як особі, яка перебувала на утриманні загиблого. Відповідно до вимог ст. 42 п.6 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Як вбачається з трудової книжки [NUMBER] від 4 лютого 2008 року [PERSON] працювала в ДП «Аркадес - Д» ТОВ «Аркадес Домофон» на посаді офіс - менеджера, та була звільнена 25 грудня 2015 року за згодою сторін. З 11 січня 2016 року по 6 жовтня 2016 року перебувала на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості . ( а.с.104-106) Більше ніяких записів у трудовій книжці не виявлено. Згідно довідки № 08/3748/06-16 /19 від 29 серпня 2019 року, [PERSON] перебувала на обліку в Маріупольському центрі зайнятості як безробітна з 4 січня 2016 року по 6 жовтня 2016 року. Реєстрацію припинено з 7 жовтня 2016 року у зв`язку з поданням письмової заяви про відмову від послуг служби зайнятості. ( а.с.91) Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків від 28 серпня 2019 року за № 77629/А/05-82, [PERSON] в 2017 році отримувала дохід лише у вигляді допомоги на поховання від ПРАТ «МК» ім. Ілліча» ( а.с.96) Таким чином в судовому засідання було встановлено, що в 2017 році, на день смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] офіційно ні де не працювала, офіційно ніякого доходу не отримувала. Однак вирішуючи питання про перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] суд виходить з наступного. Важливі положення щодо розуміння поняття "утриманство" та похідних від нього термінів "утримання", "утриманець" тощо містять стаття 38 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Цією статтею передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. (Рішення Конституційного суду України (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") 3 червня 1999 року Справа N 1-8/99 N 5-рп/99) Сімейний Кодекс України, ані будь-який інший нормативно-правовий акт не містить визначення поняття "утримання", проте зміст цього поняття може бути з`ясований шляхом комплексного аналізу норм права, що встановлюють ті випадки, в яких надання утримання є обов`язком тієї чи іншої особи, а також визначають характер правовідносин, що виникають у зв`язку з наданням утримання, порядок надання утримання, способи захисту права на одержання утримання та правові наслідки ненадання утримання. Згідно із СК України, утриманням є вид правовідносин, у межах яких одна фізична особа зобов`язана надавати іншій фізичній особі матеріальну підтримку в грошовій (як правило) або в натуральній формі у випадках та за дотримання умов, визначених законом або договором про надання утримання, а інша фізична особа має право вимагати від першої фізичної особи виконання обов`язку щодо надання утримання. У відносинах між дружиною та чоловіком СК України встановлює їх взаємний безумовний обов`язок матеріально підтримувати один одного, причому виникнення і необхідність виконання цього обов`язку не поставлені в залежність від майнового стану чи стану здоров`я та працездатності будь-якого з подружжя. Натомість за загальним правилом, установленим СК України, відносини утримання між дружиною та чоловіком виникають лише за тих умов, коли один із подружжя є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, а інший з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, для встановлення відносин утримання СК України передбачає необхідність врахування як матеріального стану і стану здоров`я того, хто претендуватиме на надання йому утримання, так і матеріального стану того, хто це утримання надаватиме. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України, один із подружжя вважається непрацездатним тоді, коли він досяг пенсійного віку, що встановлюється законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Таким чином законодавець в слово утримання закладає поняття повної залежності від іншої особи в частині матеріального забезпечення, яке може виникнути з певних обставин ( хвороба, інвалідність, непрацездатність та інше). Як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] є працездатною особою, яка має можливість працювати. Суду не було надано відомостей про наявність у позивачки групи інвалідності, хронічних захворювань, або будь яких інших обставин, що заважили би їй працювати або отримувати дохід від іншої діяльності. Суду не було надано належних доказів щодо можливості надання та надання матеріальної допомоги позивачці з боку померлого [PERSON] а саме: довідок, рішення щодо стягнення аліментів, квитанцій щодо надання матеріального забезпечення, довідки про розмір заробітної плати, та інше . Перебування в шлюбі та проживання однією сім`єю не надає підстав беззаперечно стверджувати про перебування позивача на утриманні померлого. Також суд звертає увагу, що допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] під час вільних пояснень посилався на ті обставини, що на момент смерті його брата - [PERSON] , його дружина працювала в службі таксі, диспетчером, неофіційно, що також свідчить про недоведеність позивачем обставин щодо перебування її на утриманні свого чоловіка. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивачем не було надано суду належних та переконливих доказів перебування її на утриманні померлого [PERSON] у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Оскільки позивач [PERSON] не є такою особою, що перебувала на утриманні загиблого, то у неї не виникає права на отримання одноразової допомоги як особи, що перебувала на утриманні померлого у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно до п.6 ст.42 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». А тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: partial