Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнення, позивач посилається на те, що її батько [PERSON] помер [INFO], після його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 529 ЦК України в ред. 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємцями після смерті [PERSON] є його діти - [PERSON], [PERSON] та вона - [PERSON]. Дружина спадкодавця - [PERSON] померла [INFO], тобто до відкриття спадщини. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини були зареєстровані та проживали окремо, до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або відмову на користь другого спадкоємця у відведений законом строк не звертались, а тому є такими, що не прийняли спадщину. [INFO] померла і [PERSON] Вона постійно проживала разом зі своїми батьками, із січня 1969 року зареєстрована за адресою [ADDRESS], та після смерті батька [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного управління та користування спадковим майном, відповідно до вимог ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, та до теперішнього часу проживає та зареєстрована за вказаною адресою. Позивач зазначає, що після одруження вона змінила прізвище з "[PERSON]" та "[PERSON]" і документом, який підтверджує родинні відносини між нею та [PERSON], є свідоцтво про її народження та інші, проте вони мають розбіжності в прізвищах. Так, в свідоцтві про її народження - [PERSON], [INFO], виданому на українській мові, записано [PERSON] та батьки: [PERSON] і [PERSON]. При цьому, на підставі цього свідоцтва про народження вона отримала паспорт, де її прізвище на українській мові вказано як "[PERSON]", та укладаючи шлюб з [PERSON], вона була зареєстрована як [PERSON], а у паспорті її брата - відповідача за цим позовом прізвище записано як "[PERSON]". Також, в свідоцтвах про народження дітей [PERSON] та її рідних брата і сестри - "[PERSON]", [INFO], та "[PERSON]", [INFO], виданим на російській мові, записано: батько [PERSON], мати [PERSON]. При цьому свідоцтво про смерть її батька виписано російською мовою - [PERSON], видане 16.01.1982 р., а їх матері та дружини їх батька - [PERSON] видано [INFO] на [PERSON] (російською мовою), оскільки 03.07.1962 року їх мати отримала паспорт на "[PERSON]", згідно відновленого свідоцтва про народження, без шлюбу, про що свідчить запис в домовій книзі. Отже [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], були їх з відповідачем та покійною [PERSON] батьками. Вона є донькою [PERSON]. Позивач також зазначає, що до спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON], померлого [INFO], належить домоволодіння, розташоване на земельній ділянці [ADDRESS]. Нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину в зв"язку з відсутністю державної реєстрації права власності її батька [PERSON] на вказане спадкове майно. Їй відомо, що оскільки в 1963 році батько придбав у [PERSON] недобудований будинок, розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] та завершив його будівництво, будинок введено в експлуатацію 21.02.1969 року за актом приймання індивідуального жилого будинку, затвердженим рішенням Жовтневого райвиконкому від 26.03.1969 року, але в БТІ домоволодіння не зареєстроване. Належність її батьку [PERSON] на праві власності жилого будинку з надвірними господарськими будівлями (домоволодіння) та право безстрокового користування земельною ділянкою по [ADDRESS], підтверджується рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих від 26.03.1969 року за № 174 "Про встановлення права власності на домоволодіння за [PERSON], що проживає [ADDRESS]"; Актом прийомки індивідуального житлового будинку в експлуатацію від 21.02.1969р., затвердженим рішенням Жовтневого райвиконкому від 26.03.1969 р.; довідкою від 30.07.1954 р. відділу земельних відводів управління головного архітектора м.Дніпропетровська; проектом індивідуального житлового будинку, погодженим з Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю та дозволом на будівництво від 16.07.1954 р. за № 1328; договором від 06.02.1957 року Кіровського райвиконкому про надання [PERSON] в безстрокове користування земельної ділянки по [ADDRESS], загальною площею 480 кв.м., для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності; інвентаризаційною с правою ДМБТІ від 04.07.1966 року на домоволодіння; будинковою книгою на будинку; підрядним договором № 2874 від 21.11.1975 р., укладеним між [PERSON] та РСУ по газифікації житлового будинку; проектом газифікації жилого будинку від 07.1976 року, де значиться замовником [PERSON] Позивач зазначає, що таким чином, з 26.03.1969 року її батько [PERSON] за життя набув статусу власника житлового будинку, побудованого ним з 1957 р. по 1963 рік по [ADDRESS], прийнятого в експлуатацію за актом державної комісії від 21.02.1969 р., затвердженим Жовтневим райвиконкомом м.Дніпропетровська 26.03.1969 р. Після смерті батька [PERSON] вона постійно проживає у зазначеному житловому будинку, користується земельною ділянкою, утримує його, зробила капітальний ремонт будинку, в результаті чого житловий будинок складається з: коридора, площею 4,0 кв.м. (1-1), коридора, площею 6,9 кв.м. (1-2), житлових кімнат: площею 21,3 кв.м. (1-3), площею 7,8 кв.м. (1-4), площею 8,2 кв.м. (1-5), санвузла, площею 3,1 кв.м. (1-6) та кухні, площею 8,2 кв.м. (1-7). Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 455 кв.м. та складається з: житлового будинку літ. А-1 з прибудовами А1-1, А2-1, загальною площею будинку 59,5 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., ганку, літ а з навісом, сараїв літ. Б, В, Г, навіс у літ. Д, гаражу літ. Е, сараю літ.Ж, погрібу під літ. "Ж,Е", погрібу під літ. "Ж,Е", споруд _ № 1-9, 1. Відповідно до технічного висновку ПП "Архітектурне бюро "Крамаров Тектоник Групп" від 03.06.2014 року садибний (індивідуальний) житловий будинок з надвірними господарськими побудовами, що розташований за адресою [ADDRESS], знаходиться в задовільному стані та придатні для подальшої експлуатації. Позивач просить встановити факт родинних відносин між нею [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який помер [INFO], як донькою та рідним батьком; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], на домоволодіння [ADDRESS], яке в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1 з прибудовами А1-1, А2-1, загальною площею будинку 59,5 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., де 1-1 коридор, площею 4,0 кв.м., 1-2 - коридор, площею 6,9 кв.м., 1-3 - житлова, площею 21,3 кв.м. 1-4 - житлова, площею 7,8 кв.м., 1-5 - житлова, площею 8,2 кв.м., 1-6 - санвузол, площею 3,1 кв.м., 1-7 кухня, площею 8,2 кв.м.; ганку, літ.а з навісом, сараїв літ. Б, В, Г, навісу літ. Д, гаражу літ. Е, сараю літ.Ж, погрібу під літ. "Ж,Е", споруд _ № 1-9, 1, що розташовані на земельній ділянці; визнати за нею право безстрокового користування земельною ділянкою, площею 455 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник, посилаючись на обставини, зазначені в позові та в його уточненнях, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В дане судове засідання позивач з представником не з"явилися, суду надана заява про розгляд справи у відсутності позивача. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. В дане судове [PERSON] не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судове засідання представник Дніпропетровської міської ради не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судове засідання представники Управління держземагенства у м.Дніпропетровськ, Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори не з»явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Вислухавши позивача з представником, відповідача, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, батьком позивачки [PERSON] є [PERSON], [INFO]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивач після одруження змінила прізвище з "[PERSON]" та "[PERSON]" і документом, який підтверджує родинні відносини між нею та [PERSON], є зокрема свідоцтво про її народження та інші, проте вони мають розбіжності в написанні прізвищ. Так, в свідоцтві про народження позивачки на ім"я [PERSON], [INFO], виданому на українській мові, записано [PERSON] та зазначені батьки: [PERSON] і [PERSON]. При цьому, на підставі цього свідоцтва про народження позивач отримала паспорт, де її прізвище на українській мові вказано як "[PERSON]". Укладаючи шлюб з [PERSON], позивач була зареєстрована як [PERSON], а у паспорті її брата - відповідача за цим позовом прізвище записано як "[PERSON]". Також, в свідоцтвах про народження дітей [PERSON] та її рідних брата і сестри - "[PERSON]", [INFO], та "[PERSON]", [INFO], виданих на російській мові, записано: батько [PERSON], мати [PERSON] (російською мовою). При цьому свідоцтво про смерть батька позивачки виписано російською мовою та батько зазначений як - [PERSON], видане 16.01.1982 р., а її матері та дружини її батька - [PERSON] видано 15.10.1973 року на [PERSON] (російською мовою), оскільки 03.07.1962 року мати отримала паспорт на "[PERSON]", згідно відновленого свідоцтва про народження, без шлюбу, про що свідчить запис в домовій книзі. Таким чином, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], були батьками позивача та відповідача [PERSON] та [PERSON], тобто вона є донькою [PERSON]. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав вважати, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], померлий [INFO], є рідними донькою та батьком, а тому зазначені вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин між ними підлягають задоволенню. Встановлено, що правовідносини у цій справі регулюються Цивільним Кодексом України в редакції, що діяла з 01.01.1964 року. Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 цього Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно до ст. 526 - місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК України спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно до ст. 529 цього Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно до ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст.551 ЦК України якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України (в ред. 2004 року) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Встановлено, що після смерті [PERSON], померлого [INFO] відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 529 ЦК України в ред. 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємцями після смерті [PERSON] є його діти - [PERSON], [PERSON] та позивач - [PERSON] Дружина спадкодавця - [PERSON] померла [INFO], тобто до відкриття спадщини, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER]. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини були зареєстровані та проживали окремо від померлого, до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або відмову на користь другого спадкоємця у передбачений законом строк не звертались, а тому є такими, що не прийняли спадщину. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Позивач постійно проживала разом зі своїми батьками за адресою [ADDRESS], де з січня 1969 року вона зареєстрована, у цьому ж будинку вона проживала як на час смерті батька [PERSON] так і до цього часу, що підтверджується довідками, виданими квартальним комітетом №11 Бабушкінського райвиконкому м.Дніпропетровська. Вона зробила в будинку капітальний ремонт, користується речами, що є у ньому, оплачує комунальні послуги. Таким чином вона після смерті батька [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного управління та користування спадковим майном, відповідно до вимог ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року. Постановою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] з посиланням на відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на спадкове майно. У відповідності до листа Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 19.12.2014 року, згідно Інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 15.11.2014 року після смерті [PERSON] спадкову справу не заведено. Як вбачається із довідки про землекористування від 30.07.1954 р., виданої сектором земельних відводів Управління головного архітектора м.Дніпропетровська, плану земельної ділянки в м.Дніпропетровську, ділянка, площею 480 кв.м. розташована в кварталі №955 по [ADDRESS] передана у користування [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради від 08.06.1954 року за № 690. 06.02.1957 року між виконкомом Кіровської райради депутатів трудящих та [PERSON] був укладений договір, за умовами якого [PERSON] відповідно до рішення виконкому Кіровської ради депутатів трудящих №690 від 08.06.1954 року надано в безстрокове користування земельну ділянку по [ADDRESS], загальною площею 480 кв.м., для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності. Судом встановлено, що в 1963 році батько позивачки придбав у [PERSON] недобудований будинок, розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] та за власні кошти завершив його будівництво. Актом приймання індивідуального жилого будинку, затвердженим рішенням Жовтневого райвиконкому від 26.03.1969 року, будинок за вказаною адресою введено в експлуатацію 21.02.1969 року, проте встановлено, що у встановленому законом порядку право власності на вказаний будинок за [PERSON] зареєстровано не було. Як вбачається з інвентаризаційної справи ДМБТІ від 04.07.1966 року на домоволодіння [ADDRESS], домової книги на домоволодіння, його власником зазначений [PERSON] Відповідно до довідки, виданої 24.09.1966 року квартальним комітетом виконкому Жовтневої районної ради м.Дніпропетровська, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS]. Відповідно до довідки №53, виданої 07.02.1969 року Міжміським бюро технічної інвентаризації, за [PERSON] та [PERSON] рахується домоволодіння по [ADDRESS]. Рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих від 26.03.1969 року за № 174&3 "Про встановлення права власності на домоволодіння за гр. [PERSON], що проживає [ADDRESS]" [PERSON]запропоновано вирішити питання про визнання права власності на побудоване домоволодіння через районний суд. Як вбачається з підрядного договору № 2874 від 21.11.1975 р., укладеного між [PERSON] та РСУ по газифікації житлового будинку, у домоволодінні за вказаною адресою було здійснено газифікацію. Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння за вказаною адресою по [ADDRESS], складеного станом на 27.05.2014 року, вказане домоволодіння складається з: житлового будинку літ. А-1 з прибудовами А1-1, А2-1, загальною площею будинку 59,5 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., де 1-1 коридор, площею 4,0 кв.м., 1-2 - коридор, площею 6,9 кв.м., 1-3 - житлова, площею 21,3 кв.м. 1-4 - житлова, площею 7,8 кв.м., 1-5 - житлова, площею 8,2 кв.м., 1-6 - санвузол, площею 3,1 кв.м., 1-7 кухня, площею 8,2 кв.м.; ганку, літ.а з навісом, сараїв літ. Б, В, Г, навісу літ. Д, гаражу літ. Е, сараю літ.Ж, погрібу під літ. "Ж,Е", споруд № 1-9, 1, що розташовані на земельній ділянці, площею 455 кв.м. Відповідно до технічного висновку, складеного ПП "Архітектурне бюро "Крамаров Тектоник Групп" від 03.06.2014 року (ліцензія , видана Державною архітектурно-будівельною інспекцією України 10.08.2011 року, строком дії з 10.08.2011 по 10.08.2016 року), будівельні конструкції садибного (індивідуального) житлового будинку з надвірними господарськими побудовами, що розташовані за адресою [ADDRESS], знаходяться в задовільному стані та придатні для подальшої експлуатації. Як зазначено вище, позивачка, яка проживає за вказаною адресою, у домоволодінні здійснила в 1987 році переобладнання та добудови. Відповідно до Акту, складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна від 27.05.2014 року, під час обстеження домоволодіння встановлено, що сараї літ. Г та літ.Ж, гараж літ. Е, прибудова літ. А2-1 побудовані до 1992 року. Також у 1987 році було здійснено внутрішнє переобладнання у житловому будинку літ. А-1. На підставі інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об"єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитру, будівництва та ЖКГ України від 14.05.2001 року №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 (зі змінами та доповненнями) - вказане будівництво не є самочинним будівництвом. Відповідно до листа КП "ДМБТІ" від 24.11.2014 року відомості про реєстрацію права власності за адресою [ADDRESS], відсутні. Приймаючи рішення у цій справі, суд бере до уваги наступне. У 1963 році (році побудови [PERSON] домоволодіння) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 р. "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року "Про поряжок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст.1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особисто власності жилий будинок на один або на два поверхи з числом кімнат від однієї до п"яти як у місті так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівницьтва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже за Указом від 26.08.1948 року та Постановою від 26.08.1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року. Згідно з її п.6,7 підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності. Зокрема, за п.10 цього переліку такими правовстановлюючими документами про право власності на житловий будинок є нотаріально посвідчені договори про право забудови, складені до видання Указу Президії Верховної Ради УРСР від 14.05.1949 року "Про внесення змін у законодавство Української РСР у зв"язку з виданням Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року "Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків" та затверджений виконкомом місцевої ради депутатів трудящих акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. За п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їй будівельних конструкції та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року №95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Тобто, право власності на такі будинки у порядку спадкування може визнаватися, якщо будівництво житлового будинку, який є об"єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні ст. 105 ЦК України).. Таким чином, зважаючи на наявність у батька позивачки документа про відведення земельної ділянки за зазначеною адресою під забудову, дозволів на забудову та акта прийняття будинку в експлуатацію, проекту будівництва, [PERSON] у відповідності до вимог вказаного законодавства набув у власність зазначене домоволодіння за адресою [ADDRESS], в наслідок чого вказане домоволодіння є спадковим майном після його смерті і право власності на нього підлягає переходу до спадкоємця [PERSON] Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] права власності на домоволодіння по [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ. А-1 з прибудовами А1-1, А2-1, загальною площею будинку 59,5 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., де 1-1 коридор, площею 4,0 кв.м., 1-2 - коридор, площею 6,9 кв.м., 1-3 - житлова, площею 21,3 кв.м. 1-4 - житлова, площею 7,8 кв.м., 1-5 - житлова, площею 8,2 кв.м., 1-6 - санвузол, площею 3,1 кв.м., 1-7 кухня, площею 8,2 кв.м.; ганку, літ.а з навісом, сараїв літ. Б, В, Г, навісу літ. Д, гаражу літ. Е, сараю літ.Ж, погрібу під літ. "Ж,Е", споруд № 1-9, 1. Разом з цим, позовні вимоги про визнання за позивачем права безстрокового користування земельною ділянкою, площею 455 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.79-1 Земельного Кодексу України земельна ділянка може бути об"єктом цивільних справ виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Згідно до ст.126 Земельного Кодексу України документами, що засвідчували право на земельну ділянку, є: державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди на землю, цивільно-правова угода щодо відчуження земельної ділянки та державний акт на право власності попереднього власника з двома відмітками нотаріусів. Положеннями ст.92 Земельного Кодекса України передбачено, виключне коло юридичних, яким надається право постійного користування, тобто фізичні особи не набувають земельні ділянки на праві постійного користування. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України в редакції 2004 року до спадкоємців у порядку спадкування на загальних підставах переходить лише право власності на земельну ділянку, із збереженням її цільового призначення, право користування земельною ділянкою не може бути успадковане. Як вбачається з листа Управління держземагенства у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області від 07.11.2014 року № 23/746, право власності або користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою [ADDRESS] у Державному реєстрі земель м.Дніпропетровську ні за ким не зареєстровано. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд вважає необхідним віднести витрати по справі за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial