Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

В жовтні 2014 року ПАТ "Банк Фінанси та Кредит"" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 26 вересня 2012 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №007-028801/12-00938-вкл-к, відповідно до якого банк надав останньому кредитні кошти у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту в розмірі 5 800 грн. на строк до 28 вересня 2015 року, а відповідач зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного повернення частини кредитних коштів, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 60 % річних від суми залишку заборгованості. Наслідками порушення договору в частині своєчасного повернення позичальником кредитних коштів та сплати процентів є обов`язок останнього сплачувати банку неустойку (пеню в розмірі 60 % річних від простроченої суми за кожен день прострочення), а також право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредитних коштів разом з нарахованими процентами. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів виконував не належним чином в зв'язку з чим станом на 19 серпня 2014 року виникла заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 14 931,01 грн., в тому числі: - поточна заборгованість по кредиту - 2 351,28 грн.; - прострочена заборгованість по кредиту - 3 186,79 грн.; - заборгованість по процентам - 6 112,78 грн.; - нарахована пеня за порушення умов договору в загальному розмірі 3 280,16 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явилася, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві проти цього не заперечувала. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 26 вересня 2012 року ПАТ "Банк Фінанси та Кредит"" уклав у письмовій формі з [PERSON] договір про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту №007-028801/12-00938-вкл-к в якому сторони узгодили всі його умови. Відповідно до договору банк надав [PERSON] кредитні кошти у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту в розмірі 5 800 грн. на строк до 28 вересня 2015 року, а відповідач зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного повернення частини кредитних коштів, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 60 % річних від суми залишку заборгованості. Наслідками порушення договору в частині своєчасного повернення позичальником кредитних коштів та сплати процентів є обов`язок останнього сплачувати банку неустойку (пеню в розмірі 60 % річних з простроченої суми за кожен день прострочення), а також право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредитних коштів разом з нарахованими процентами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з нарахованими процентами, внести інші платежі, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів. В зв'язку з цим станом на 19 серпня 2014 року виникла заборгованість по кредитному договору, зокрема: - поточна заборгованість по кредиту - 2 351,28 грн.; - прострочена заборгованість по кредиту - 3 186,79 грн.; - заборгованість по процентам - 6 112,78 грн. Вказана заборгованість знайшла своє повне підтвердження детальним (помісячним) розрахунком боргу. Водночас в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи банку щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного або часткового погашення відповідачем вказаної заборгованості, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань З урахуванням встановлених обставин, заборгованість по кредиту та процентам, що утворилася станом на 19 серпня 2014 року на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ "Банк Фінанси та Кредит"" в повному обсязі. Що стосується неустойки, то суд виходить з того, що вона нарахована позивачем підставно, в межах загального розміру боргу, проте частково поза межами встановленої законом позовної давності, іншого строку давності між сторонами в договорі не обумовлено. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 3 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. Зі змісту постанови Верховного Суду України слідує, що позовна давність по вимогам про стягнення неустойки підлягає застосуванню судом незалежно від наявності заяви сторони про її застосування. При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За таких обставин з [PERSON] на користь ПАТ "Банк Фінанси та Кредит"" підлягає стягненню неустойка в межах річного строку до дня звернення до суду (дати здачі позову до відділу поштового зв'язку, тобто 02 жовтня 2014 року), однак в межах позовних вимог, а саме: - за період з 02 жовтня 2013 року по 19 серпня 2014 року, що становить 3 085,12 грн. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача згідно розміру задоволених вимог також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 240,41 грн. судового збору.

Outcome: partial