Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду в з позовом до [PERSON], у якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16 березня 1998 року, укладений між ним та відповідачкою, який зареєстрований на Чернігівській універсальній товарній біржі «ДЖІ-АЙ-ПІ» за реєстраційним № 98/100. Вимоги мотивує тим, що за цим договором ним було придбано недобудований житловий будинок [ADDRESS] При зверненні позивачем до державної реєстраційної служби Чернігівського РУЮ для реєстрації права власності після добудови будинку, йому було відмовлено, оскільки договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчений. Даний договір посвідчений на Чернігівській універсальній товарній біржі Джі- Ай- Пі згідно статті 15 Закону України " Про товарну біржу". За вимог законодавства, що діяло на момент укладення договору, цей договір нотаріальному посвідченю не підлягав. У подальгшому позивач збільшив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на будинок, зазначає, що кошти були передані продавцю і позивач фактично прийняв цей будинок у власність. Сторони позбавлені можливості оформити договір у нотаріуса, оскільки правовстановлюючий документ у продавця відсутній. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явиласья, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Наявних у справі матеріалів про права та обов'язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Судом встановлено, що 16 березня 1998 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна ( а.с.4-5 ) відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав недобудований житловий будинок [ADDRESS] зазначений договір був посвідчений та зареєстрований на Чернігівській універсальній товарній біржі "Джі-Ай-Пі" (в журналі реєстрації біржових угод за реєстраційним № 98/100 від 16 березня 1998 року). Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. А відповідно до п. 35. „Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" нотаріуси посвідчують правочини, щодо яких законодавством установлено обов'язкову нотаріальну форму. Відповідно до чинного законодавства обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають:договори про відчуження нерухомого майна. Відповідно до п. 61 зазначеної інструкцій при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності (довірчої власності) на вказане майно та, у передбачених законодавством випадках, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Положеннями ст.44 Цивільного кодексу УРСР, яка діяла під час виникнення спірних правовідносин, передбачалось укладення у письмовій формі угод державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами. Ці письмові угоди повинні були бути підписані особами, які їх укладають. Згідно ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише в випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього кодексу. У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» із змінами та доповненнями роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу ( у тому числі при придбанні на товарних біржах). Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Отже, реєстрація права власності на нерухоме майно на момент виникнення правовідносин між позивачем та відповідачкою здійснювалась на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна, який за діючим на той час законодавством не вимагалось обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 1 ЦПК України Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу статті 3 цього Кодексу право на звернення до суду має кожна особа, яка має намір захистити свої порушені, невизнані або оспорювані права. Як вбачається з рішення Киселівської сільської ради Чернігівського району № 14 від 31 січня 2013 року, житловому будинку виконкомом сільської ради було присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно копії Технічного паспорту від 02 жовтня 2014 року, власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON]. Дійсна вартість домоволодіння становить 539 109 грн. За таких обставин, враховуючи що сторони повністю виконали угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, але друга сторона угоди - Чернігівська універсальна товарна біржа «ДЖІ-АЙ-ПІ» припинила свою діяльність, що наразі унеможливлює нотаріальне посвідчення вказаного договору купівлі-продажу, то суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності підлягають задоволенню, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,

Outcome: partial