Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся в суд з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Заяву обґрунтовує тим, що вона 12 серпня 1978 року одружилася з « [PERSON] » (на російській мові) та змінила прізвище на « [PERSON] (рос.)», що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 26.09.1978 року (актовий запис № 607). В свідоцтві про одруження від 26.09.1978 року серії [NUMBER] , прізвище, ім`я та по - батькові, нарівні з іншою інформацією, було записано російською мовою, наступним чином " [PERSON] " (рос.). Проте, у свідоцтві про право на спадщину за законом від 27 серпня 2001 року, (зареєстровано в реєстрі за №2504), посвідченого державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Курочкіним О.О., допущено технічну помилку та прізвище заявника зазначено як " [PERSON] ", а не так як правильно " [PERSON] ". У зв`язку із смертю свого чоловіка вона, [PERSON] , та її діти - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках успадкували житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . 10 лютого 2020 року вона звернулася до Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області з заявою про державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок. На своє звернення заявник отримала рішення №51113776 від 13 лютого 2020 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у зв`язку з тим, що розбіжності в написанні прізвища заявника та власника унеможливлюють проведення державної реєстрації права власності на заявлений житловий будинок. Такі розбіжності між записами антропонімів значною мірою зумовлені неусталеністю правил і принципів міжмовного перетворення, українсько-російською міжмовною інтерференцією і є відхиленням від чинних правописних норм. З урахуванням зазначеного прізвища " [PERSON] " та ' [PERSON] " попри розбіжності у документах, є ідентичними. Зазначені розбіжності унеможливлюють встановлення факту належності правовстановлюючих документів. На основі вище вказаних документів є достатні підстави вважати, що « [PERSON] » і « [PERSON] » є однією особою. Внаслідок такої, помилкової, зміни прізвища, на даний час, виникли певні неузгодженості між документом, що посвідчує її особу та правовстановлюючими документами, які були видані на її ім`я, що обмежує заявника у її вільних правах на володіння, користування та розпорядження нерухомим майном. Враховуючи вищевказані обставини, заявник просить постановити рішення, яким встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 серпня 2001 року ., посвідченого державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотконтори Курочкіним О.О., в якому помилково записано прізвище як « [PERSON] » Заявник та його представник в судове засідання не з*явилися , надали заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Прохали заяву задовольнити. Заінтересована особа Друга Кременчуцька державна нотконтора - в судове засідання не з*явилися по невідомій суду причині. Надіслали клопотання про розгляд справи без участі представника.. Дослідивши письмові докази, виходячи із встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин , суд вважає необхідним заяву [PERSON] задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України, серія [NUMBER] , що був виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області від 02 червня 1996 року, заявником являється - [PERSON] . Але, 12 серпня 1978 року вона одружилася з « [PERSON] » (на російській мові) та змінила прізвище на « [PERSON] (рос.)», що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 26.09.1978 року (актовий запис № 607). В свідоцтві про одруження від 26.09.1978 року серії [NUMBER] , прізвище, ім`я та по - батькові, нарівні з іншою інформацією, було записано російською мовою, наступним чином " [PERSON] " (рос.). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 серпня 2001 року, (зареєстровано в реєстрі за №2504), посвідченого державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Курочкіним О.О., допущено технічну помилку та прізвище заявника зазначено як " [PERSON] ", а не так як правильно " [PERSON] ". У зв`язку із смертю свого чоловіка вона, [PERSON] , та її діти - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках успадкували житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з виявленими розбіжностями у написанні прізвища, заявнику було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Згідно ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Разом з тим, судом встановлено, що внести зміни або виправлення до правовстановлюючого документа в адміністративному порядку неможливо. Вказане свідчить про відсутність об`єктивної можливості приведення оспорюваного документа у відповідність до вимог закону. В той же час, факт належності [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, відповідно до наявних у справі письмових доказів . Доказів, які б спростовували вищевикладене суду не надано. Таким чином, враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, оскільки необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved