Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІК.Юей» (далі - відповідач), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Хостмайстер» (далі - третя особа 1), у якому просить визнати за ним з 22 березня 2016 року право на користування доменним ім'ям [INFO]; зобов'язати відповідача внести у Реєстр публічного домену відомості про нього як реєстранта доменного імені [INFO] та вчинити інші необхідні технічні заходи, передбачені Регламентом публічного домену (версія 3.2.) від 01 листопада2013 року, пов'язані з внесенням у Реєстр публічного домену відомостей про нього як реєстранта доменного імені [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до приписів ст. 633 ЦК України між ним та відповідачем існують правовідносини, які виникли на підставі публічного договору (оферти) на надання телекомунікаційних послуг, що був акцептований позивачем 22 березня 2016 року шляхом оплати відповідних послуг. 24 березня 2016 року позивач направив відповідачу заяву на реєстрацію доменного імені, у якій просив надати йому послуги з реєстрації доменного імені [INFO]. До заяви, зокрема, було додано копію квитанції про сплату послуг з реєстрації доменного імені, два примірники публічного договору для оформлення його у письмовій формі. Позивач отримав від відповідача письмову відмову у наданні послуг від 25 березня 2017 року № 20160325-3 з посиланням на п. 2.4. публічного договору, в якому зазначено, що нове доменне ім'я реєструється у тому випадку, якщо виконані всі необхідні умови, правила і норми його реєстрації, зокрема: на момент реєстрації таке ім'я домену вільне, тому враховуючи дану обставину, вказаний у заяві домен не може бути зареєстрований, оскільки вже зареєстрований іншою особою. Позивач стверджує, що станом на дату акцептування публічного договору відповідача та на дату звернення з заявою про реєстрацію доменного імені, доменне ім'я [INFO] було вільним, у базі даних доменних імен зазначені взаємовиключні відомості про реєстранта доменного імені [INFO] і це свідчить про те, що особa, яка вказана як реєстрант, не існує. Отже, договір про реєстрацію доменного імені не укладався (відсутня сторона договору, замовник послуг). Також позивач зазначає, що як споживач згідно зі статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів», статтею 32 Закону України «Про телекомунікації», він має право на належну якість обслуговування, своєчасне і якісне одержання телекомунікаційних послуг, однак його права порушені незаконними діями відповідача, що стало підставою для звернення з позовом до суду. Позивач просить здійснити захист та поновлення порушених прав у спосіб, зазначений у позові, оскільки на думку позивача, вказаний спосіб відповідає характеру порушеного права, є більш ефективним способом його захисту, відповідає меті та загальним принципам судочинства. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю, суду пояснив, що відповідач є одним із найбільших реєстраторів доменних імен, який надає послуги на підставі публічного договору, що розміщений в електронному вигляді на офіційному веб-сайті компанії http://nic.ua. Даний договір акцептується клієнтом шляхом оплати послуг або реєстрації на веб-сайті ТОВ «НІК.Юей». Крім того, відповідач заперечує існування договірних відносин з позивачем щодо надання послуг, які базуються на публічному договорі, посилаючись на те, що 24 березня 2016 року, отримавши від позивача скан-копію заяви на реєстрацію доменного імені з вимогою зареєструвати за ним доменне ім'я [INFO] (з додатками у вигляді публічного договору про надання послуг у двох примірниках, копії квитанції про оплату послуг з реєстрації доменного імені та копії електронного листа Інтернет-видання [INFO]), він повідомив про неможливість укладення договору та реєстрації доменного імені [INFO]. Згідно з ч. 4 ст. 633 ЦК України підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Відповідач не мав можливості надати позивачу послуги щодо реєстрації доменного імені [INFO] ні станом на 24 березня 2016, ні станом на 22 березня 2016 року, оскільки це доменне ім'я було вже зареєстроване та право власності на нього належить іншій особі. Доменне ім'я [INFO] зареєстроване за іншою особою та належить їй, починаючи з 2010-02-26, про що свідчать записи у базі доменних імен [INFO] (status: Ок). Відповідно до Регламенту публічного Інтернет-сервісу [INFO] "status" це стан доменного імені, "Оk" - доменне ім'я делеговано. Отже, встановлення статусу "Оk" у записах доменного імені [INFO] є доказом того, що доменне ім'я делеговано. За таких обставин посилання позивача, що даний домен був вільний на момент оплати ним послуг, тобто 22 березня2016 року, як зазначає відповідач, є безпідставним. Враховуючи те, що домен зареєстрований 26 лютого 2010 року, не видалений і продовжує існувати, нова реєстрація доменного імені [INFO] технічно неможлива. Відповідно до п. 7.3.1. Регламенту публічного домену (версія 3.2.) не реєструються вже зареєстровані доменні імена. Відповідач володіє даними, які підтверджують особу реєстранта домену [INFO]. Між власником (реєстрантом) доменного імені [INFO] та відповідачем існують договірні відносини. Крім того, відповідач зазначає, що 11 листопада 2011 року доменне ім'я [INFO] було перенесене до нього на обслуговування від реєстратора [INFO] (ТОВ «Інтернет Інвест»). Оскільки реєстрація здійснювалася іншою компанією, у відповідача немає підстав вважати, що воно було зареєстроване з порушенням чи неправдивими даними, вирішення питання щодо правомірності вже існуючої реєстрації доменного імені не є предметом спору в даній справі. Поточний реєстрант при замовленні та оплаті послуг здійснив акцепт публічного договору ТОВ «НІК.Юей» та набув прав та обов'язків згідно договору. При перенесенні домену на обслуговування власник домену оформив замовлення через веб-сайт, як передбачено п. 3.1 та п. 3.2 публічного договору, та оплатив послуги. Також відповідач посилається на те, що, надсилаючи заяву на реєстрацію доменного імені на електронну та поштову адресу без використання відповідних форм та засобів з веб-сайту відповідача, позивач самостійно сформував квитанцію на оплату послуг та сплатив послуги через відділення банку без виставленого відповідачем рахунку, що, на думку відповідача, є грубим порушенням умов публічного договору (пунктів. 3.1, 3.2, 4.4.). На переконання відповідача, позивач не виконав умови, які передбачені публічним договором і які є однаковими для всіх споживачів. Квитанція позивача не визнається акцептом публічного договору відповідача, оскільки у ній відсутні посилання на рахунок-фактуру, як передбачено умовами публічного договору. Між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов публічного договору, зокрема щодо предмету. У зв'язку з виникненням спору відповідач направив вимогу власнику домену [INFO] про необхідність актуалізації даних, які вказані в доменному імені. У відповідь, відповідач отримав заяву та копії паспорту із актуальними даними реєстранта домену [INFO]. На думку відповідача, отримані документи підтверджують коректність обов'язкових даних реєстранта доменного імені, які вже були раніше зазначені у реєстрі [INFO] та які передбачені Регламентом публічного домену (версія 3.2.). На підставі заяви реєстранта (власника) домену [INFO] відповідач, як реєстратор актуалізував дані власника домену у базі даних [INFO], такі дії реєстратора не заборонені Регламентом публічного домену (версія 3.2.). Згідно з відомостям [INFO] на дату складання заперечення на позов, громадянин Російської Федерації (російською мовою) [PERSON], [ADDRESS]. зазначений реєстрантом доменного імені [INFO], а отже, є його законним власником та використовує його на власний розсуд, на доменному імені розміщено веб-сайт http://[INFO]. Якби доменне ім'я було вільне, то технічно веб-сайт не існував би з таким іменем. На переконання відповідача, своїми діями позивач намагається незаконним способом позбавити законного реєстранта прав на домен [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Представник третьої особи 1 проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву від 02 серпня 2016 року. Зокрема, звернув увагу на те, що відповідач як реєстратор не був зобов'язаний виконувати вимоги позивача як реєстранта, оскільки договір між ними не був укладений (позивач направив відповідачу нову пропозицію в розумінні ст. 646 ЦК України, від якої останній відмовився). Крім того, виконання відповідачем (реєстратором) вимог позивача з реєстрації зареєстрованого імені суперечило б вимогам Регламенту публічного домену, не співвідносилось би з принципом функціонування Реєстру, порушувало б права іншого реєстранта. Вимога позивача зареєструвати вже делеговане доменне ім'я технічно може бути виконана відповідно до п. 7.3.3. Регламенту командою [INFO] - зміна інформації про доменне ім'я, а саме зміна реєстранта (контактного об'єкта). Це можливо лише у разі передачі прав від одного реєстранта до іншого на основі домовленостей між реєстрантами чи за рішенням суду, якщо буде встановлено, що доменне ім'я використовується реєстрантом неправомірно і права на таке доменне ім'я має інша особа (в такому разі має бути спір між цими особами). Представники відповідача та третьої особи 1 зазначали, що за наслідки, які виникли з причин некоректності внесених відомостей, ні реєстратор, ні Адміністратор відповідного домену, ні Оператор реєстру відповідного домену відповідальності не несуть. У судовому засіданні 19 серпня 2016 року на підставі статей 35, 36 ЦПК України, було задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі в справі в якості третьої особи [PERSON], місце реєстрації: [ADDRESS] (далі - третя особа 2). У відповідності з положеннями Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року компетентному суду Російської Федерації було направлено доручення про вручення документів та про виконання окремих процесуальних дій. 27 березня 2017 року до суду надійшли письмові пояснення від третьої особи 2, у яких серед іншого зазначено про неможливість участі в судових засіданнях. Пояснення у справі №761/20833/16-ц (провадження №2/761/5928/2016) від 23 березня 2017 року складено російською мовою від імені (рос.) - [PERSON], зареєстрованого за адресою (рос.): [ADDRESS]. НотаріусомКемеровськогонотаріального округу [PERSON] справжність підпису [PERSON] засвідчено, особу, яка підписала документ встановлено. 22 червня 2017 року у судове засідання з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи 1, третя особа 2 у судове засідання не з'явилася. Враховуючи строки розгляду справи, наявність у матеріалах справи письмових пояснень третьої особи 2, а також відсутність заперечень сторін щодо можливості розгляду справи по суті за відсутності третьої особи 2, суд вважав за можливе здійснити подальший розгляд справи за відсутності третьої особи 2. Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача та третьої особи 1, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи із наступного. Правовідносини у сфері телекомунікацій визначає Закон України «Про телекомунікації» від 18.11.2003 р. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» домен - це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; [INFO] - це домен верхнього рівня ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, створений на основі кодування назв країн відповідно до міжнародних стандартів, для обслуговування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про телекомунікації» адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет включає комплекс організаційно-технічних заходів, необхідних для забезпечення функціонування технічних засобів підтримки адресування, у тому числі серверів доменних назв українського сегмента мережі Інтернет, реєстру домену.UA в координації з міжнародною системою адміністрування мережі Інтернет, спрямованих на систематизацію та оптимізацію використання, обліку та адміністрування доменів другого рівня, а також створення умов для використання простору доменних імен на принципах рівного доступу, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції. Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України «Про телекомунікації» адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет здійснюється уповноваженою організацією для: створення реєстру доменних назв і адрес мережі українського сегмента мережі Інтернет; створення реєстру доменних назв у [INFO]; створення та підтримки автоматизованої системи реєстрації та обліку доменних назв і адрес українського сегмента мережі Інтернет; забезпечення унікальності, формування та підтримки простору доменних назв другого рівня в [INFO]; створення умов для використання адресного простору українського сегмента мережі Інтернет на принципах рівного доступу, оптимального використання, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції; представництва та захисту у відповідних міжнародних організаціях інтересів споживачів українського сегмента мережі Інтернет. Адміністрування адресного простору мережі Інтернет у домені .UA здійснюється недержавною організацією, яка утворюється самоврядними організаціями операторів/провайдерів Інтернет та зареєстрована відповідно до міжнародних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 56 Закону України «Про телекомунікації» утворення адресного простору, розподіл і надання адрес, маршрутизація інформації між адресами здійснюються відповідно до міжнародних вимог. Судом встановлено, що третя особа 1 - ТОВ «Хостмайстер» є Адміністратором [INFO], забезпечує працездатність системи доменних імен в домені верхнього рівня .UA, включаючи адміністрування публічного домену другого рівня .com.ua (який є складовою частиною [INFO]), можливість реєстраторам надавати послуги з делегування доменних імен кінцевим користувачам (на підставі відповідного договору з ICANN - Інтернет-корпорацією з присвоєння імен та номерів). Процедура делегування доменних імен на законодавчому рівні не врегульована, відповідні норми чинного законодавства України відсутні, проте така процедура встановлена особами, які здійснюють участь в цій сфері діяльності, адміністраторами та реєстраторами доменних імен в Україні. Відносини у сфері реєстрації і делегування доменних імен регулюються Регламентом публічного домену (версія 3.2.) від 01 листопада 2013 року, у якому описані основні принципи та процедури взаємодії реєстратора з реєстраційною системою Реєстру публічного домену. Регламент є основним документом, що визначає технічну взаємодію Реєстру та Реєстратора і є обов'язковим для виконання Оператором Реєстру, Адміністратором публічного домену і Реєстратором (п. 1 Загальних положень). У пункті 2 розкриті поняття термінів та визначень, які використовуються у Регламенті. Зокрема, вказано: "Реєстр" - інформаційно-технічна система обробки даних, що містить інформацію про доменні імена, адреси мережі, Реєстраторів, Реєстрантів та контактних осіб Реєстрантів, та надає інтерфейс для роботи Реєстраторів згідно з прийнятим Регламентом; "Реєстратор" - особа, що надає послуги, необхідні для технічного забезпечення реєстрації, делегування та функціонування доменного імені; "Реєстрант" - особа, в інтересах якої здійснюється реєстрація та делегування доменного імені; "Реєстрація" - комплекс технічних заходів з утворення запису про доменне ім'я в Реєстрі; "Доменне ім'я" - символьне позначення, яке служить для адресації вузлів мережі Інтернет і розташованих на них мережевих ресурсів (веб-сайтів, серверів електронної пошти, мережевих сервісів) в зручній для людини формі. Регламент не є нормативно-правовим документом, а лише визначає технічну взаємодію з Реєстром, і є частиною договірних відносин між Реєстратором, Адміністратором та Оператором. Відповідач, який здійснює діяльність у сфері інформаційних технологій і комп'ютерних систем, отримав статус реєстратора в доменній зоні .com.ua на підставі договору з третьою особою 1. У свою чергу, правовідносини між реєстратором і реєстрантом є договірними і регулюються нормами цивільного законодавства, законодавства про захист прав споживачів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач, зокрема, послався на те, що між ним та відповідачем існують договірні відносини, які виникли на підставі публічного договору. На підставі доказів, що містяться у матеріалах справи, судом встановлено, що на веб-сайті відповідача [INFO] розміщено публічну оферту (публічний договір) на надання послуг, у преамбулі якого вказано, що даний документ є еквівалентом усної угоди і акцептується оплатою послуг або реєстрацією на сайті. У п. 1, 2 Загальних положень публічного договору зазначається, що даний документ є офіційною пропозицією (публічною офертою) суб'єкта господарської діяльності ТОВ «НІК.Юей» (надалі іменованого «Виконавець») і містить всі істотні умови надання послуг (ст. ст. 633, 641 та гл. 63 Цивільного кодексу України). Відповідно до умов публічного договору виконавець зобов'язується надавати замовнику Інтернет послуги, що складаються з комплексу послуг, які включають, зокрема, реєстрацію та підтримку доменних імен. Опис послуг, їх повний перелік і вартість опубліковані на офіційному веб-сайті виконавця. Веб-сайт Виконавця є публічним ресурсом, тобто таким, до якого мають доступ усі користувачі мережі Інтернет 24 години на добу 7 днів на тиждень. При прийнятті умов публічного договору, замовник зобов'язується оплатити обрані ним Послуги відповідно до Тарифів, зазначених на веб-сайті Виконавця (п. 1.2. Публічного договору). Відповідно до п. 2 ст. 642 ЦК України у разі прийняття викладених нижче умов та оплати послуг юридична або фізична особа, що проводить таким чином акцепт цієї оферти, стає Замовником. Частиною 1 ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). У ч. 2 ст. 633 ЦК України вказано, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Вказана норма передбачає, що підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Згідно з ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. На основі аналізу положень цивільного законодавства, Регламенту публічного домену (версія 3.2) можна дійти висновку, що до істотних умов публічного договору на надання послуг, відносяться наступні: предмет (надання послуг із реєстрації і технічного супроводу доменного імені), ціна (яка визначається у формі внеску за строк користування доменним іменем), строк. Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 22 березня 2016 року позивач здійснив оплату послуг у розмірі, відповідно до діючого на момент сплати тарифу за послуги з реєстрації доменного імені строком на один рік. Отже, на підставі норм цивільного законодавства та умов публічного договору, суд вважає, що оплата позивачем коштів є належним підтвердженням прийняття ним умов публічного договору і з дати такої оплати договір між позивачем та відповідачем слід вважати укладеним. Суд критично оцінює доводи відповідача щодо невизнання акцептом публічного договору оплату позивачем послуг, передбачених публічним договором із наданням квитанції від 22 березня 2016 року, яку він сформував та сплатив через сторонній ресурс, оскільки оплата шляхом внесення коштів через відділення банку є належною. Крім того, як вбачається зі змісту п. 4.2. публічного договору, спосіб оплати послуг не є істотною умовою договору, а отже може здійснюватися у будь-який не заборонений законом спосіб. Згідно з п. 4 ст. 633 ЦК України, підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Відповідно до доказів, що містяться у матеріалах справи, у заяві на реєстрацію доменного імені від 24 березня 2016 року позивач просив зареєструвати за ним доменне ім'я [INFO]. Як вбачається з умов публічного договору (п. 2.4) доменне ім'я реєструють в тому випадку, якщо виконані всі необхідні умови, правила і норми його реєстрації, зокрема: на момент реєстрації таке ім'я домену вільне; не порушено загальноприйняті морально-етичні норми; в заявці вказана повна і достовірна інформація, необхідна для реєстрації; дотримані правила даної доменної зони. Таким чином, істотне значення для вирішення даного спору по суті, з метою встановлення можливості реєстрації відповідачем доменного імені [INFO] за позивачем має встановлення обставини щодо того, чи є доменне ім'я [INFO] вільним. У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що доменне ім'я вже зареєстроване (не є вільним) і його власником є інша особа. Вказане підтверджують записи, які містяться в базі даних Інтернет-сервісу [INFO] і що саме з цих підстав позивачу листом №20160325-3 від 25 березня 2016 року у реєстрації доменного імені [INFO] було відмовлено. Разом з письмовими запереченнями від 29 липня 2016 року відповідачем надано Регламент публічного Інтернет-сервісу [INFO] у вигляді роздруківки з веб-сайту ТОВ «Хостмайстер». Однак, суд не може погодитися з такими твердженнями і критично відноситься до них, виходячи із наступного. Так, користування доменним ім'ям здійснюється на підставі договору між реєстратором та реєстрантом, є строковим та платним, що не узгоджується із поняттям власності, закріпленим в ч. 1 ст. 316 ЦК України, де вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, факт реєстрації доменного імені [INFO] особою може бути підтвердженим лише відповідним договором, або якщо договір у письмовій формі не укладався, доказами, які підтверджують його умови та їх виконання сторонами (докази оплати послуг з реєстрації доменного імені [INFO]). Згідно з п. 1 Регламенту публічного Інтернет-сервісу [INFO], сервіс [INFO] є загальнодоступним джерелом публічної інформації про доменні імена. При цьому у п. 3 Регламенту публічного Інтернет-сервісу [INFO] вказано, що адміністратор будь-якого публічного домену не несе відповідальності за достовірність та актуальність інформації, що надається сервісом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992р. інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. З матеріалів справи вбачається, що у сервісі [INFO] були вказані наступні відомості про реєстранта доменного імені [INFO]: (рос) [PERSON], [ADDRESS]. За такими даними (Російська Федерація, Тюменська область, селище Самородово, поштовий індекс 01001 (поштовий індекс міста Києва (Україна)), набір цифр телефонного номеру, що не підлягає набору) ідентифікувати особу неможливо. Населений пункт Самородово із зазначеними цифровим кодом поштової адреси та адміністративно-територіальною належністю (поштовий індекс 01001, Тюменська область) як в Росії, так і в Україні відсутній, це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (листом Верховної Ради України від 21 березня 2016 року № 08/30-3, роздруківкою з сайту офіційного порталу органів державної влади Тюменської області). Сукупність взаємовиключних відомостей про реєстранта доменного імені [INFO], за якими не можна ідентифікувати особу, дає суду підстави вважати, що замовник послуг з реєстрації доменного імені [INFO] - відсутній, тому договір на надання послуг з реєстрації доменного імені [INFO] з [PERSON] не є укладеним, а отже доменне ім'я [INFO] є вільним. Зазначений висновок суду підтверджується наявними у матеріалах справи поясненнями третьої особи 2 від 23 березня 2017 року [PERSON], який повідомив суду, що не є реєстрантом (власником) спірного доменного імені, у договірних відносинах з відповідачем, третьою особою 1 не перебуває, оплату за послуги не здійснює, доручень іншим особам щодо реєстрації, підтримки доменного імені не надавав, адміністративні дані домену не уточнював, та жодного відношення до його функціонування не має. Твердження відповідача та третьої особи 1 про неналежність в якості доказу письмових пояснень [PERSON] від 23 березня 2017 року внаслідок відсутності вказівки на паспортні дані третьої особи 2 і не з'явлення [PERSON] до суду особисто відповідно до судового доручення, суд вважає безпідставними. Як вбачається з письмових пояснень від 27 березня 2017 року у справі №761/20833/16-ц (провадження №2/761/5928/2016), що надійшли від імені [PERSON], вказана особа зареєстрована за адресою (рос.): Российская Федерация, [ADDRESS]. НотаріусомКемеровськогонотаріального округу [PERSON] справжність підпису [PERSON] засвідчено, особу, яка підписала документ встановлено. Згідно з поясненнями відповідача, наведеними у запереченнях на позов від 29 липня 2016 року, відповідно до актуалізованих відомостей реєстру [INFO] на цю дату, реєстрантом доменного імені [INFO] зазначено громадянина Російської Федерації, саме [PERSON], місце реєстрації: [ADDRESS] Надалі, у судовому засіданні 19 серпня 2016 року безпосередньо [PERSON], місце реєстрації: [ADDRESS] залучено до участі в справі в якості третьої особи 2.

Outcome: approved