Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просить: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити, що їй, [PERSON], померлому 02.01.1997 року, [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1994 року належить 56/100 частин житлового будинку по вул. Малиновського, 2 в смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області в рівних частках по 1/3 кожному, визнавши за нею право власності на належну їй частку по праву приватизації; - визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину від 56/100 частин вище вказаного будинку, яка належала [PERSON], померлому 02.07.1997 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не вказали, заяв про відкладення розгляду справи та заперечень на позовну заяву до суду не надходило. На підставі ч.5 ст.74 ЦПК України відповідачі викликалися поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою їх місця проживання, зареєстрованих у встановленому законом порядку, тобто про час та місце слухання справи відповідачі повідомлені належним чином. (а.с.40,41, 46,47,67,68).\~\~\~ Представник відповідача Лиманської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнали повністю, просили справу слухати у відсутність їх представника( а.с.39). В судовому засіданні представники позивача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 17.08.2017 року ( а.с. 33) та [PERSON], який діяв на підставі договору про надання юридичної допомоги від 02.08.2017 року ( а.с. 32), позовні вимоги [PERSON] підтримали, просили їх задовольнити. Суду пояснили, що 02.07.1997 року помер чоловік [PERSON] [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину 56/100 житлового будинку по вул. Малиновського, 2 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області. Позивач, померлий [PERSON] та їх син [PERSON] є співвласниками зазначеної частини будинку, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.11.1994 року Радгосп. Заводом «Шлях Ілліча». 44/100 частини зазначеного будинку належать відповідачу [PERSON] При житті [PERSON] заповіту не залишив, тому має місце спадкування за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є - дружина та рідний син померлого. Інших спадкоємців не має. Син померлого [PERSON] спадщину у встановленому законом порядку не прийняв. Вона своєчасно прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою. На підставі цієї заяви було заведено спадкову справу №208/2016. Однак нотаріус відмовив їй в видачі свідоцтва про право власності по праву спадкування за законом на нерухоме майно, що є предметом спадщини, в звязку з невідповідністю характеристики житлового будинку та рекомендовано звернутися до суду. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. У відповідності до ст.8 Закону України від 19.06.1992 року №2482 „Про приватизацію державного житлового фонду передача займаних квартир /будинків/ у спільну загальну власність здійснюється за письмовою згодою усіх повнолітніх членів родини, які постійно проживають у цій квартирі з обовязковим визначення уповноваженого власника квартири. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у випадку виділу часток з майна, яке знаходиться у спільній загальній власності, вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної загальної власності являються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Радгосп-завод «Шлях Ілліча» від 01.11.1994 року на підставі розпорядження від 21.01.1994 року №20 на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON], будинок по вул.. Малиновського, 2 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області приватизовано та передано у спільну загальну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно довідки Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області №246 від 06.03.2017 року будинок №2 по вул.. Малиновського в смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області належить [PERSON] 44/100 частин, та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 56/100 частин.( а.с.8). Таким чином [PERSON]М та члени її сімї, є співвласниками 56/100 спірного житлового будинку в порядку приватизації в рівних частинах, їх частки складають по 1/3 частині. Право власності вказаних осіб на будинок було зареєстровано в ОМБТІ. Наявність вказаного житлового будинку також підтверджується технічним паспортом, наявним в матеріалах справи, згідно якого 56/100 частин житлового будинку №2 по вул.. Малиновського в смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області складаються з: «А» - житлового будинку:1-4 коридор 5,20 кв.м, 1-5 житлова 15,7 кв.м, 1-6 житлова - 9,50 кв.м, 1-7 їдальня 10,30 кв.м, «а» - веранди, «а1» - прибудови: 1-1 передня 3,9 кв.м, 1-2 ванна 5,50 кв.м, 1-3 кухня 8,30 кв.м, загальною площею 58,40 кв.м, в тому числі житловою 25,20 кв.м, та господарських будівель: «Б» - сарай, «В» - сарай, «Г» - гараж, «Є» - сарай, «Ж» - погріб. (а.с.9) 02.07.1997 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №259701, виданим 03.07.1997 року Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №44.(а.с.7) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частину 56/100 житлового будинку з господарчими спорудами по вул.. Малиновського, 2 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, загальною площею 58,40 кв.м, в тому числі житловою 25,20 кв.м. За життя [PERSON] заповіту не залишив, тому відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) мало місце спадкування за законом. Ст. 529 ЦК Української РСР передбачено, що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Таким чином, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були: - дружина померлого [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №301341, виданим 20.10.1973 року Лиманською п/р Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №58; (а.с.18) - [PERSON], [INFO], син померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №420722, виданим 12.05.1974 року Лиманською п/р Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №56 (а.с.21) Інших спадкоємців за законом не було. Відповідно до ст. 548 УК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкодавцю з часу відкриття. Ст. 549 ЦК УРСР, що діяв на час відкриття спадщини, було встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми цього кодексу, згідно яких спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до п.4.15 розділу 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про права на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п. 4.18 розділу 4 Порядку якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання судовому порядку. Син померлого [PERSON] спадщину не прийняв, з відповідною заявою до нотаріуса не звертався. Позивач [PERSON] прийняла спадщину, звернувшись до державного нотаріуса Роздільнянської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа №208/2016, однак нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок в звязку з невідповідністю характеристики житлового будинку, а саме:згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 56/100 часток у праві спільної часткової власності на зазначений будинок зареєстровано за [PERSON], [PERSON], померлим [PERSON] В ДРРПН житловий будинок за реєстровим номером 801097951239 має технічні характеристики: «А» - житловий будинок, загальною площею 78,9 кв.м, житловою 49,1 кв.м, «Б» - сарай, «В» - сарай, «Г» - гараж, «Д» - сарай, тоді як для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивачкою [PERSON] було надано технічний паспорт та інформаційна довідку, де зазначено, що загальна площа будинку 112,60 кв.м, житлова 50,00 кв.м, господарські споруди: «Є» - сарай, «Д» - погріб (а.с.25). При вивчені документів встановлено, що при виготовлені правовстановлюючих документів в 1994 році приймалось до уваги лише основне приміщення, зазначене в технічній документації літ. «А», яке має 80 кв.м. (загальна площа будинку, що є у власності двох співвласників), що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок від 10.11.2016 року, однак в ДРРПНМ житловий будинок частина якого є предметом спадщини має загальну полощу 78,9 кв.м, що є допустимою похибкою при проведенні ремонту будинку та складанні технічної документації. Що стосується зазначення загальної площі будинку 112,60 кв..м, в тому числі житловою 50,00 кв.м, на які посилається в своєму листі нотаріус, то судом встановлено, що при складанні технічної документації в 2016 році було прийнято до розрахунку прибудови, позначені в технічному паспорті під літ. «а», «а1» загальною площею 17,7 кв.м, які є невідємною частиною предмету спадщини та прибудову «а2» площею 14,9 кв.м, яка прибудована та належить співвласнику та відповідачу Д.Ю. Відповідно до листа ФОП СГ [PERSON] №268 від 14.11.2016 року добудовані прибудови, позначені в технічному паспорті літ. «а», «а1» загальною площею 17,7 не відносяться до самочинного будівництва згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію, затвердженого наказом Мінрегіонбуду та ЖКГ України №95 від 19.03.2013 року, зареєстрованого в Мінюсті України 15.04.2013 року №621/23144, та як будівлі побудовані до 05.08.1992 року та не підлягають прийняттю в експлуатацію. Також відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності чим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Так державна реєстрація права власності на житлові будинки споруди на час видачі свідоцтва про право власності [PERSON] регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року і передбачало обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків та домоволодінь у межах міст і селищ в органах БТІ. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на них не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ([PERSON] ВССУ від 16.05.2013 року за №24-753/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Тому права позивачки, померлого [PERSON] та відповідача [PERSON] на вказаний будинок визнаються дійсними, так як реєстрація будинку була проведена відповідно до законодавства, яке діяло на час видачі свідоцтва про право власності. Тому, суд вважає, що 1/3 частка в 56/100 частин житлового будинку з господарчими спорудами по вул. Малиновського, 2 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області належала [PERSON] і тому увійшла до складу спадщини, яка відкрилась після його смерті. Тому право [PERSON] на спадщину підлягає захисту в судовому порядку, а позовні вимоги задоволенню. Вартість зазначеного будинку згідно звіту про встановлення ринкової вартості зазначеної квартири становить 87964,00 грн.(а.с.15) Таким чином за [PERSON] належить визнати право власності по праву приватизації та право власності по праву спадкування за законом по 1/3 частині від 56/100 частин житлового будинку та господарчих будівель по вул. Малиновського, 2 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, яка належала на праві власності померлому [PERSON] Судовий збір по справі повністю сплачено позивачами при зверненні до суду. \~На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1261, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.3,4 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",

Outcome: approved