Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] по 800 грн. (вісімсот гривень) на кожну дитину до 300 гривень щомісяця на кожну дитину, оскільки істотно погіршився стан його здоров'я і він не спроможний щомісяця сплачувати кошти на користь [PERSON] у розмірі, визначеному рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року. Свої вимоги мотивує тим, що\~рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року, вирішено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 800 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20.07.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Після прийняття вказаного рішення, у позивача виникли обставини, що унеможливлюють виконання ним даного рішення в зазначеній в рішенні сумі по 800 грн. на кожну дитину, щомісячно, оскільки він постійно хворіє. В медичних закладі йому поставили діагноз остеохондроз поперекового відділу хребта, профузія міжхребцевих дисків з больовим, неврологічним зліва синдромами. Есенційний тремор з гострими поступально-кінектичним переміщенням рук, помірним порушенням функцій нервової системи. Окрім того, позивач хворіє на гепатит, а тому фізично працювати не може. Внаслідок чого змушений двічі на рік лікуватися стаціонарно. 07 травня 2016 року, позивач отримав побутову травму, численні забої, що також впливає на його здатність фізично працювати. А тому розмір аліментів для позивача є непомірним. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю та безпідставністю позовних вимог з підстав, викладених у запереченні проти позову. У запереченні зокрема зазначає, що доводи позивача, щодо стану його здоров'я, як на підставу зменшення розміру аліментів на утримання дітей не заслуговують на увагу, оскільки лікарський діагноз не є тою обставиною, що може свідчити про неспроможність платника аліментів здійснювати платежі в розмірі, визначеному рішенням суду. Позивач молодий, фізично здоровий чоловік і спроможний працювати та платити аліменти на утримання дітей та не позбавлений права влаштуватися на високооплачувану роботу для збільшення своїх доходів. Проте ухиляється від офіційного працевлаштування на роботу. Крім того, позивач має нерегулярний мінливій дохід, постійно їздить на сезонні роботи і є достатньо матеріально забезпеченим та спроможний сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання дітей в розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно, що визначено рішенням Дубровицького районного суду. Проте, він ухиляється від сплати аліментів, а гроші витрачає на свої власні потреби. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. Статтею\~51 Конституції України\~гарантовано, а\~статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України ( далі по тексту - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачає, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 стаття 184 СК України). У відповідності до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку із зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я, якогось із них. При розгляді позовів, заявлених щодо зміни розміру аліментів, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року (справа № 143цс13). Згідно з пунктом 1\~статті 3 Конвенції "Про права дитини", в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 цієї Конвенції\~дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року з позтивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 800 грн. (вісімсот гривень) на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20.07.2015 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.6). Ухалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Ріненської області від 20 січня 2016 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року залишено без змін (а.с.31-32, 33-34). На виконання цього рішення Дубровицьким районним судом Рівненської області 16 червня 2016 року був виданий виконавчий лист (а.с.5) та 21 червня 2016 року постановою Дубровицького районного суду Рівненської області відкрито виконавче провадження (а.с.8). Як вбачається із встановлених рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року обставин, з яким погодились суди Апеляційної та касаційної інстанції [PERSON] не було наведено жодних доводів, а судами не встановлено, щодо неспроможності ним сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 800,00 грн. на кожну дитину щомісячно. Вказаними рішенням при визначенні розміру аліментів, судами також було враховано наявність у позивача остеохондрозу поперекового відділу хребта, тобто на ту ж обставину на яку він зсилається у даному позові. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом із тим, як на підставу зменшення розміру аліментів, позивач вказує і на інші захворювання, які, як він вказує, з'явились у нього вже після постановлення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: хронічного гепатиту в стадії загострення з помірною активністю та побутову травму, що впливає на його здатність фізично працювати. Внаслідок чого з 05 січня 2016 року по 16 січня 2016 року він перебував на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні КЗ «Сарненська ЦРЛ» (а.с.9), та з 07 лютого 2016 року по 22 лютого 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ «Сарненська ЦРЛ» (а.с.15). На підтвердження того, що позивач не працює, він долучив довідки №698 від 07.07.2016 року та №2236 від 04.07.2016 року (а.с.11,12) з яких вбачається, що позивач в установах комунальної власності Бережницької сільської ради Дубровицького району Рівненської області не працює, не служить і не навчається., а також в Дубровицькому РЦЗ та інших центрах зайнятості України на обліку не перебуває. Разом із тим, як вбачається із довідки №1025 від 03.10.2016 року, виданої Бережницькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] знаходяться на утриманні матері (а.с.25). Крім того її діти, на даний час, перебувають на "Д" обліку у сімейного лікаря (а.с.26, 29). Згідно довідки №3350 від 05.10.2016 року виданої Вищим професійним училищем №22 м.Сарни, [PERSON] навчається у ВПУ-22 м.Сарни з 01.09.2016 року по 30.06.2019 року і знаходиться на неповному державному утриманні (а.с.28). Відповідно до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці ( ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства). Отож, як встановлено судом, позивач має хворобу "хронічний гепатит в стадії загострення з помірною активністю", у зв'язку з чим, має необхідність періодично проходити курс лікування та нести додаткові витрати, що є підставою для зменшення розміру аліментів, проте не в тому розмірі, що просить позивач, оскільки доказів щодо медичних протипоказань до праці, пов'язаних із вказаними позивачем вадами здоровя та відповідно фізичної неможливості заробляти достатні кошти для сплати аліментів ним не надано. Інших належних, переконливих та допустимих доказів, як на підставу задоволення його вимог, ним також не надано. Натомість, відповідач як встановлено судом при розгляді справи, постійно потребує кошти на виховання та утримання дітей, а тому суд приходить до переконання, що визначений рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року розмір аліментів підлягає зменшенню з 800,00 грн. до 700,00 грн. на кожну дитину щомісячно, оскільки такий розмір буде відповідати інтересам дитини, вимогам закону та обставинам справи.

Outcome: dismissed