Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

20 жовтня 2008 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно, неодноразово уточнював свої позовні вимоги. 20 жовтня 2008 року [PERSON] звернулася до сулу з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, неодноразово уточнювала свої вимоги, звернулася з уточненим позовом до [PERSON], Новомосковської міської ради про поділ майна подружжя, скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на 12 частину житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що 24 березня 1990 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану м. Новомосковська Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ним та відповідачкою., актовий запис № 128. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO]. За період шлюбу він та відповідачка придбали наступне майно: -мякий куток з кріслом вартістю 3 200 грн.; -шафу вартістю 900 грн.; -спальне ліжко вартістю 800 грн. -трельяж вартістю 500 грн.; -пральну машину «Bosh» вартістю 2100 грн.; -телевізор «Sony» вартістю 2 000 грн. -DVD-плеєр «ВВК» вартістю 200 грн. -кондиціонер «Idea» вартістю 1900 грн. -холодильник «Liebherr" вартістю 4 676 грн. -микрохвильову піч вартістю 380 грн.; А всього, за період шлюбу придбано майна на загальну суму 16 656 грн., однак, з урахуванням 30% зносу, вартість майна складає 11 659,00 грн. У відповідності до вимог ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В зв'язку з наведеним, він та відповідачка мають право на 12 частку майна, кожному на суму по 5 829,50 грн. Крім того, 26 березня 1999 року його батько купив житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. За згодою батька він, дружина та дочка в лютому 2000 року поселилися в зазначеному житловому будинку. 09 грудня 2002 року його батько [PERSON] подарував йому, [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В наступному, він отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 831520 на земельну ділянку площею 0,0947 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер № 1211900000:01:08:126:00608, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, виданий 23 грудня 2008 року Новомосковською міською радою. Відповідач [PERSON] не визнає його права власності на зазначений житловий будинок, земельну ділянку. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві позивач [PERSON] просив суд: -провести поділ майна, набутого за період шлюбу; -визнати за ним право власності на майно загальною вартістю 11 659,00 грн., а саме: мякий куток з кріслом; шафу; спальне ліжко; трельяж; пральну машину «Bosh"; телевізор «Sony»; DVD-плеєр «ВВК»; кондиціонер «Idea»; холодильник «Liebherr"; микрохвильову піч, стягнувши з нього на користь відповідача [PERSON] грошову компенсацію 12 частини зазначеного майна - 5 829,50 грн. -визнати житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] його особистою приватною власністю; -визнати земельну ділянку площею 0,0947 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер № 1211900000:01:08:126:00608, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд його особистою приватною власністю. В обґрунтування свої позовних вимог в зустрічному позові [PERSON] посилалася на те, що 24 березня 1990 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Весною 1999 року батьки чоловіка купили для їх сім'ї житловий будинок за адресою: [ADDRESS], договір купівлі-продажу був оформлений на батька чоловіка - [PERSON], після придбання будинку, батько чоловіка надав ключі від ньго, для проживання її сім'ї. Будинок був непридатний для проживання, вона та чоловік одразу стали проводити його ремонт, розібрали сіни, зробили дверні отвори, убрали простінки, перепланували приміщення, заклали деякі дверні та віконні пройми, заклали новий фундамент, звели нові стіни з шлакокирпича, поставили нові вікна, купили газовий котел, труби, встановили нове опалення, змінили віконні рами, добудували прибудову до сіней. Внаслідок реконструкції та ремонту житлова та загальна площа будинку була збільшена, в будинку були поклеєні нові шпалери. Восени 1999 року вона, дочка та чоловік вселилися в будинок, продовжували роботи по облаштуванню будинку: збудували нову огороджу, ворота, хвіртку, обклали будинок цементною плиткою, а в наступному - білою цеглою, в 2000 році побудували новий сарай. Всі роботи виконувалися їх спільною працею та за спільні кошти. Їй відомо, що у 2002 році батько чоловіка подарував жилий будинок [PERSON], але вона була юридично необізнаною, тому не придала цьому значення. За життя, вона та чоловік прибудували до сараю літню кухню, баню, в 2006 році підняли стіни, переробили стелю будинку, зробили новий дах, також, в будинку стіни обклали гіпсокартоном, поклеїли сучасними шпалерами, встановили три двері, змінили електропроводку, замінили вікна на металопластикові, зробили нові поли, замінили систему обігріву будинку, встановивши новий сучасний котел, замінили радіатори опалення, провели в будинок водопостачання. Таким чином, від старого будинку, подарованого відповідачу, залишилася тільки частина зовнішніх стін. У відповідності до ст. 62 СК України, якщо майно дружини або чоловіка істотно збільшилося у своїй вартості у наслідок спільних трудових чи грошових затрат, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, їй стало відомо, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, був приватизований відповідачем [PERSON], у відповідності до рішення Новомосковської міської ради № 569 від 25 липня 2008 року. [PERSON] в заяві посилалася на те, що вона та чоловік не підтримують шлюбні відносини, провести поділ майна чоловік не бажає, вважає, що все належить йому. Рішення Новомосковської міської ради № 569 від 25 липня 2008 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки повинно бути скасованим, державний акт на право приватної власності на землю визнаний недійсним, оскільки вона також є власником житлового будинку та господарських будівель. Враховуючи наведене, в зустрічній позовній заяві [PERSON] просила суд: -скасувати рішення Новомосковської міської ради Дніпропетровської області № 569 від 25 липня 2008 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0947 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]; -визнати Державний акт на право приватної власності на землю ділянку серія ЯЖ № 831520 на земельну ділянку площею 0,0947 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер № 1211900000:01:08:126:00608 - недійсним; -визнати за нею право власності на 12 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]; -провести розподіл житлового будинку в натурі; -визначити порядок користування земельною ділянкою по 12 частині.. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду. викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити вимоги, зустрічні вимоги не визнали, посилаючись на те, що майно є особистою приватною власністю одного з подружжя.. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти того, щоб майно, яке знаходиться в житловому будинку, залишилося у власності позивача, згодна на виплату їй позивачем компенсації вартості 12 частини зазначеного майна, погодилася з його оцінкою. Стосовно житлового будинку та земельної ділянки позов не визнала, посилаючись на те, що за час шлюбу чоловіком та нею були витрачені значні кошти на реконструкцію та ремонт будинку, тому, житловий будинок повинен бути визнаний спільним сумісним майном. Зустрічний позов підтримала, посилаючись на підстави, зазначені в заяві, просила суд задовольнити її вимоги. Представник Новомосковської міської ради в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 березня 1990 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану м. Новомосковська Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 128, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнані та не оспорюються сторонами, не підлягають доказуванню. Так, сторонами визнаний, не заперечувався, а тому. не підлягає доказуванню той факт, що за період шлюбу ними було придбане майно: мякий куток з кріслом вартістю 3 200 грн.; шафа вартістю 900 грн.; спальне ліжко вартістю 800 грн.; трельяж вартістю 500 грн.; пральну машину «Bosh" вартістю 2100 грн.; телевізор «Sony» вартістю 2 000 грн.; DVD-плеєр «ВВК» вартістю 200 грн.; кондиціонер «Idea» вартістю 1900 грн.; холодильник «Liebherr" вартістю 4 676 грн.; микрохвильова піч вартістю 380 грн., а всього на суму на загальну суму 16 656 грн., Сторони в судовому засіданні погодилися, з тим, що вартість майна повинна бути визначена з урахуванням 30% зносу, в зв'язку з чим, загальна його вартість складає 11 659,00 грн., відповідач [PERSON] погодилася на отримання вартості 12 частини зазначеного майна. Як зазначалося вище, сторони зареєстрували шлюб 24 березня 1990 року, в зв'язку з чим, суд застосовує норми КпШС України, який діяв на зазначений період часу. У відповідності до ст. 22 КпШС України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. У відповідності до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними Аналогічні норми містяться і в ст.ст. 61, 69, 70 СК України. У відповідності до ст.61 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ст.69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, у відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що сторони набули право власності по 12 частки вищезазначеного майна. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] в зазначеній частині, підлягають задоволенню, суд вважає за можливе залишити в його власності мякий куток з кріслом; шафу; спальне ліжко; трельяж; пральну машину «Bosh"; телевізор «Sony»; DVD-плеєр «ВВК»; кондиціонер «Idea»; холодильник «Liebherr"; микрохвильову піч, стягнувши з нього на користь відповідача [PERSON] грошову компенсацію 12 частини зазначеного майна в сумі 5 829,50 грн. Судом встановлено, що 26 березня 1999 року батько позивача [PERSON] - [PERSON] купив житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу. Встановлено в судовому засіданні, що 09 грудня 2002 року [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування.. У відповідності до вимог ст. 24 КпШС України, який діяв на зазначений період часу, майно, одержане одним з подружжя в дар, є його особистою приватною власністю. У відповідності до ст. 25 КпШС України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у свої цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя, аналогічні норми містяться і у ст. 62 СК України Як зазначалося вище, на обґрунтування своїх вимог, [PERSON] посилалася на те, що за період з осені 1999 року нею та відповідачем проводилася реконструкція та ремонт будинку, в зв'язку з чим, спірне майно збільшилося у своїй ціні. У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна надати докази, якими обґрунтовуються її вимоги. Суд приходить до переконання. що [PERSON] не надала суду доказів, якими підтверджуються її вимоги. Так, у відповідності до висновку № 160016011602-09 судової будівельно-технічної експертизи від 25 лютого 2010 року, розподіл домоволодіння за адресою: [ADDRESS] по 12 частині неможливо, внаслідок неможливості розподілу житлового будинку літ.А-1ж; визначити вартість житлового будинку та господарських будівель станом на осінь 1999 року неможливо; ринкова вартість спірного нерухомого майна складає 260 759 грн. Орієнтовна вартість будівельних матеріалів та робіт, витрачених при ремонту та переобладнанні будинку та господарських будівель на момент проведення експертизи складає 95 017 грн.. Частка ремонту та переобладнання будинку та господарських будівель в вартості домоволодіння на час проведення експертизи складає 36100 частин. Як зазначалося вище, позивач за зустрічним позовом [PERSON] на обґрунтування своїх посилалася на те, що з 1999 року по 2002 рік вона та відповідач проводили ремонт та реконструкцію будинку. В той же час, у відповідності до постанови Пленуму ВСУ від 04 жовтня 1991 року № 7 з наступними змінами, особи, які брали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх витрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. Оскільки до 2002 року спірне нерухоме майно належало батькові позивача - [PERSON], позивачем за зустрічному позову не надано доказів наявності угоди про створення спільної власності, проведені роботи по реконструкції та ремонту за зазначений період не є підставою для виникнення у [PERSON] права власності на житловий будинок. Позивачем [PERSON] також, не надано суду доказів вартості житлового будинку станом на 1999 рік, вартості проведених робіт та будівельних матеріалів по ремонту та реконструкції за період з осені 1999 року по 09 грудня 2002 року, вартості проведених робіт та будівельних матеріалів по ремонту та реконструкції за період з 09 грудня 2002 року по 2008 рік, що не надає суду можливості визначити вартість збільшення цінності житлового будинку внаслідок витрат подружжя, та як наслідок, зробити висновок про істотність цього збільшення. Зазначені висновки не спростовуються і поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які надали пояснення в судовому засіданні. Оскільки позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду доказів істотного збільшення вартості майна, суд приходить до переконання, що в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею право власності на 12 частину житлового будинку, проведення його поділу в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою належить відмовити. Судом встановлено, що 23 грудня 2008 року Новомосковською міською радою [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 831520 на земельну ділянку площею 0,0947 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер № 1211900000:01:08:126:00608, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Державний акт виданий на підставі рішення Новомосковської міської ради Дніпропетровської області № 569 від 25 липня 2008 року, про що є посилання в Державному акті на право власності на землю, текст самого рішення [PERSON] суду не наданий. В зв'язку з тим, що позивачем за зустрічним позовом не доведені вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок, правових підстав для скасування рішення Новомосковської міської ради та визнання недійсним Державного акту про право власності на землю суд не вбачає. Крім того, майно, яке набуто в порядку приватизації (безоплатної передачі у власність) одному з подружжя, не є спільною сумісною власністю подружжя. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки відповідач [PERSON] оспорює та не визнає право власності [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку, останній вправі ставити питання про визнання за ним права власності. В зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved