Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовною заявою до суду до [PERSON], [PERSON], третя особа: Зміївський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області, про зняття арешту та визнання права власності на майно. На обґрунтування позову послалась на те, що в ході виконавчого провадження про стягнення боргу з її батька [PERSON] на користь [PERSON] постановою державного виконавця Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 24.11.2016 року накладено арешт на її майно, що знаходилось на той час у її квартирі [ADDRESS]. Вказана квартира належить їй, а не боржнику із 04.02.2016 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 52849735 від 09.02.2016 року. Речі побутового вжитку, що внесені до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника серії ВП № 51365288 від 24.11.2016 року, а саме: холодильник "Атлант", мікрохвильову піч "Bosh", пральну машину "Zanussi", телевізор JVC, піч газову "Gorenje", витяжку "Turbo", праску "Tefal", фен "Maxwell" фіолетового кольору належать їй на праві власності. Підставою виникнення права власності на були цивільно-првові угоди купівлі-продажу та дарування за її участі. Божник [PERSON] є її батьком, однак жодного відношення до нерухомих та рухомих речей, що належали їй на час проведення опису та арешту не мав. Телевізор та мікрохвильову піч вона придбала за власні кошти у 2005 та 2011 роках, що підтверджується її підписом у гарантійних талонах на вказані речі. Пральну машину, фен та праску подарувала їй її мати. Холодильник, газова піч та витяжка були їй подаровані разом із квартирою. Позивач [PERSON] та її представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] проти позову заперечували. Стверджували, що дії державного виконавця були правомірними, направлені на ефективне виконання судового рішення. оскільки боржник [PERSON] проживав та був зареєстрований у [INFO], то відповідно, описані та арештовані були його речі. Наявність гарантійних талонів у позивачки не свідчить про підтвердження її права власності на холодильник "Атлант", мікрохвильову піч "Bosh", пральну машину "Zanussi", телевізор JVC, піч газову "Gorenje", витяжку "Turbo", праску "Tefal", фен "Maxwell" фіолетового кольору. Представник третьої особи Зміївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що квартиру [ADDRESS] із речами що в ній знаходяться вона подарувала своїй дочці [PERSON] за декілька місяців до арешту майна. Відповідач [PERSON] не був власником описаного майна на час проведення виконавчої дії. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт опису і арешту майна держаним виконавцем 24.11.2016 року, уточнивши, що документи на квартиру, та речі що у ній були вона не бачила. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що на запрошення [PERSON] він зайшов до квартири [ADDRESS]. Де 24.11.2016 року державним виконавцем проводився опис майна боржника [PERSON] Він поставив свій підпис у постанові, підтвердивши даний факт. [PERSON] щось говорив, що це не його майно, однак, він цьому значення не придав, так всі дії за його присутності здійснювала офіційна особа - державний виконавець. Аналогічні пояснення дав свідок [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі дока, суд дійшов наступного. Як вбачається із постанови державного виконавця Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 24.11.2016 року накладено арешт на майно, а саме: на холодильник "Атлант", мікрохвильову піч "Bosh", пральну машину "Zanussi", телевізор JVC, піч газову "Gorenje", витяжку "Turbo", праску "Tefal", фен "Maxwell" фіолетового кольору, що знаходилось на той час у квартирі [ADDRESS] (а.с.5). Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 52849735 від 09.02.2016 року вбачається, що квартира [ADDRESS] з 04.02.2016 року належить [PERSON], а не боржнику [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ст. 53 ЗУ " Про виконавче провадження" виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Відповідачем [PERSON] не надано доказів про направлення старшим державним виконавцем Нагорною Н.М. письмового запиту на ім'я [PERSON], котрий передував би 24.11.2016 р. про визначення останньою відомостей про належність боржнику [PERSON] майна, яке перебувало в належній їй квартирі. Натомість, всупереч вказаним вимогам закону, старшим державним виконавцем Нагорною Н.М. одразу проведено опис та арешт майна, що не належить боржникові [PERSON] Крім того, відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Відповідачем [PERSON] як і старшим державним виконавцем Нагорною Н.М. не надано суду належних письмових доказів надання згоди 24.11.2016 власником [PERSON] на проникнення до її квартирі [ADDRESS], або ж відповідного рішення суду, згідно ст. 376 ЦПК України. У відповідності до ч. 3\~ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. У своїй постанові від 15.05.2013 Верховний Суд України дійшов правової позиції № 6-26цс13, згідно з якою вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Як роз'яснено в пункті 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5, при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті\~58,\~59 ЦПК). Відповідно до\~статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною 1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За положеннями частини 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім-власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За приписами частини 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За наведеного, позов є обґрунтований та ким, що підлягає задоволенню. Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України слід стягнути із співвідповідачів у рівних частках.

Outcome: approved