Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

09 жовтня 2018 р. АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позов мотивований тим, що 18 серпня 2007 року між банком та [PERSON] укладений кредитний договір №DNABRX05630011, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 1 560,00 грн. зі сплатою 12,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 18 місяців. Відповідач зобов'язався щомісячно погашати заборгованість, починаючи з 10 по 15 число кожного місяця, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кредиту - до 18.02.2009 р. Відповідач порушує кредитні зобов'язання та має станом на 17.09.2018 р. заборгованість у сумі 17 398,40 грн., яка складається з: 3 892,18 грн. - заборгованість за процентами; 636,48 грн. заборгованість за комісією; 11 564,05 - нарахована пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частка) та 804,69 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене, ПАТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути з відповідача на їх користь вищевказану суму заборгованості. Ухвалою суду від 16.10.2018 р. відкрите провадження у справі, розгляд її призначений у порядку спрощеного позовного провадження на 21.11.2018 р., який неодноразово відкладався через відсутність відомостей про вручення відповідачеві копій ухвали про відкриття провадження та позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання 25.03.2019 р. не з'явився, про час та місце проведення судового розгляду повідомлений 28.02.2019 р., що підтверджене зворотнім поштовим повідомленням. Відзив не надав, а тому у відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження на підставі письмових матеріалів справи без участі сторін. Дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 серпня 2007 року на підставі письмової Анкети позичальника [PERSON] між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", укладений кредитний договір №DNABRX05630011 (далі - договір), відповідно до якого відповідач отримав строковий кредит у сумі 1 560,00 грн. на строк 18 місяців з 18.08.2007 р. по 18.02.2009 р. включно зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць (12% на рік) на суму залишку заборгованості. Кошти відповідач повинен був сплачувати з 10 по 15 число кожного місяця. На виконання умов договору позивач відкрив позичальнику рахунок [NUMBER] Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином - ст.599 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Згідно з частиною 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий - до 18.02.2009 р. Відтак, у межах строку кредитування до 18.02.2009 р. відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві кредит і сплатити проценти періодичними (щомісячними) платежами до 15 числа кожного місяця. Починаючи з 19.02.2009 р., відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. За такого позивач не мав права нараховувати відповідачеві відсотки після закінчення строку кредитування, тобто після 18.02.2009 р. Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28 березня 2018 року. З урахуванням зазначеного заборгованість відповідача перед позивачем за відсотками станом на 19.02.2009 р. складала 1 538,65 грн., саме в такому розмірі заборгованість підлягає стягненню з відповідача. За умовами договору комісія за проведення розрахунків по списанню та/або зарахуванню коштів, внесених готівковим/безготівковим шляхом на рахунки, зазначені кредитно-заставним договором становить 0% від суми виданого кредиту. Тобто умовами договору не передбачена сплата відповідачем комісії, а тому позовна вимога про стягнення комісії на суму 636,48 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Пунктом 1.5.20 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим цим договором, понад 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Відповідач порушив строки сплати платежів за договором, а тому стягненню з нього на користь позивача підлягає 500 грн. - штраф фіксована сума та 76,93 грн. (1 538,65 х 5% = 76,93) процентна складова. Дії позивача щодо нарахування відповідачеві, крім штрафу, ще й пені є незаконними. Пеня і штраф є різновидом неустойки, і одночасно можуть бути стягнуті лише за різні порушення договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач нараховував і штраф і пеню одночасно. Таким чином, фактично мала місце подвійна юридична відповідальність за одне і те ж порушення, що за Конституцією України є неприпустимим. За такого вимога про стягнення 11 565,05 грн. пені є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. З урахуванням вищезазначеного на користь позивача стягненню з відповідача підлягає 1 538,65 грн. - заборгованості відповідача перед позивачем за відсотками станом на 19.02.2009 р., 500 грн. - штраф фіксована сума та 76,93 грн. - процентна складова, що разом складає 2 115,58 грн. Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України на користь позивача стягненню з відповідача підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на суму 214,25 грн. (2 115,58 х 1762 : 17 398,40 = 214,25 грн.).

Outcome: partial