Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2014 року, ухваленого у справі за вищевказаним позовом, позов задоволено частково з вирішенням питань щодо предмету спору по суті. Разом з тим, судом при постановленні вказаного рішення не в повній мірі вирішено питання про судові витрати. У відповідності до ст.220 ч.1 п.4 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З вказаних підстав по зазначеній справі судом призначено судове засідання для вирішення питань щодо стягнення судових витрат. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечували проти стягнення з неї судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, оскільки вона позовні вимоги не визнала, вважає, що порушень законодавства не допускала. Також вказала, що вона є інвалідом 2 групи та малозабезпечена, а тому не має можливості оплатити зазначені витрати. Інші особи, які беруть учать у справі в судове засідання не з'явилися, хоча про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. У відповідності до ст. 220 ч.3 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає ухваленню додаткового рішення. Вивчивши матеріали справи в частині понесених позивачем судових витрат щодо витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що дана позовна вимога підлягає до задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема і витрати на правову допомогу. У відповідності до п. 47, 48 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача в судовому засіданні на підтвердження вимог щодо стягнення судових витрат в частині надання правової допомоги надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правової допомоги, угоду №17 про надання правової допомоги, акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги та квитанцію №17 про сплату гонорару в обумовленому розмірі (а.с. 121-125). Зазначені документи підтверджують факт надання адвокатом [PERSON] позивачу [PERSON] правової допомоги. Крім того, зазначений розмір гонорару в сумі 4000 гривень, повністю узгоджується та відповідає вимогам Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Той факт, що відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи, що вже раніше встановлено в судовому засіданні, є підставою для звільнення її від сплати судових витрат в формі судового збору, однак не є підставою для звільнення від сплати судових витрат у формі витрат на правову допомогу. Все вищевикладене дає право суду зробити висновок про доведеність представником позивача позовних вимог в частині стягнення з відповідача судових витрат в формі витрат на правовому допомогу. Поскільки ця частина позовних вимог залишилася судом не вирішеною, то необхідно шляхом постановлення додаткового рішення це питання врегулювати.

Outcome: approved