Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк", за участю третьої особи на боці позивача- [PERSON] про визнання договору поруки від 15.09.2005р. №664-08 припиненим. В обґрунтування позову послався на ст.559 ч.1 ЦК України та зазначив, що з ним не укладалися додаткові угоди до кредитного договору № 664-08 ПОУ Н укладеного15 вересня 2005 року між [PERSON] та АКІБ "УкрСиббанк" правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" , за яким було збільшено термін повернення кредиту з 15.09.2016р. по 15.09.20131р. В судовому засіданні представник позивача- [PERSON] позовні вимоги підтримав з викладених підстав та просив позов задовольнити. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд виходячи з вимог ч.2 ст.169 ЦПК України ухвалив проводити судове засідання у відсутності відповідача та третьої особи на підставі наявних в справі доказів. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до слідуючого висновку. Судом встановлено, що 15 вересня 2005 року між [PERSON] та АКІБ "УкрСиббанк" правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" укладено кредитний договір № 664-08 ПОУ Н (далі - Кредитний договір) згідно якого Банк надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 63 750 долл. США, що на день укладання договору складає 321 937,50 грн.. за процентною ставкою в розмірі 10 % процентів річних з терміном його повернення по 15.09.2026р. Цільове призначення кредиту: придбання нерухомості за адресою [ADDRESS]. Згідно п.2.1. кредитного договору : у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором Банком приймається застава-квартира, що купується за адресою [ADDRESS]. Відповідно до п.9 Договору зміни в договір оформлюються у письмовій формі шляхом укладання додаткової угоди, яка є невід'ємною частиною договору. 21.01.2008р. між АКІБ "УкрСиббанк" правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до кредитному договору від 15.09.2005р.(а.с.6), згідно якої сторони домовилися викласти Додаток №1 в іншій редакції. 21.01.2008р. між АКІБ "УкрСиббанк" правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №2 до кредитному договору від 15.09.2005р (а.с.7), згідно якої сторони домовилися викласти встановити новий строк повернення кредиту позичальником, що визначений у Договорі і вирішили: 1.1.Викласти п.1.2.1. Договору в наступній редакції: Надання кредиту здійснюється у наступний термін з 15.09.2005р. по 15.09.2031р. п.1.2. Викласти Додаток №1 до Договору Додаток №1 в іншій редакції. Згідно Додаткової угоди №2 до кредитному договору від 15.09.2005р. (а.с.8-11) між АКІБ "УкрСиббанк" правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] сторони домовилися : 1.1. Про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за Договором: повернути кредит не пізніше 15 вересня 2031 р.. 1.2. Про зміну графіка погашення кредиту за Договором: виклали Додаток №1 до кредитного договору в іншій редакції. 2. Позичальник зобов'язується не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати укладання цієї додаткової угоди докласти всіх зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладання відповідних договорів про внесення змін та /або додаткових угод до усіх договорів забезпечення, які були та/або будуть укладені у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором щодо надання згоди осіб, які передали забезпечення за договором, на зміну зобов'язання, обумовлену підписанням цієї додаткової угоди. В забезпечення виконання зобов'язань за цим Кредитним договором , АКІБ "УкрСиббанк" правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" , [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку уклали договір поруки № 664-08 від 15 вересня 2005 року (а.с.4-5). В договорі поруки також зазначено що поручителю добре відомі усі умови вищеназваного кредитного договору, в тому числі і строк повернення кредиту -15.09.2016р..(п.1.2.). Згідно п.2.1. договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, у наслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина третя статті 16 ЦК України). За змістом статей 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Ужитий законодавцем у частині першій статті 559 ЦК України термін «порука» використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Звертаючись до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, поручитель посилався на невизнання банком його права, передбаченого частинами першою, четвертою статті 559 ЦК України, на припинення поруки у зв'язку зі зміною зобов'язань боржника за кредитними договорами без згоди поручителів, унаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки пов'язується з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою, на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України; статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) необхідно дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про припинення договору поруки у силу ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки зміни до кредитного договору внаслідок яких збільшився обсяг його відповідальності, відбулося без її повідомлення та згоди. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу). У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказано, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Враховуючи факт укладанні додаткових угод до кредитного договору між Банком та [PERSON], без згоди поручителя, якими також збільшено строк терміну погашення кредиту, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, суд вважає, що тим самим порука [PERSON] вважається припиненою. З урахуванням вищенаведеного суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved