Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Накітіної Юлії Володимирівни за участю третіх осіб [PERSON] , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договорів про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги недійсними, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування державної реєстрації права власності, внесення змін до державного реєстру іпотек. Свої вимоги мотивував тим, що 07 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством "Міжнародний іпотечний банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк») та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 2.07111805, відповідно до умов якого Кредитор на умовах цього Договору надає Позичальнику грошові кошти в сумі 140 000 (сто сорок тисяч) доларів США на строк користування 240 (двісті сорок) місяців, а Позичальник зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 11,50 (одинадцять цілий п`ять десятих) % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за Кредитом у встановлених даним Договором розмірах і строках і виконати свої зобов`язання за даним Договором в повному обсязі. Крім того, 07 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством "Міжнародний іпотечний банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк») та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 2.07111805, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 14 січня 2019 року за результатами проведених відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-10-29-000069-b від 12 грудня 2018 року, між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "«Фінансова компанія «Фінтайм Капітал»" укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 434і та 343к за кредитним договором № 2.07111805 та іпотечним договором № 2.07111805 від 07 листопада 2007 року, забезпечення: квартира [ADDRESS] . 20 березня 2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Реєстратор» м. Києва Нікітіною Юлією Володимирівною (далі - Відповідач-3) зареєстровано право власності за об`єктом нерухомого майна - квартири за адресою [ADDRESS] , за Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТАЙМ КАПІТАЛ", (номер запису про право власності 30784982, індексний номер рішення 46054153 від 20.03.2019). Позивач в обґрунтування позову зазначив, що 12 грудня 2018 року відбулися торги за участю одного учасника, який став їх переможцем, результати торгів оформлені Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-10-29-000069-b від 12 грудня 2018 року. Зі змісту цього протоколу вбачається суттєва різниця між номінальною вартістю вимоги та її ринковою (дійсною) вартістю, що свідчить про укладання договору факторингу. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Фінтайм Капітал" не є фінансовою установою. Крім того, оскільки приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» не мало права реєструвати право власності на предмет іпотеки, а також неотримано повідомлення про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Спірна квартира використовується ним як місце постійного проживання. У зв`язку з чим просить визнати недійсними договір № 343 і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги укладений 14 січня 2019 року між Публічним акціонерним товариством " Платинум Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Фінтайм Капітал", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований в реєстрі за № 12; визнати недійсним договір № 343К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги укладений 14 січня 2019 року між Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія «Фінтайм Капітал"; визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" м. Києва, [PERSON] про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» від 20.03.2019 індексний номер 46054153 від 20.03.2019; скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» квартиру [ADDRESS] , запису про право власності:30784982; внести зміни до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 30785110, шляхом виключення відомостей про суб`єкта: інформацію про іпотекодержателя: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Фінтайм Капітал" та до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер запису про обтяження 30785033 шляхом виключення відомостей про суб`єкта: інформацію про обтяжувача: Товариство з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія «Фінтайм Капітал". Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 11 грудня 2020 року ухвалою суду у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» - Лівак Іванни Миколаївни про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. 30 грудня 2020 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. 14 січня 2021 року ухвалою суду заяву представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без розгляду. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 07 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством "Міжнародний іпотечний банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк») та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 2.07111805, відповідно до умов якого Кредитор на умовах цього Договору надає Позичальнику грошові кошти в сумі 140 000 (сто сорок тисяч) доларів США на строк користування 240 (двісті сорок) місяців, а Позичальник зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 11,50 (одинадцять цілий п`ять десятих) % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за Кредитом у встановлених даним Договором розмірах і строках і виконати свої зобов`язання за даним Договором в повному обсязі (а.с. 7-9). Крім того, 07 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством "Міжнародний іпотечний банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк») та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 2.07111805, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с. 10). 14 січня 2019 року за результатами проведених відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-10-29-000069-b від 12 грудня 2018 року, між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "«Фінансова компанія «Фінтайм Капітал»" укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 434і та 343к за кредитним договором № 2.07111805 та іпотечним договором № 2.07111805 від 07 листопада 2007 року, забезпечення: квартира [ADDRESS] (а.с. 11-12, 13-14, 25, 26). 20 березня 2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Реєстратор» м. Києва Нікітіною Юлією Володимирівною (далі - Відповідач-3) зареєстровано право власності за об`єктом нерухомого майна - квартири за адресою [ADDRESS] , за Товариством з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія «Фінтайм Капітал ", (номер запису про право власності 30784982, індексний номер рішення 46054153 від 20.03.2019) (а.с. 15-16). Позивач просить визнати недійсними договір № 343 і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений 14 січня 2019 року між Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Фінтайм Капітал", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований в реєстрі за № 12; визнати недійсним договір № 343К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений 14 січня 2019 року між Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Фінтайм Капітал". Підставою для задоволення позовних вимог позивач зазначив, що зі змісту Протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-10-29-000069-b від 12 грудня 2018 року вбачається суттєва різниця між номінальною вартістю вимоги та її ринковою (дійсною) вартістю, що свідчить про укладання договору факторингу. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Фінтайм Капітал" не є фінансовою установою . Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки спірні договори відступлення права вимоги не мають ознак факторингу, натомість вони є оплатним правочином щодо заміни кредитора у зобов`язанні, який регулюється нормами ст. ст. 512-519 Цивільного кодексу України, а не договором надання фінансової послуги (фінансування) - факторингу у розумінні ст. ст. 1077-1086 Цивільного кодексу України. Крім того, згідно інформації, що міститься на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринкових послуг Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» є фінансовою установою. При зверненні до суду позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав під час укладання спірних договорів відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстратор» Накітіна Юлія Володимирівна не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень. Третя особа [PERSON] не скористалася своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову, відповідно до яких позовні вимоги не визнав повність, оскільки спірні договори відступлення права вимоги не мають ознак факторингу, натомість вони є оплатним правочином щодо заміни кредитора у зобов`язанні, який регулюється нормами ст. ст. 512-519 Цивільного кодексу України, а не договором надання фінансової послуги (фінансування) - факторингу у розумінні ст. ст. 1077-1086 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду. Згідно до вимог ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч. 2 ст. 215 ЦК). Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України). До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина п`ята статті 655 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. З наведених норм права слідує, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. За загальним правилом відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20). У той же час правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, врегульовано Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективні процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вклад фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку передбаченому статтею 51 цього Закону. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вклад фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно, що є об`єктом довірчої власності, інше майно у випадках, прямо передбачених законом, а також банкноти і монети, передані Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними, ліцензія, гудвіл. Майно банку, що включається до ліквідаційної маси, підлягає оцінці Фондом у порядку, встановленому Фондом. Перелік майна банку, що підлягає оцінці суб`єктами оціночної діяльності, встановлюється Фондом. Для проведення оцінки майна Фонд має право залучати суб`єктів оціночної діяльності з оплатою їх послуг за рахунок ліквідаційної маси банку. Інвентаризація майна банку та формування ліквідаційної маси мають бути завершені у строк до шести місяців з дня прийняття рішення про ліквідацію банку та відкликання банківської ліцензії. Результати інвентаризації та формування ліквідаційної маси відображаються в акті, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк (ч. 2 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вклад фізичних осіб»). 24 березня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 388, яким затверджено Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються (Положення № 388), яким визначено порядок організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується крім майна, визначеного у ч. 3 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вклад фізичних осіб», у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів (майна). Відповідно до п. п. 1.3 розділу V Положення № 388 протягом п`яти робочих днів після рішення Фонду щодо затвердження умов продажу активу(ів) (майна) банк на своєму веб-сайті і Фонд на своєму офіційному веб-сайті оприлюднюють публічні паспорти активів (майна) та паспорти відкритих торгів (аукціонів) за формою та структурою інформації, визначеними у додатках 7 - 16 до цього Положення. Протягом п`яти робочих днів після оприлюднення банком, що ліквідується, на своєму веб-сайті і Фондом на своєму офіційному веб-сайті публічних паспортів активів (майна) та паспорта відкритих торгів (аукціонів) Фонд розміщує оголошення щодо продажу активів (майна) в друкованих засобах масової інформації, визначених виконавчою дирекцією Фонду. За п. 1 розділу VI Положення № 388 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі активів (майна) банку, що ліквідується: основні засоби; майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу; майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження; дебіторська заборгованість; права вимоги. У разі, якщо відкриті торги (аукціон) відбулися, Фонд отримує від організатора торгів протокол відкритих торгів (аукціону) із зазначенням ціни продажу лота. Банк укладає договір купівлі-продажу активу (майна) не раніше трьох робочих днів та не пізніше 20 робочих днів з дати завершення відкритих торгів (аукціону) з можливістю продовження такого строку за рішенням Фонду у разі отримання Фондом обґрунтованого подання від банку та здійснення переможцем таких відкритих торгів (аукціону) повної оплати коштів за лот (загальний строк не може перевищувати 132 робочих дня та не може закінчуватись пізніше завершення строку ліквідації банку), забезпечує проведення розрахунків відповідно до нього та протягом наступного робочого дня після дня проведення розрахунків інформує про завершення розрахунків уповноважений структурний підрозділ Фонду (п. 4 розділу VII Положення № 388). Таким чином, переможець торгів (аукціону) здійснює повну оплату за лот, після чого Банк укладає договір купівлі-продажу активу (майна). Договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги було укладено 14 січня 2019 року між Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" (який перебуває в стані ліквідації) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» за результатами проведення 12 грудня 2018 року електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується. Положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи. При цьому, враховуючи відкликання Національним банком України 23 лютого 2017 року банківської ліцензії Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк", а також наслідки початку процедури ліквідації банку й цілі цієї процедури, обмеження прав фізичних осіб на участь у торгах з продажу прав вимоги Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" законодавством не визначені. В той же час Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом. Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України. Відповідач не набув права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор. Указаний висновок узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 295/3588/14-ц та від 31 липня 2019 року у справі № 910/4816/18. Доводи позивача про невідповідність висновків суду правовим висновкам, викладеним у наведених вище постановах Великої Палати Верховного Суду, є необґрунтованими, оскільки у цій справі (на відміну від справ № 909/968/16, № 465/646/11, судові рішення у яких ухвалені Великою Палатою Верховного Суду) спірний договір відступлення прав вимоги за кредитним договором був укладений у процедурі примусової ліквідації банку, порядок проведення якої регулюється спеціальними нормами. Твердження позивача про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Фінтайм Капітал" не є фінансовою установою, спростовується відомостями, які містяться в Державному реєстрі фінансових установ на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсними договору № 343і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного 14 січня 2019 року між Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та договору № 343К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного 14 січня 2019 року між Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Фінтайм Капітал". Крім того, позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" м. Києва, [PERSON] про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» від 20.03.2019 індексний номер 46054153 від 20.03.2019. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскільки приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» не мало права реєструвати право власності на предмет іпотеки, а здійснити продаж з прилюдних торгів. А також позивачем не отримано повідомлення про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV). Відповідно до ч. 1 ст. 33 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Як зазначено в ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Згідно п. 3.3 іпотечного договору даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя/, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, зокрема, шляхом прийняття предмета іпотеки у власність, в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя Отже, іпотекодержатель має право у позасудовому порядку прийняти предмет іпотеки у власність, оскільки з приводу реалізації цього способу захисту сторони досягли домовленості у договорі іпотеки. Щодо твердження позивача про неотримання повідомлення про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає таке. На підтвердження позовних вимог позивач надав суду висновок експерта № 456/11/2019 від 22 листопада 2019 року, відповідно до якого підпис від імені [PERSON] , електрографічне зображення якого міститься у графі: «ПІДПИС ОТРИМУВАЧА» в електрофотокопії Накладної сервісу кур`єрської доставки ТОВ «ЕКСПРЕС МОТО УКРАЇНА» за особ. № 67 на ім`я [PERSON] від 14.02.2019 року, виконано не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням якомусь справжньому підпису [PERSON] (а.с. 28-31). Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п. 4.5. договору про іпотечний кредит у разі порушення Позичальником основного зобов`язання або обов`язку за цим Договором та/або за іпотечним договором Кредитор направляє на адресу Позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про усунення порушення та не виконання порушеного зобов`язання з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання цієї вимоги. Якщо протягом 30 (тридцяти) робочих днів від дати відправлення вимоги кредитора, позичальник не задовольнив її в повному обсязі, кредитор набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку. Передбаченому чинним законодавством та іпотечним договором. Документом, що підтверджує відправлення кредитором листа про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання та про дострокове погашення кредиту, є квитанція поштового відправлення про відправлення відповідного рекомендованого листа позичальнику за адресою листування, зазначеною у статті 11 цього Договору. Отже, пунктами договору про іпотечний кредит не передбачається відрахування 30 (тридцяти) робочих днів від дати отримання позичальником попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, а встановлено відрахунок від дати відправлення даного повідомлення. Зі змісту Накладної сервісу кур`єрської доставки ТОВ «ЕКСПРЕС МОТО УКРАЇНА» вбачається, що попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки було направлено позивачу 04 лютого 2019 року (а.с. 30 зв.). Тому суд приходить висновку, що попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки було направлено відповідно до вимог договору про іпотечний кредит. Крім того, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірна квартира використовується ним як місце постійного проживання. На підтвердження вимог позивач надав суду акт про фактичне проживання від 29 березня 2019 року, відповідно до якого [PERSON] фактично проживав декілька останніх років до 21 березня 2019 року в квартирі [ADDRESS] (а.с. 32). Згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами ? резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Долучений до справи акт від 29 березня 2019 року про проживання [PERSON] за спірною адресою суд визнає неналежним доказом, оскільки його дійсність ніким не засвідчено. Зазначені обставини дають підстави для висновків про те, що дії державного реєстратора при проведенні 20 березня 2019 року державної реєстрації права власності на спірну квартиру проведені з дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" м. Києва, [PERSON] про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» від 20.03.2019 індексний номер 46054153 від 20.03.2019. Крім того, оскільки позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності, внесення зміни до Державного реєстру іпотек шляхом виключення відомостей про суб`єкта та внесення змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна є похідними від позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, тому вони задоволенню не підлягають. За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Накітіної Юлії Володимирівни за участю третіх осіб [PERSON] , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договорів про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги недійсними, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування державної реєстрації права власності, внесення змін до державного реєстру іпотек відмовити.

Outcome: dismissed