Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

17.07.2015 року ПАТ АБ «Південний» звернулось до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з в солідарному порядку із [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» заборгованість за кредитним договором № В249 2008 г. від 25.05.2008 року в сумі 13 572, 68 дол. США, а також стягнути з відповідачів витрати на сплату судового збору. Свої вимоги мотивувало тим, що 22.05.2008 року між АБ «Південний» та гр. [PERSON] було укладено кредитний Договір № В249 2008 г., відповідно до умов якого, з урахуванням всіх змін та доповнень, [PERSON] був наданий кредит в сумі 48 000 дол. США, строком повернення до 25.05.2018 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитними коштами, в період з 09.06.2010 року по 25.05.2018 року в розмірі 14,5 % річних. Крім того, позивач зазначає, що в забезпечення кредиту за Кредитним договором 27.05.2008 року був укладений Договір поруки із гр. [PERSON]. Позивач стверджує, що Відповідачі свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту належним чином не виконують, в результаті чого мають заборгованість за кредитом, що і стало підставою, для звернення до суду з даним позовом. 04.09.2015 року від [PERSON] та [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний", в якій [PERSON] та [PERSON] просять суд визнати кредитний договір та договір поруки від 22.05.2008року, укладені з відкритим акціонерним товариством Акціонерним банком «Південний» недійсними, та взагалі виконаними. В обґрунтування наданої зустрічної позовної заяви [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що кредитний договір та договір іпотеки (предмет та підстави первісних позовних вимог) від 22.05.2008року були укладені з відкритим акціонерним товариством Акціонерним банком "Південний", а не з ПАТ АБ "Південний", у зв'язку з чим, будь-які реорганізації юридичної особи несуть за собою відповідні правові наслідки, тобто зміна найменування юридичної особи потребує і переоформлення кредитного договору, чого взагалі ПАТ АБ "Південний" не зробив, що є грубим порушенням умов вищевказаних договорів, так як про будь-яку переуступку прав вимог або перевід боргу сторони за договорами не домовлялися, не надавалися і відповідні погодження, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним, припинення ПАТ АБ "Південний" нарахування та стягнення кредиту, кредитних відсотків, пені за кредитним договором. Позивачі за зустрічним позовом вказують на те, що з моменту порушення договорів з боку ПАТ АБ "Південний", як правонаступника відкритого акціонерного товариства Акціонерного банку "Південний", ПАТ АБ "Південний" пропустив загальну позовну давність, згідно ст. 257 ЦК України, яка встановлена строком три роки для пред'явлення позову про стягнення заборгованості, та будь-які поважні причини цього відсутні. Крім того, [PERSON] та [PERSON] зазначають, що Відкритим акціонерним товариством Акціонерного банку "Південний" грубо порушені умови кредитного договору, а саме: невідповідність прав та обов'язків сторін за договорами, як це передбачено ст.ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", невідомо, коли банк отримав ліцензію (право) на валютне кредитування, що також є суттєвим, оскільки відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Також позивачі за зустрічним позовом вважають, що кредитний договір та договір іпотеки від 22.05.2008 року виконаний по зобов'язанням [PERSON], так як ВАТ АБ «Південний» продав її земельну ділянку розміром 0,06 га з веденим в експлуатацію дачним будинком розміром 3х4 метра, які розташовані у [ADDRESS]. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з зустрічним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2015 року вказані позови були об'єднані в одне провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання з'явилась представник позивача за первісним позовом ПАТ АБ «Південний» - Возікова Н.В., позовні вимоги банку підтримала в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, 21.10.2015 року надали до канцелярії суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких просять ухвалити рішенням, яким задовольнити їх зустрічний позов в повному обсязі, а в позові ПАТ КБ «Південний» відмовити. Крім того, 07.10.2015 року відповідач [PERSON] надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, а відповідач [PERSON], навпаки, просила не розглядати справу без її участі, проте у судове засідання не з'явилась, доказів поважності неявки суду не надала. З урахуванням наявних письмових заперечень на позовну заяву, суд розглядає справу за наявними в справі письмовими доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов Банку підлягає задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України, зобов'язаннями щодо кредитного договору. В судовому засіданні встановлено, що 27.05.2008року між ВАТ АБ "Південний" та [PERSON] було укладено кредитний договір №В 249 2008г відповідно до умов якого, банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 48 000, 00доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит в такій же сумі не пізніше 25 травня 2018року та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,5% річних. Цілі, на які надається кредит: для особистих потреб позичальника. Забезпеченням зобов'язань за даним договором є іпотека земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], та порука фізичної особи - [PERSON] Відповідно до п.п. 3.2.1., 3.2.2., 3.2.4. та 3.2.9. кредитного договору №В 249 2008г від 27.05.2008року, позичальник зобов'язується повернути банку отриманий кредит згідно п.п. 1.1., 2.1., 2.3., 2.7. даного договору, сплатити банку проценти за кредитом згідно п.п. 1.1., 2.2., 2.3., 2.7. даного договору, сплатити банку неустойку відповідно до розділу 4 даного договору, достроково повернути суму кредиту та сплатити нараховані за ним проценти у терміни, визначені вимогою банку, у випадках, вказаних в п. 3.3.3. даного договору. П.п. 4.2. - 4.6. кредитного договору №В 249 2008г від 27.05.2008року передбачено, що за прострочення виконання зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.1., 3.2.7. даного договору, позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період прострочення, від суми простроченого зобов'язання за кожний день прострочення виконання такого зобов'язання, враховуючи день платежу, для розрахунку пені використовується фактична кількість днів у місяці та умовна кількість днів у році - 360. За прострочення виконання зобов'язань, передбачених п. 3.2.2. даного договору, позичальник сплачує штраф, розмір якого обчислюється формулою: 1% від суми простроченого зобов'язання х n, де n дорівнює кількості днів прострочення. В разі порушення позичальником умов, обумовлених в п. 3.2.5., 3.2.6., 3.2.10. даного договору, позичальник сплачує штраф в розмірі 5 процентів від суми кредиту за кожний випадок такого порушення. В разі порушення позичальником умов, обумовлених в п. 3.2.10. даного договору, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1 процент від суми неналежним чином здійсненого платежу у повернення кредиту. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 150,00грн. за невиконання умов цього договору та необхідність їх зміни. Згідно п. 5.1. вищезазначеного кредитного договору, даний договір набуває чинності з моменту його укладення та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №В 249 2008г від 27.05.2008року між ВАТ АБ "Південний" та [PERSON] 27.05.2008року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] її зобов'язань у повному обсязі перед кредитором, що виникли із кредитного договору №В 249 2008г від 27.05.2008року та всіх додаткових угод до нього, згідно з яким кредитор зобов'язується надати позичальнику кредиту на суму 48 000, 00доларів США, а позичальник зобов'язується в розмірі, на умовах та строки, визначені в кредитному договорі, повернути кредитору кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити штрафи та пеню, передбачені умовами кредитного договору. Відповідно до п. 1.3. договору поруки від 27.05.2008року поручитель відповідає перед кредитором по кредитному договору солідарно з позичальником як по сплаті основного боргу за кредитом в розмірі неповерненої в термін суми кредиту, але не більш 48 000, 00доларів США, відсотків за користування кредитом, нарахованих відповідно до кредитного договору, але не більш 70 567,00доларів США, усе разом: 118 567,00доларів США, так і по сплаті неустойки у вигляді пені, штрафів, передбачених кредитним договором, збитків кредитора внаслідок невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, а також будь-яких інших платежів, передбачених кредитним договором, усім своїм майном і засобами, на які може бути звернене стягнення відповідно до чинного законодавства України. У випадку зміни терміну повернення кредиту за кредитним договором у поручителя виникає додаткова солідарна відповідальність по сплаті відсотків, нарахованих кредитором за фактичний період користування кредитом. Згідно п. 2.1.1. договору поруки від 27.05.2008року при невиконанні (повному або частковому) позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору у терміни, зазначені в кредитному договорі, поручитель зобов'язується сплатити кредитору несплачену суму основного боргу за кредитом, відсотки за користування кредитом, неустойку у вигляді пені, штрафів передбачених кредитним договором, а також інші суми, які позичальник повинен сплатити відповідно до кредитного договору. 30 грудня 2008року, 30 липня 2009року між ВАТ АБ "Південний" та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору №В 249 2008г від 27.05.2008року, а 08 грудня 2009року додаткову угоду до кредитного договору №В 249 2008г від 27.05.2008року було укладено вже між ПАТ АБ "Південний" та [PERSON] На виконання вимог ч. 5 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про акціонерні товариства", найменування Відкритого акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний" було змінено на Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний", який являється його правонаступником. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК в разі солідарного обов'язку Відповідачів (солідарних Відповідачів) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх Відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, згідно абз. 2 ч. 2 тієї ж статті ЦК - солідарні Відповідачі залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Ст. 554 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено Договором поруки. Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Кредитний Договір та Договір поруки оформлені згідно вимог цивільного законодавства, скріплені підписами працівника Банку та печатками з однієї сторони і підписами Відповідачів з іншої, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його укладення. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідачі, підписавши кредитний договір, договір поруки встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави Позика, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У зв'язку з неналежним виконанням покладеного на Позичальника обов'язку з повернення кредиту, станом на 15 липня 2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 13 572, 68 дол. США, з яких: - 11 534, 13 дол. США - заборгованість за кредитом; - 165, 01 дол. США - прострочені проценти; - 1 487, 73 дол. США - пеня за прострочення кредиту; - 385, 81 дол. США - штраф за прострочення процентів. Доказів сплати зазначеної суми відповідачами, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано. Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Відповідно до п.п. 4.2., 4.4. кредитного договору №В 249 2008г від 27.05.2008року, за прострочення виконання зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.1., 3.2.7. даного договору, позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період прострочення, від суми простроченого зобов'язання за кожний день прострочення виконання такого зобов'язання, враховуючи день платежу, для розрахунку пені використовується фактична кількість днів у місяці та умовна кількість днів у році - 360. В разі порушення позичальником умов, обумовлених в п. 3.2.5., 3.2.6., 3.2.10. даного договору, позичальник сплачує штраф в розмірі 5 процентів від суми кредиту за кожний випадок такого порушення. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову і стягнення в солідарному порядку з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» заборгованість за кредитним договором № В249 2008 г. від 27.05.2008 року в загальній сумі 13 572, 68 дол. США, що на день ухвалення рішення 24.11.2015 року за офіційним курсом НБУ (100 дол. США = 2406, 36 гривень) складає 326 558, 68 гривень. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 2 984, 18 гривень. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів кредиту та поруки, так як взагалі виконані, суд зазначає наступне. Посилання [PERSON], [PERSON] на те, що кредитний договір та договір іпотеки (предмет та підстави первісних позовних вимог) від 22.05.2008року були укладені з відкритим акціонерним товариством Акціонерним банком "Південний", а не з ПАТ АБ "Південний", у зв'язку з чим, будь-які реорганізації юридичної особи несуть за собою відповідні правові наслідки, тобто зміна найменування юридичної особи потребує і переоформлення кредитного договору, чого взагалі ПАТ АБ "Південний" не зробив, що є грубим порушенням умов вищевказаних договорів, не приймаються судом до уваги з огляду на таке. Зміна найменування Відкритого акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний" на Публічне акціонерного товариство Акціонерний банк "Південний" відбулася на виконання ч. 5 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про акціонерні товариства", відповідно до якої, статути та внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом. Приведенням діяльності акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у відповідність із цим Законом є здійснення таких дій, зокрема, внесення змін до статуту товариства, які в тому числі передбачають зміну найменування акціонерного товариства з відкритого або закритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство чи з відкритого або закритого акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство за умови, що кількість акціонерів на дату внесення таких змін не перевищує 100 осіб, а також виконання всіх інших вимог цього Закону у статуті товариства. Законом України "Про акціонерні товариства" замінено види акціонерних товариств "відкрите акціонерне товариство" та "закрите акціонерне товариство" на типи "публічне акціонерне товариство" та "приватне акціонерне товариство". При цьому, організаційно-правова форма господарювання "акціонерне товариство", що визначена пунктом 3.2.1 Класифікації організаційно-правових форм господарювання ДК 002:2004 Державного класифікатору України, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.05.2004 N 97, залишається незмінною, і це насамперед пов'язується із тим, що приведення діяльності відкритого акціонерного товариства та закритого акціонерного товариства у відповідність з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" не потребує застосування процедури реорганізації акціонерного товариства. Зміна найменування юридичної особи, з урахуванням змісту ст. 104 ЦК України, не відноситься до реорганізації, тому, з перейменуванням товариства не пов'язуються відносини правонаступництва, що могло б означати перехід прав і обов'язків від одного суб'єкта до іншого. Відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" при переході закритих/відкритих акціонерних товариств у приватні/публічні акціонерні товариства їх правові основа - акціонерне товариство не змінюється, у зв'язку з чим, приведення діяльності закритих/відкритих акціонерних товариств у відповідність до вимог Закону України "Про акціонерні товариства" проводиться через процедуру державної реєстрації внесення відповідних змін до статутів акціонерних товариств, у тому числі, пов'язаних зі зміною найменування юридичної особи, відповідно до вимог статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". Для господарських товариств встановлено "загально дозвільний режим" здійснення господарювання, тобто господарські товариства, в тому числі, акціонерні, вправі здійснювати свою діяльність на власний розсуд, враховуючи застереження або заборони, що містяться у законодавстві. Діючим законодавством України не передбачено імперативного обов'язку для товариства, у разі його перейменування, вносити зміни в усі правовстановлюючі документи та договори, оскільки власник прав та обов'язків, у випадку перейменування, не змінюється. Крім того, суд зазначає, що додаткову угоду від 08 грудня 2009року до кредитного договору №В 249 2008г від 27.05.2008року було укладено вже між ПАТ АБ "Південний" та [PERSON], тобто позичальнику було відомо про те, що Відкрите акціонерне товариство Акціонерний банк "Південний" змінило назву на Публічне акціонерного товариство Акціонерний банк "Південний". Також посилання позивачів за зустрічним позовом на те, що ПАТ АБ "Південний" не мав права укладати кредитні договори в іноземній валюті, оскільки не має відповідної ліцензії на проведення валютних операцій, є безпідставними. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. "в" ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Згідно з ліцензією, дозволом та додатками до дозволу, виданими Національним банком України АБ "Південний" на право здійснювати банківські послуги, визначених ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ПАТ АБ "Південний" на момент укладання кредитного договору та договору поруки мав право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті (а.с. 117-128). Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Не приймаються судом до уваги також посилання позивачів за зустрічним позовом на те, що з моменту порушення договорів з боку ПАТ АБ "Південний", як правонаступника відкритого акціонерного товариства Акціонерного банку "Південний", ПАТ АБ "Південний" пропустив загальну позовну давність, згідно ст. 257 ЦК України, яка встановлена строком три роки для пред'явлення позову про стягнення заборгованості, а будь-які поважні причини цього відсутні, оскільки, як вже зазначалося раніше, з перейменуванням товариства не пов'язуються відносини правонаступництва, що могло б означати перехід прав і обов'язків від одного суб'єкта до іншого. Також слід враховувати й той факт, що за правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як роз'яснено в п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В порушення даних норм, позивачі за зустрічним позовом не надали належних та допустимих доказів того, що спірні кредитний договір та договір іпотеки виконані по зобов'язанням [PERSON], так як доказів того, що ВАТ АБ «Південний» продав земельну ділянку розміром 0,06 га з веденим в експлуатацію дачним будинком розміром 3х4 метра, які розташовані у СО «Заря» по вулиці Озерній за № 41 Мала Долина, Овідіопольського району Одеської області суду надано не було. Більш того, суд зазначає, що [PERSON] та [PERSON] просять суд визнати недійсними кредитний договір від 22.05.2008року та договір поруки від 22.05.2008року, однак в матеріалах справи наявні кредитний договір та договір поруки, які укладені 27.05.2008року. На підставі встановленого та викладеного вище, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договорів кредиту та поруки, оскільки ними не доведено наявності порушення вимог законодавства при укладенні зазначених договорів та фактичного виконання умов кредитного договору. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved