Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

11 лютого 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 02.09.2006 року між позивачем та відповідачем укладено договір № DNH4KP46730205, згідно якому відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 468, 70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 14.01.2014 року виникла заборгованість у сумі 32 049, 40 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 1 313, 69 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 113, 02 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов"язання за договором - 19 620, 34 грн., а також штрафів відповідно пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: у сумі 500, 00 грн. (фіксована частина) та 1 502, 35 грн.(відсоткова складова). Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 32 049, 40 грн. та судові витрати у розмірі 320, 49 грн. У судовому засіданні представник позивача участі не приймала, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні не була присутньою, про час та місце розгляду справи повідомлена за адресою реєстрації, повідомлення повернулось до суду з позначкою "у зв'язку з закінченням терміну зберігання", заяви про розгляд справи за її відсутності, перенесення розгляду справи до суду не надходило. При цьому, поза межами судового засідання від відповідачки [PERSON] надійшли заява про перегляд заочного рішення від 14 квітня 2014 року. Необхідність скасування вказаного судового рішення відповідачка [PERSON] обґрунтовує тим, що за вимогами позивача за кредитним договором від 02 вересня 2006 року № DNH4KP46730205 сплили строки позовної давності. Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, клопотань про розгляд справи за її відсутності або перенесення розгляду справи до суду не надходило. У зв'язку з неявкою сторін фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не відбувалося відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Приймаючи до уваги подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з урахуванням наступних обставин. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", який станом на 02.09.2006 року мав назву Закрите акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" та є його правонаступником, що підтверджується Статутом позивача у новій редакції, довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Банківською ліцензією № 22 (а. с. 10, 12, 13) та відповідач [PERSON] уклали 02.09.2006 року між собою договір № DNH4KP46730205, згідно якому відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 468, 70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % в місяць (а. с. 4 - 8). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки відповідач своєчасно не вносив плату та відсотки за користування кредитом, обумовлені у договорі станом на 14.01.2014 року виникла заборгованість у сумі 32 049, 40 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 1 313, 69 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 113, 02 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов"язання за договором - 19 620, 34 грн., а також штрафів відповідно пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: у сумі 500, 00 грн. (фіксована частина) та 1 502, 35 грн.(відсоткова складова), яка підтверджена розрахунком. (а. с. 3). Порушення позичальником умов договору щодо повернення чергової частини суми кредиту є, згідно зі ст.ст. 1054, ст.1050 ЦК України, підставою для вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту. Відповідно до вимог ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, згідно з вимогами договору та у встановлений строк. Не виконавши прийняті зобов'язання, відповідач [PERSON] порушила вимоги кредитного договору щодо обсягу та строків виконання зобов'язання, в зв'язку з чим на підставі ст.610, 611, 612, 623, 624 ЦК України повинна нести відповідальність перед кредитором, включаючи сплату основного боргу, процентів, штрафів, комісій. При цьому, в ході судового розгляду по даній справі у зв'язку з неодноразовою неявкою відповідача було винесено заочне рішення 14 квітня 2014 року (а.с. 28-30). Однак відповідач [PERSON] не погодившись з заочним рішенням, подала заяву про його перегляд (а.с. 37-55), на підставі якої, 11 серпня 2014 року заочне рішення від 14 квітня 2014 року було скасовано. Своє заперечення проти ухваленого рішення суду відповідачка [PERSON] обґрунтовувала виходячи з наступного. Так відповідачка [PERSON] вважає, що позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» при подачі цивільного позову було пропущено строки позовної давності тривалістю 3 роки, які встановлено ст. 257 ЦК України. Як наслідок, відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України пропущення строку позовної давності, про який заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, відповідач [PERSON] вважає, що при укладанні кредитного договору, на підставі якого ПАТ КБ «Приватбанк» зроблено розрахунок заборгованості, не додержано встановлену законодавством письмову форму договору, тому до нього не можуть бути приєднані вимоги, що містяться в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 5-8). Суд, дослідивши матеріали справи та заявлені заперечення відповідача [PERSON] дійшов висновку про необхідність їх врахування. Стаття 1055 ЦК України дійсно передбачає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Чинне законодавство України не містить типової форми договору банківського вкладу. Згідно зі ст. 9 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Так, ст. 345 ГПК України передбачає, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, в якому передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Підписана між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] 02.09.2006 року заява Позичальника № DNH4KP46730205 за своїм змістом містить істотні умови, визначені законодавством для кредитних договорів. Крім того, в останньому абзаці зазначеної вище заяви вказано, що відповідач [PERSON] виражає свою згоду, що ця заява разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір (а.с. 4). Враховуючи зазначене, суд вважає, що з моменту підписання позивачем та відповідачем заява Позичальника № DNH4KP46730205 від 02.09.2006 року, виникли відносини кредитування. Крім того, як було зазначено, при підписанні заяви відповідач [PERSON] надала згоду на застосування при виконанні кредитного договору Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Вищеназвана заява була зроблена відповідачем 30.10.2014 року. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається за домовленістю сторін. Відповідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а саме п. 5.5 термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойко - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторона тривалістю в п»ять років. Згідно з ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Відповідно до ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Аналогічна позиція викладена і у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, відповідачка [PERSON] з 04.03.2008 року не сплачує встановлених сум за кредитним договором (а.с. 3). Таким чином, право на дострокове повернення кредиту у позивача виникло з моменту прострочення відповідачкою [PERSON] сплати чергової частини кредиту, а саме з 04.03.2008 року. Відповідно до п. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Враховуючи вищезазначене та відповідно до п.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, сплачений позивачем Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» судовий збір в сумі 243,60 грн., згідно зі ст.88 ЦПК України не підлягає стягненню на користь позивача, а підлягає зарахуванню в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed