Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Представник Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" звернувся позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на їх користь в рахунок заборгованості по сумах податку грошові кошти в розмірі 38160,59 (тридцять вісім тисяч сто шістдесят гривень 59 коп.), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Дубровицького районного суду від 10 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц судом було визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11.01.2016 року №1-о "Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з [PERSON]М." Поновлено [PERSON] на посаді директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" та стягнуто з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.07.2015 року по 11.01.2016 року в сумі 45009,92 грн. Також стягнуто з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2016 року по 27.02.2017 року в сумі 112524,80 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 7247,36 грн. (сім тисяч двісті сорок сім гривень 36 копійок) допущено до негайного виконання. 31 березня 2017 року Управлінням державної казначейської служби України у Рівному на виконання виконавчого листа від 17.03.2017 року по справі №560/85/16-ц було проведене безспірне списання коштів з рахунків Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" (надалі ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України») на користь [PERSON] в розмірі 7247,36 грн. На стягнуту суму 7247,36 грн. ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України», як податковий агент, зобовязана була провести утримання податків в сумі 1755,57 грн: ПДФО (18%) - 1620,53 грн., військовий збір (1,5%) - 135,04 грн. У звязку з безспірним списанням коштів органами державного казначейства, установа змушена була сплатити податки на дану суму, а саме: податок з доходів фізичних осіб в сумі 1620,53 грн., військовий збір - 135,04 грн. 29 вересня 2017 року Управлінням державної казначейської служби України у м. Рівному було проведене безспірне списання коштів з рахунків ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» в розмірі 150287,36 грн. На стягнуту суму в розмірі 150287,36 грн. ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України», як податковий агент зобовязана була провести утримання податків у сумі 36405,02 грн.: ПДФО - 33604,63 грн. та військовий збір (1,5%) - 2800,39 грн. 20 жовтня 2017 року ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» сплатила військовий збір у розмірі 1,5% та ПДФО в розмірі 18% із стягнення на користь [PERSON], згідно виконавчого листа Дубровицького районного суду №560/85/16-ц від 17.03.2017 року. Позивач вказує, що безспірне списання з рахунків установи коштів на суму 7247,36 грн. та 150287,36 грн без утримання суми податків призвело до безпідставного збільшення суми стягнення із ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» на 1755,57 грн. та 36405,02 грн та збільшення суми доходу стягувача ([PERSON]М.), тому вважає, що вказані суми слід стягнути з відповідача, оскільки при виконанні судового рішення установа виконала свій обовязок щодо сплати податків при нарахуванні відповідачу доходу, відтак вказує про наявні правові підстави щодо стягнення з відповідача податку. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з зазначених у позові підстав та просили позов задоволити. В судовому засіданні відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову, покликаючись на підстави, викладені у відзиві, поданому до початку розгляду справи, де відповідачем вказано, що позов є безпідставним та необгрунтованим з огляду на те, що справляння і сплата податку з громадян є обов'язком роботодавця та працівника, тому суд визначив в рішенні зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Крім того, в позовній заяві відсутні будь-які посилання на те, що відповідач [PERSON] вчинив будь-які зловживання зі свого боку або подав Позивачеві недостовірні дані під час нарахування та виплати йому заробітку за час вимушеного прогулу та проведення необхідних утримань з цих сум. Позивач прямо вказує, що списання з його рахунків цих сум було проведено Управлінням державної казначейської служби у м. Рівному Рівненської області, не доведено факту наявності рахункової помилки, не наведено розрахунку, відсутні інші докази (наприклад, висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки (неутримання податку з [PERSON] при виплаті йому заробітку за час вимушеного прогулу) та зясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою. Тому вважає, що будь-які претензії та позовні вимоги щодо надмірного чи протиправного списання сум з рахунків ДУ «РОЛЦ МОЗ України» мають бути заявлені до органів державної казначейської служби чи її відповідних посадових осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Рішенням Дубровицького районного суду від 10 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц було задоволено позов [PERSON] до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» про скасування наказу про звільнення та дострокове припинення контракту, поновлення на посаді директора, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11.01.2016 року №1-о "Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з [PERSON]М.", поновлено [PERSON] на посаді директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України". Стягнуто з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.07.2015 року по 11.01.2016 року в сумі 45009,92 грн. та заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2016 року по 27.02.2017 року в сумі 112524,80 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 7247,36 грн. допустити до негайного виконання (а.с.4-7). Після ухвалення вказаного рішення, голова комісії з проведення заходів, пов'язаних з реорганізацією в.о. директор [PERSON] звернувся до суду із заявою про роз'яснення даного рішення стосовно того, чи зазначена в рішенні суду заробітна плата за один місяць в сумі 7247,36 грн., стягнення якої допущено до негайного виконання, зазначена за мінусом утриманих ПДФО та ЄСВ чи ні. Проте, ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року було відмовлено у задоволенні заяви ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» про роз'яснення судового рішення від 10 березня 2017 року (а.с.8). Дана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась. На підставі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 року по цивільній справі №560/85/16-ц за виконавчим листом органами державного казначейства з позивача на користь [PERSON] було стягнуто 7247,36 грн. (30.03.2017 року), що підтверджується меморіальним ордером №1 від 30.03.2017 року (а.с.11). 10 квітня 2017 року голова комісії з проведення заходів, пов'язаних реорганізацією в.о. директор [PERSON] звернувся до [PERSON] з листом №08-06/728, яким просив повернути нарахування податків із заробітної плати за один місяць в сумі 1755,57 грн. (а.с.14). 30 березня 2017 року згідно платіжного доручення №296 ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» було сплачено військовий збір у розмірі 1,5% (135,04 грн.) із стягнення на користь [PERSON], згідно виконавчого листа Дубровицького районного суду 560/85/16-ц від 17.03.2017 року (а.с.13). Крім того, 30 березня 2017 року згідно платіжного доручення№295 ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» було сплачено ПДФО в розмірі 18% (1620,53 грн.) із стягнення на користь [PERSON], згідно виконавчого листа Дубровицького районного суду №560/85/16-ц від 17.03.2017 року (а.с.12). Як вбачається із ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 20 вересня 2017 року рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року в частині розміру стягнення середнього заробітку - залишено без змін (а.с.79-81). 26 вересня 2017 року Управлінням державної казначейської служби України у м. Рівному було проведене безспірне списання коштів з рахунків ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» в розмірі 150287,36 грн. що підтверджується меморіальним ордером №560/85/16 від 26.09.2017 року (а.с.17). Згідно платіжного доручення від 20 жовтня 2017 року №1181 ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» було сплачено військовий збір у розмірі 1,5% (2800,39 грн.) із стягнення на користь [PERSON], згідно виконавчого листа Дубровицького районного суду 560/85/16-ц від 17.03.2017 року (а.с.19). Крім того, згідно платіжного доручення від 20 жовтня 2017 року №1180 ДУ «Рівненськи ОЛЦ МОЗ України» було сплачено ПДФО в розмірі 18% (33604,60 грн) із стягнення на користь [PERSON], згідно виконавчого листа Дубровицького районного суду №560/85/16-ц від 17.03.2017 року (а.с.18). 11 жовтня 2017 року голова комісії з проведення заходів, пов'язаних реорганізації в.о. директора [PERSON] звернувся до [PERSON] з листом №08-06/1779, в якому просив добровільно погасити заборгованість перед податковим агентом, тобто внести суми обов'язкових податків і зборів в розмірі 38160,59 грн. на відповідний розрахунковий рахунок (а.с.20). 12 лютого 2018 року відповідач звернувся до головного управління ДФС України у Рівненській області із листом, у якому просив надати письмову індивідуальну податкову консультацію щодо порядку оподаткування податком з доходів фізичних осіб сум заробітку за час вимушеного прогулу, виплаченого працівникові за рішенням суду, нарахування та сплати сум єдиного соціального внеску роботодавцем в такому випадку (а.с.82-84). На що листом №99/14з/17-00-13-02-04 від 13.03.2018 року отримав відповідь про те, що юридична особа (роботодавець) при нарахуванні (виплаті) платнику податку - фізичній особі (працівнику) на підставі рішення суду сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу має виконати усі встановлені ПК України функції податкового агента, в тому числі щодо утримання податку на доходи фізичних особі, військового збору (а.с.85-87). Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV Податкового Кодексу України, відповідно до п.162.1 ст.162 якого платникомом податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні та податковий агент. Відповідно до п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 і Податкового Кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Статтею 168 Кодексу встановлено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування)податку на доходи фізичних осіб до бюджету. Відповідно до п.п.1.4 п. п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Згідно п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України до загального місячного оподаткованого доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці", якою визначена структура заробітної плати, основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Визначення поняття "заробітної плати" наведено у пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, згідно положень якого "заробітна плата" - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом. Так, згідно із пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового Кодексу України податковий агент, поняття якого визначено пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку, визначену ст. 167 Кодексу. Відповідно до п. 167.1 ст.167 Податкового Кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у звязку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Відповідно до п.п.1.2 п.п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, доходи визначені ст.163 Податкового кодексу України, є обєктом оподаткування військовим збором. Відповідно до п.п.163.1.1 п. 163.1 ст.163 Податкового Кодексу України обєктом оподаткування платника податку є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Відповідно до п.п.1.3 п.п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, ставка військового збору становить 1,5 % об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Тобто, базою оподаткування військовим збором та ПДФО є вся сума заробітної плати [PERSON] Крім того, відповідно до п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України Податковим агентом визнається особа, на яку Кодексом покладається обовязок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. При цьому податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обовязки, встановлені Кодексом для платників податків (п. 18.2 ст. 18 Податкового Кодексу України). Відповідно до п. 171.1 ст.171 Податкового Кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податків та зборів є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Обов'язок нарахування та утримання таких податків покладається на податкового агента (п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України). Відповідно до 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" де розяснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Як вбачається із 2 абз. стор.6 (зворот) рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року, судом було зазначено, що "Зі змісту п. 3 Порядку вбачається, що усі виплати включаються в рахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки» та наведено розрахунки таких нарахувань. Тобто, судом в рішенні було наведено відповідні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум. Дане рішення на даний час набрало законної сили і відбулось його фактичне виконання. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадови особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, встановлені Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 рс №845 (далі Порядок № 845). Відповідно до п.2 Порядку №845 безспірне списання це операції з коштами державних та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та й (територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів; контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцеве самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів. Таким чином, юридична особа (роботодавець) при нарахуванні (виплаті) платнику податку - фізичній особі (працівнику) на підставі рішення суду сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу має виконати усі функції податкового агента, визначені Податковим Кодексом України, Законом №2464 в тому числі щодо утримання податку на доходи фізичних особ і військового збору. З огляду на порядок обчислення та спосіб нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то за своєю сутністю та правовим режимом податкового регулювання такий дохід прирівнюється до заробітної плати, отриманої відповідно до умов трудового договору, якщо інше не передбачено законом. Отже, визначена судом сума середнього заробітку за час за час вимушеного прогулу підлягає оподаткуванню на загальних підставах як заробітна плата з особливостями, встановленими законом. Обов'язок нарахування та утримання таких податків покладається на податкового агента (п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ\~Податкового кодексу України). Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 22 січня 2014 року (справа № 6-151цс13), згідно з якою, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Судом не встановлено факту недобросовісного набуття [PERSON] отриманих за рішенням суду коштів, які є його заробітною платою. Безпідставним є посилання представника позивача на ч. 1 ст. 1212 ЦК України, оскільки в даному випадку відповідач отримав вказані кошти на підставі виконавчих документів за рішенням суду, а тому у нього не виникає обовязку повертати вказані кошти. Окрім того, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України " від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", у справі "Ґаші проти Хорватії " та у справі "Трґо проти Хорватії". Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відтак, позивач не є тим органом державної влади, держустановою, уповноваженою контролювати порядок нарахування і сплати податків чи інших загальнообовязкових платежів в Україні та не наділений повноваженнями звертатися з позовами про стягнення заборгованості сум податку до фізичних осіб, а будучи роботодавцем при нарахуванні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу повинен був виконати усі функції податкового агента, в тому числі щодо утримання податку на доходи фізичних особ і військового збору, тому враховуючи все вищевикладене підстави для задоволення позову відсутні. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed