Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Корнієнка Максима Олександровича звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому (з урахуванням уточненої заяви від 22.10.2020) просить визнати протиправною та скасувати постанову Державного нотаріуса Більмацької державної нотаріальної контори Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Плаксіна С.В. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21 серпня 2020 року; просить зобов`язати Більмацьку державну нотаріальну контору Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) засвідчити справжність підпису [PERSON] на документах: рішенні №1 від 19.08.2020 та Статуті Селянського (фермерського) господарства "Ніка" (у новій редакції 2020 року); судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням його прав з боку відповідача при винесенні оскаржуваної постанови, так як позивач не звертався до нотаріуса за посвідченням фактів, викладених у рішенні та статуті СФГ "Ніка", а просив лише засвідчити справжність підпису на них. Посилання державного нотаріуса на невідповідність поданих документів вимогам ст.60 Закону України "Про господарські товариства" та ст.17 Закону України "Про охорону дитинства" вважає безпідставними, оскільки перша норма стосується лише учасників господарського товариства, яким він не є, вона не регулює діяльність фермерських господарств, до того ж вона втратила чинність, крім того позивач вважає, що його рішення про продовження діяльності господарства не впливає на право дітей щодо прийняття спадщини, а також не позбавляє їх права, в особі їх законних представників, після отримання свідоцтва про право на спадщину вимагати виділення належної їм 1/3 частки майна господарства або відшкодування його вартості, а тому друга норма також не була порушена. Представник відповідача надав відзив в якому виклав свої заперечення проти позову посилаючись на те, що позивачем для вчинення нотаріальної дії надані документи, які не відповідають вимогам законодавства, оскільки він оформивши спадщину на 1/3 частку СФГ "Ніка", не має права одноголосно приймати будь-які рішення щодо цього господарства, зокрема вводити себе засновником, призначати головою та затверджувати нову редакцію його статуту, так як такі повноваження належать зборам господарства за участі в них всіх спадкоємців або їх законних представників, після померлого [INFO] [PERSON] , що був єдиним засновником СФГ "Ніка". Крім того, представник відповідача вказує, що згідно ст.17 Закону України "Про охорону дитинства", спірним рішенням та новою редакцією статуту господарства будуть порушені права малолітніх спадкоємців, які мають право стати засновниками СФГ "Ніка", так як вони будуть позбавлені права бути його засновниками. В зв`язку з викладеним представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову повністю. Ухвалою суду від 12.10.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 16.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження з викликом учасників справи в підготовче засідання, що було призначене на 09.12.2020, яке відкладалось через неявку учасників справи та не закінчення строків подання заяв по суті. Ухвалою суду від 11.02.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.02.2021, яке відкладалось за клопотанням позивача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 22.05.2020 держаним нотаріусом Більмацької державної нотаріальної контори Запорізької області Кіяшку Івану Григоровичу видано свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому посвідчено, що він є спадкоємцем 1/3 частки СФГ "Ніка", після померлого [INFO] сина [PERSON] , що був його єдиним засновником, свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки вказаного майна не видано (а.с.7). Згідно з письмовим рішенням № 1 від 19.08.2020 [PERSON] , як єдиний спадкоємець, який виявив бажання продовжити діяльність господарства вирішив виключити [PERSON] зі складу засновників СФГ "Ніка" та увійти до складу його засновників; здійснити державну реєстрацію змін щодо відомостей про керівника СФГ "Ніка", зазначивши себе його головою, та в зв`язку з викладеним затвердити статут даного господарства у новій редакції і здійснити у встановленому законом порядку державну реєстрацію зазначених змін (а.с.32). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21.08.2020, державний нотаріус Більмацької державної нотаріальної контори Плаксін С.В., розглянувши документи подані позивачем, який звернувся для нотаріального посвідчення рішення та статуту С(Ф)Г "НІКА", постановив відмовити йому у вчиненні вказаної нотаріальної дії (а.с.33). Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, державний нотаріус виходив з того, що згідно ч.3 ст.47 Закону України "Про нотаріат", для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам чинного законодавства, в даному рішенні, на зборах присутній тільки [PERSON] , який одноголосно визнає себе єдиним засновником С(Ф)Г "НІКА" та призначає сам себе головою даного господарства, маючи 1/3 частку даного господарства, яку отримав у спадщину. Дане рішення не відповідає ст.60 Закону України "Про господарські товариства", також даним рішенням порушуються права малолітніх спадкоємців згідно ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", так як 2/3 частки С(Ф)Г "НІКА" на даний час іншими спадкоємцями ще не оформлено. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до змісту ст. 114 ГК України фермерське господарство є формою підприємництва громадян з метою виробництва, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції. Відносини, пов`язані із створенням та діяльністю фермерських господарств, регулюються цим Кодексом, а також законом про фермерське господарство, іншими законами. Статтею 65 ГК України передбачено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. Згідно ст. 57 ГК України установчими документами суб`єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб`єкта господарювання. Статут (положення) затверджується власником майна (засновником) суб`єкта господарювання чи його представниками, органами або іншими суб`єктами відповідно до закону. Відповідно до ст.ст.356, 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За таких обставин вбачається, що позивач, як власник 1/3 частки СФГ "Ніка", не мав права самостійно без згоди інших співвласників цього підприємства здійснювати право власності щодо нього, зокрема затверджувати статут СФГ "Ніка" та приймати рішення щодо його діяльності. Статтею 49 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України та в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Згідно ст.47 Закону України "Про нотаріат" для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. З урахуванням наведеного, державний нотаріус Більмацької державної нотаріальної контори Плаксін С.В. правомірно відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, що суперечить законодавству України та не прийняв документи, які підписані неповноважною особою, а тому в задоволенні позовної вимоги про скасування постанови відповідача про відмову у вчиненні нотаріальних дій слід відмовити. Вирішуючи вимогу позивача про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, суд виходить з такого. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.ст.76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з уточненого позову від 22.10.2020, позивач обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що він не звертався до відповідача за посвідченням рішення і статуту СФГ "Ніка", а просив саме засвідчити справжність підпису на них, при цьому ним не надано жодних доказів на підтвердження вказаної обставини. Натомість в оскаржуваній постанові зазначено, що [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Більмацької державної нотаріальної контори для нотаріального посвідчення рішення та статуту С(Ф)Г "НІКА", з огляду на що в задоволенні вимоги позивача про зобов`язання відповідача вчинити певні дії також слід відмовити. При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29, рішення у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03). В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що інші доводи сторін, за вищевказаних обставин не мають суттєвого значення для вирішення спору та не потребують детальної відповіді на кожен з них. В зв`язку з відмовою в позові, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed