Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач 03 березня 2020 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначав, що 14 листопадад 2016 року на підставі заяви №4211481871 від 14 листопада 2016 року між ТОВ "Фінансова Компанія "Центр фінансових рішень" та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 6325,00 грн. стороком на 12 місяців. 30 липня 2018 року між ТОВ "Фінансова Компанія "Центр фінансових рішень" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір відступлення прав вимоги №20180730, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", про що відповідно до п.6. цього договору та вимогам ст.ст.512-514,516 ЦК України направлено повідомлення на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі. Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 12397,54 грн., з яких: 5326,65 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 983,67 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2924,72 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом), 3162,50 грн. - сума заборгованості за пенею. Всупереч вимогам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача та не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора, тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір. 10 квітня 2020 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на офіційній сторінці Березанського районного суду Миколаївської області веб-порталу судової влади України (а.с.44) та шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, яку повернуто до суду без вручення у зв"язку з відсутністю адресата (а.с.41), відзив на позовну заяву суду не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. З матерілаів справи вбачається, що між відповідачем та ТОВ "Фінансова Компанія "Центр фінансових рішень" (далі - ТОВ ФК "ЦФР") відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України на підставі заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заяви №14211481871 від 14 листопада 2016 року, підписаної відповідачем, укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредит в сумі 6325,00 грн. строком на 12 місяців зі сплатою початкового проценту в розмірі 4,50%, що складає 225 грн., щомісячних процентів в розмірі 2,50, річних процентів в розмірі 12,00% та щоденної пені в розмірі 0,3% від загальної суми прострочення (а.с.5-7). До заяви надано графік платежів, який також підписаний відповідачем (а.с.8). Відповідач також отримав примірник Кредитного договору та погодився отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www/kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТОВ "ФК"ЦФР", але надані позивачем до суду Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК"ЦФР" відповідачем не підписані (а.с.11-13). Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. 30 липня 2018 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір відступлення прав вимоги №201807360, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ "ФК "ЦФР" і боржниками (а.с.17-19). Згідно з п.1.2 договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі Портфеля Заборгованості за цим договором ТОВ "ФК "ЄАПБ" заміняє ТОВ "ФК "ЦФР" у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ "ФК "ЦФР" за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитним договорами. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, графіку руху коштів по кредиту (а.с.13) та витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30 липня 2018 року (а.с.20), ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 12397,54 грн., з яких: - 5326,65 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, - 983,67 грн. - сума заборгованості за відсотками, - 2924,72 грн. - сума заборгованості за щомісячними відсотками (плата за управління кредитом), - 3162,50 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с.14, 20). Нарахування штрафних санкцій позивачем не здійснювалось. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 5000,00 грн., що підтверджено копією платіжного доручення №198472510 від 14 листопада 2016 року (а.с.10). У порушення умов Договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість. Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу (а.с.15, 16). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позики врегульовані нормами ст.ст. 1050, 1048, 625 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 549 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст.550 ЦК). Відповідно до ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору; неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, а тому на підставі викладених вище норм законодавства зобов"язаний сплатити позивачеві заборгованість за основною сумою боргу, нарахованими на неї відсотками та пенею, що, відповідно до розрахунку (а.с.14), становить: - 5326,65 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, - 983,67 грн. - сума заборгованості за відсотками, - 3162,50 грн. - сума заборгованості за пенею, всього 9472,82 грн. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачем не спростовано жодними належними й допустимими доказами зазначені позивачем обставини. Разом із тим, окрім норм ЦК України, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до абз.3 ч.4 ст.11 вказаного Закону (у редакції, що діяла на час укладення кредитного договору), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За положеннями статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним,вважається таким з моменту укладення договору. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку із положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку із положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Умовами отримання кредиту, погодженими відповідачем та первісним кредитором ТОВ "ФК "ЦФР" (а.с.6) передбачено сплату трьох видів процентів: початкового в розмірі 4,50%, що становить 225,00 грн., щомісячних та річних, які встановлені згідно із графіком платежів. При відступленні права вимоги новому кредитору щомісячні проценти визначені як плата за управління кредитом (а.с.14, 16, 20). За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як управління кредитом не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки управління кредитом у зв`язку із його наданням відповідає економічним потребам лише самої фінансової організації, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, правові підстави для стягнення з відповідача щомісячних процентів як плати за управління кредитом, в сумі 2924,72 грн. - відсутні, у зв`язку із чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовною заявою з ціною позову 12397,54 грн. позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн. (а.с.1); судом задоволено вимоги про стягнення коштів на суму 9472,82 грн., тому розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 9472,82 грн.*2102 грн.:12397,54 грн.=1606,11 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial