Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач в вересні 2020 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області, з вищезазначеним позовом в якому просив визнати недійсними в частині відступлення права вимоги за кредитним договором № 11399072000 від 29.09.2008 року: -Договір факторингу № 4 від 11.06.2012 року укладений між АТ "УкрСиббанк" та ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ"; -Договір відступлення права вимоги від 24.07.2020 року, укладений між ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ" та ТОВ "ЕЛІТ-ФАКТОР"; -Договір відступлення права вимоги від 24.07.2020 року, укладений між ТОВ "ЕЛІТ-ФАКТОР" та [PERSON] ; В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, 29.09.2008 року між ним та АТ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту № 11399072000. Цього ж дня між АТ "УкрСиббанк" та [PERSON] був укладений договір поруки № 231536. На забезпечення виконання зобов`язань між АТ "УкрСиббанк" та [PERSON] був укладений іпотечний договір, предметом іпотеки став житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . З повідомлення, отриманого в січні 2014 року він дізнався , що право вимоги АТ "УкрСиббанк" відступлено ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ". В серпні 2020 року від приватного нотаріуса ХМНО Маковецької О.А. на його адресу надійшла заява про усунення порушення від [PERSON] . З тексту якої йому стало відомо про відступлення ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ" - ТОВ «ЕЛІТ-ФАКТОР», який в свою чергу відступив [PERSON] право вимоги за кредитним договором № 11399072000 від 29.09.2008 року. Копію спірних договорів він не отримував Не погоджуючись з даними договорами відступлення права вимоги зазначає про те, що за договором факторингу не може переуступати ся право грошові вимоги до фізичної особи. Укладений між АТ "УкрСиббанк" та ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ" договір факторингу № 4 від 11.06.2012 року суперечить підпункту «а» пункту 2 ст.1 Конвенцій УНІДРУА про міжнародний факторинг - міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана ВР України, тому в силу своєї невідповідності статей 10,203, 215 ЦК України - порушує його права та законні інтереси, як споживача фінансових послуг. Крім того підставою для визнання даного договору недійсним є порушенням вимог ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживача». Недійсність цього договору тягне за собою і недійсність послідуючих договорів про відступлення права вимоги від 24.07.2020 року, укладених між ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ" та ТОВ "ЕЛІТ-ФАКТОР", та між ТОВ "ЕЛІТ-ФАКТОР" та [PERSON] . Ухвалою суду від 17.09.2020 року зазначений позов, був залишений без руху оскільки поданий з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Позивачу запропоновано протягом десяти днів, з дня отримання ухвали, усунути зазначені в ухвалі суду недоліки. Позивач був попереджений судом, що у разі невиконання вимог ухвали суду позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві. Ухвалою суду від 27.10.2020р. позовну заяву повернуто позивачу в зв`язку з невиконанням недоліків зазначених в ухвалі суду на підставі ч.5 ст.185 ЦПК України. Постановою Херсонського апеляційного суду від 16.12.2020р. ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 27.10.2020р. скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 25.01.2021 року прийняти до розгляду та відкрито провадження в частині позовних вимог. Відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання недійсним укладеного 24.07.2020р. між ТОВ «ФК» Еліт-Фактор» та [PERSON] договору про відступлення права вимоги до [PERSON] за укладеним 29.09.2008р. Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як позикодавцем та [PERSON] , як позичальником «Договором про надання споживчого кредиту» № 11399072000. 29.01.2021 року на адресу суду від представника АТ «Укрсиббанк » надійшов відзив на позовну заяву в якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог . Відзив обґрунтований тим, що договір факторингу від 11.06.2012 року укладено з дотриманням норм чинного законодавства. 26.04.2021 року на адресу суду від представника ТОВ "Фінансова компанія "ЕЛІТ-ФАКТОР" надійшов відзив в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності порушення прав та інтересів позивача. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що посилання позивача на розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року є безпідставними, так як останнє втратило чинність, позивачем не доведено, що оспорювані договори порушують його права як боржника. Ухвалою суду від 04.02.2021 року витребувано докази по справі. 30.04.2021 року [PERSON] заявила позовні вимоги до АТ "УкрСиббанк" та просила визнати недійсним Договір факторингу № 4 від 11.06.2012 року укладений між АТ "УкрСиббанк" та ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ». В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила про те, що вона, на підставі договору поруки від 29.09.2008 року є поручителем за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором № 11399072000 від 29.09.2008 року. З матеріалів позову їй стало відомо про оспорюваний договір факторингу. Підставою його недійсності зазначає укладення небанківським фінансовим закладом договору факторингу, яким передбачено придбання відступленого права вимоги до боржника - фізичної особи порушує вимоги підпункту 2 п.1 Розпорядження Держфінпослуг № 231/2009, крім того договір суперечить підпункту «а» пункту 2 ст.1 Конвенцій УНІДРУА про міжнародний факторинг -порушує її права та законні інтереси. Ухвалою суду від 08.06.2021 виключено з кола третіх осіб [PERSON] в зв`язку зі смертю, залучено [PERSON] в якості 3-ї особи та прийнято її позовну заву до Товариства з обмеженою відповідальністю " КЕЙ КОЛЕКТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ-ФАКТОР" про визнання недійсним Договору факторингу. Закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ" надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача ТОВ "Фінансова компанія "ЕЛІТ-ФАКТОР" надав на адресу суду заяву про розгляд прави без участі представника, просила відмовити в задоволенні позовних вимог , просила застосувати строки позовної давності. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі за наявними в справі доказами. Представник АТ "УкрСиббанк" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Судом встановлено, що 29.09.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту № 11399072000. Сума кредиту складає 137 700 доларів США. 29.09.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] , [PERSON] укладено договори поруки № 231537 та № 231536 за яким останні зобов`язалися перед банком за виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором споживчого кредиту № 11399072000. 29.09.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором був укладений іпотечний договір, предметом іпотеки став житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Воєводіною Н.М. та зареєстрований в реєстрі № 2159. З повідомлення вих. № 735937-юр від 27.12.2013 року надісланого на адресу позивача вбачається, що ТОВ «Укрборг» на підставі договору здійснює від імені ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» необхідні юридичні та фактичні дії по стягненню заборгованості по кредитному договору № 11399072000 від 29.09.2008 року Станом на 02.12.2013 року заборгованість за кредитним договором становить 157 865,84 доларів США. З листа АКІБ «Укрсиббанк» від 03.07.2014 року направленого позивачу за його запитом вбачається, що на підставі договору факторингу № 4 від 11.06.2012 року, укладений між АТ "УкрСиббанк" та ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ", банк здійснив відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором № 11399072000 від 29.09.2008 року. Зазначено , що відступлення прав вимоги відбулося у звичайному процесі діяльності та у межах визначених законом і не призводить до жодної зміни обсягу прав та зобов`язань позивача. 24.11.2018 року АКІБ «Укрсиббанк» змінив назву на Акцінерне Товариство АКІБ «Укрсиббанк». Зазначена інформація містить на офіційному веб-сайті банку та на сайті Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний цент». Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06.08.2019 року справа № 766/8297/16 визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М., про державну реєстрацію права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на нерухоме майно - земельну ділянку площею 680,0 кв.м. та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» . 06.08.2020 року за № 303/02-24 приватним нотаріусом ХМНО Маковецькою О.А. на адресу [PERSON] направлено заяву [PERSON] зареєстровану в реєстрі за №2498 щодо задоволення вимог за іпотечним договором б/н від 29.09.2008 року. З заяви-вимоги про усунення порушення вбачається, що 24.07.2020 року між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фактор» укладено договір відступлення права вимоги за яким останній набуло право вимоги за кредитним договором № 11399072000 від 29.09.2008 року. 24.07.2020 року між ТОВ «ФК «Еліт Фактор» та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги за яким останній набув право вимоги за кредитним договором № 11399072000 від 29.09.2008 року За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до частин 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 11.06.2012 ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу № 4 за яким за яким останнє набуло право вимоги за кредитним договором № 11399072000 від 29.09.2008 року. У відповідності до п.2.2 спірного Договору факторингу, права вимоги переходять від Клієнта до Фактора у дату передачі, після чого Фактор одержує право вимагати від боржників і Гарантів виконання усіх зобов`язань за первинними Договорами і Договорами забезпечення. Пунктом 2.3. Договору факторингу № 4 передбачено, що відступлення права Вимоги засвідчується Сторонами складанням акта приймання-передачі прав вимоги за формою згідно з Додатком 2 до цього договору. Акт приймання-передачі складається Сторонами виключно після одержання Клієнтом Суми фінансування. Відповідно до Акту приймання-передачі від 11.06.2012 року, якому суд надав належної оцінки, відповідно до п.2 якого Клієнт (AT «УкрСиббанк») цим передає (відступає) Права Вимоги Факторові (ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ»), а Фактор цим приймає Права Вимоги. Сторонами спірного Договору факторингу досягнуто всіх істотних умов договору, що не спростовано Позивачем. 24.07.2020 року між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фактор» укладено договір відступлення права вимоги за яким останній набуло право вимоги за кредитним договором № 11399072000 від 29.09.2008 року. AT «УКРСИББАНК» і ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", ТОВ «ФК «Еліт Фактор» якому права вимоги передані за спірним правочином, на момент укладення договору факторингу є фінансовими установами. Обидві установи мають відповідні ліцензії на надання фінансових послуг, що має значення для визначення законності укладення Договору факторингу. Положення ЦК України не містять жодних обмежень щодо предмету договору факторингу (право грошової вимоги), за критерієм віднесення носія вказаної заборгованості до кола суб`єктів господарювання. Так, згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, ЦК України не містить вимоги щодо предмету договору в залежності від належності вказаної заборгованості до фізичної особи чи до суб`єкту господарювання. Суд відхиляє доводи позивача, що ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", що є установою, яка відповідно до закону не має право надавати фінансові послуги у формі факторингу За змістом п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг відноситься до фінансових послуг. В силу ч.ч. 1, 5 ст. 5 вказаного Закону фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами підприємцями. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з повязаного з цим ведення обліку грошових коштів, надання поруки за виконання боржником свого обовязку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та предявлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТзОВ «Кей-Колект»: дата та номер в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 26.10.2011; дані про основний вид економічної діяльності - 64.99 Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення). Згідно із свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК №300 від 08.12.2011 ТзОВ «Кей-Колект» зареєстровано як фінансову установу відповідно до Розпорядження Комісії №732 від 08.12.2011, реєстраційний номер 13102668 Згідно додатку до цього свідоцтва ТОВ «Кей-Колект» має право здійснювати факторинг без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства. Відтак, ТОВ «Кей-Колект» є фінансовою установою, про що державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 8 грудня 2011 року видано відповідне свідоцтво. За договором факторингу до ТОВ «Кей-Колект» перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Укладаючи договір відступлення права вимоги (ст.ст. 513, 514, 516, 517, 1077, 1078,1082 , 1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов`язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тому до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти кредитування. За Договором факторингу, який був укладений 11.06.2012 року, сторонами Договору виступають фінансові установи, їх діяльність в сфері факторингових операцій жодним чином не обмежена Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». З наведеного вбачається, що чинне законодавство не встановлює жодних обмежень стосовно складу осіб, щодо яких може здійснюватися відступлення права вимоги. Тобто, законодавець не виключає фізичних осіб з кола осіб, що беруть участь у фінансовій операції факторингу. Щодо посилань позивача на Конвенцію УНІДРУА про міжнародний факторинг слід зазначити, що сфера застосування Конвенції, спрямована на сприяння міжнародному Факторингу та підтримання справедливої рівноваги інтересів між різними сторонами які беруть участь у факторингових операціях та які розташовуються на території різних держав. Оскаржуваний договір факторингу укладений між AT «УКРСиББАНК» та ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» - двома юридичними особами, за законодавством України, місцезнаходження реєстрації яких також на території України . Крім того, ні у підпункті «а» пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг (Оттава 28 травня 1988 року), на який посилався позивач у позовній заяві, ні іншими статтями цієї Конвенції УНІДРУА, не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб, по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу. За таких обставин, безпідставними є обґрунтування Позивачем своїх вимог Конвенцією УНІДРУА. Таким чином укладений між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» договір факторингу та укладений між ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", ТОВ «ФК «Еліт Фактор» договір відступлення права вимоги є чинним, а ТОВ «Кей-Колект», згодом ТОВ «ФК «Еліт Фактор» набули право вимоги до [PERSON] за кредитним договором в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі права вимоги на виконання зобов`язання, яке виникає після відступлення клієнтом права вимоги. Доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», у порушення вимог якого укладено договір факторингу, а саме щодо передачі права вимоги до боржника - фізичної особи, не приймаються до уваги судом, оскільки предметом розгляду даної справи є договори відступлення прав вимоги , укладені між фінансовими установами та жодним чином не стосуються права вимоги до боржника - фізичної особи. Крім того Розпорядження № 231 не встановлює вимог, які мали бути додержані сторонами спірних договорів факторингу при їх вчиненні. Крім того, пункт 1 Розпорядження № 231 виключено на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352. Зазначене розпорядження втратило чинність на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1926 від 13.08.2015 року. Посилання позивача на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06.08.2019 року у справі № 766/8297/16 за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Ще ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», третя особа - [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення, жодних висновків про недійсність Договору факторингу № 4 рішення не містить, відповідно, і на дійсність оскаржуваного правочину вказані обставини не впливають. Щодо наявності порушень прав та інтересів позивача, суд зазначає наступне. За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. У розумінні наведеного припису оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. У зв`язку з цим суд відхиляє припущення позивачів про те, що внаслідок недійсності договорів факторингу, відступлення прав вимоги та порушення відповідачами положень закону при його укладенні було порушено права і майнові інтереси позивачів, оскільки недійсність оспорюваного правочину не доведено. 'Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (стаття 215 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. У зв`язку з вищезазначеним, суд дійшов висновку, що підстави для визнання договору факторингу та договору відступлення права вимоги недійсними відсутні, так як під час оспорюваних правочинів було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення договорів, а позивачі не довели факту порушення їх прав, у зв`язку з укладенням вищезгаданих договорів. Встановивши, що оспорюваний договір факторингу № 4 від 11.06.2012 року укладений між АТ "УкрСиббанк" та ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» та договір про відступлення права вимоги від 24.07.2020 року укладений між ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ" та ТОВ "ЕЛІТ-ФАКТОР відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», положенням статей 512, 514,1077,1079 ЦК України, права позивача, як боржника за кредитним договором та третьої особи, як поручителя, не порушує, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання їх недійсними, відповідно відсутність підстав для задоволення позовних вимог з причин їх необґрунтованості.

Outcome: dismissed