Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який декілька разів уточнювала. В обґрунтування уточнених позовних вимог посилається на те, що вона є спадкоємцем земельної ділянки після смерті [PERSON], яка ще за життя 04 січня 2005 року уклала договір оренди належної її земельної ділянки з ТОВ "Михайлівське плюс", за умовами якого вона передала, а ТОВ "Михайлівське плюс" отримало, згідно акту прийому-передачі, в оренду земельну ділянку № 18, поле № 2, розміром 7,130 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, строком на пять років, тобто до 31 грудня 2009 року. 17 грудня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Михайлівське плюс" укладено Додаткову угоду № 1 до договору оренди, згідно якої п. 3.1 Договору орендиземельної ділянки № 18 викладено в новій редакції, а саме:"Договір складено сторонами терміном на 10 років. Початок дії Договору з моменту державної реєстрації цієї додаткової угоди, закінчення 31 грудня 2017 року".Позивач, як спадкоємець вищезазначеної земельної ділянки не бажає мати будь-які договірні відносини з відповідачем з приводу належної їй вищезазначеної земельної ділянки, посилається на необґрунтованість та незаконність умов Договору оренди земельної ділянки, а тому в остаточній редакції позову просила розірвати Договір оренди земельної ділянки від 04 січня 2005\~року, укладений між [PERSON] та ТОВ "Михайлівське плюс". В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнений позов в остаточній редакції підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставинивикладені в ньому, та просилайого задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, оскільки підстави, передбачені ст. 32 Закону України "Про оренду землі", для розірвання договору оренди земельної ділянки від 04\~січня 2005 року відсутні, а вимоги щодо визнання нікчемним зазначеного договору позивачем не заявлялись. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04 січня 2005 року між [PERSON] та ТОВ\~"Михайлівське плюс" в особі директора [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого [PERSON] передала в оренду ТОВ\~"Михайлівське плюс" строком на 5 (пять) років належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №\~104016 земельну ділянку, розміром 7,130 га, а саме: поле № 2, ділянка № 18, вартістю 59\~840\~грн., розташовану на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, а ТОВ "Михайлівське плюс" зобовязалось щорічно сплачувати [PERSON] орендну плату в натуральній формі, умови про що сторонами погоджено в додатку № 1 до договору оренди земельної ділянки (а.с. 17-19). 17 грудня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Михайлівське плюс" в особі директора [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди від 04\~січня 2005 року земельної ділянки № 18, відповідно до якої сторонами досягнуто домовленості щодо зміни терміну дії договору, який встановлено на 10 років; встановлено початок дії договору з моменту державної реєстрації додаткової угоди , закінчення 31 грудня 2017 року; змінені умови, вид, розмірта строків орендної плати (а.с. 21). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №\~001319 від 15 лютого 2010 року,зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-10-126-00557, виданого відділом Держкомзему у Новомосковському районі, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 жовтня 2009 року, № 2-3227, серії ВМО 264025, є власником земельної ділянки площею 7,13 га, розташованої на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 22). Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про оренду землі», Земельним Кодексом України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 141 Земельного кодексу України перелічено підстави припинення права користування земельною ділянкою. Так підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі\~невиконання сторонами обовязків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору,\~а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Наведені позивачем в обґрунтування позовних вимог обставини, не можуть бути підставою для розірвання договору оренди згідно з ч. 2\~ст. 651 ЦК України; заявляючи позов, позивач не посилалась на невиконання відповідачем обовязків орендаря, які передбачені ст. 25 Закону України "Про оренду землі". Позивач не довів обставини, які відповідно до ст.ст. 32, 24, 25\~\~ вищевказаного Закону могли б бути підставою для розірвання договору оренди на вимогу однієї зі сторін договору.\~ Інших підстав для розірвання договору оренди землі позивач не заявляла, і не надавала будь-яких інших доказів, які б свідчили про істотне порушення умов договору\~відповідачем. Вимоги щодо визнання недійсним спірного договору з підстав, зазначених в позовній заяві, позивачем не заявлялись. Відтак, суд не вбачає підстав для розірвання договору оренди\~ та відмовляє у задоволенні позову. Крім того, враховуючи відмову судом у задоволенні позовних вимог судові витрати, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed