Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

13.09.2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили визнати: за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після померлого 20 вересня 2013 року [PERSON], право власності на 1/2 частку дачного будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Колісники, вул. Центральна, буд. 1-а; та за [PERSON], у порядку спадкування за заповітом після померлого 20 вересня 2013 року [PERSON], право власності на 1/2 частку дачного будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Колісники, вул. Центральна, буд. 1-а.\~ В обґрунтування позовної заяви позивачами зазначено, що 20.09.2013 року помер [PERSON], якому на день смерті належало: 14/100 часток квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №3-728, зареєстрованому Харківською біржею нерухомості 22.01.1998 року, зареєстрованому в КП "ХМБТІ" 05.05.1998 року, реєстр № П-4-5644; 47/100 часток квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 09.12.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО [PERSON], реєстр №2-1147; дачний будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Колісники, вул. Центральна, 1-а, що розташований на земельній ділянці, площею 0, 1 га, яка виділена [PERSON] для індивідуального дачного будівництва відповідно до рішення Тимченківської ради народних депутатів №9 від 23.02.1993 року. За життя, 24.07.2013 року, [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, в рівних частках заповідав [PERSON] та [PERSON] Спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, отримали свідоцтва про право на спадщину на 14/100 частин квартири №19 по вул. Коцарській в м. Харків, а 47/100 часток вищезазначеної квартири успадкували згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.06.2016 року. [PERSON] за життя не отримав правовстановлюючий документ на дачний будинок, внаслідок чого спадкоємці не мають можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом в органах нотаріату та вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] та позивачка [PERSON] наполягали на задоволенні позовної заяви, з підстав, зазначених у ній. Тимченківський сільський голова [PERSON] направив на електронну адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність представника ради, позов визнав в повному обсязі (а. с. 77). Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в листі №499/01-16 від 10.11.2016 року просила розглянути справу за її відсутністю, винести рішення на розсуд суду (а. с. 61). Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Спірним є право власності на дачний будинок №1-а з надвірними будівлями і спорудами, розташований по вул. Центральній в с. Колісники Зміївського району Харківської області, що входить до складу спадщини після [PERSON] Згідно свідоцтву про смерть, виданому 21.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харків реєстраційної служби Харківського міського управління юстицїі, [PERSON] помер 20.09.2013 року у віці 62 роки в м. Харків (а. с. 9). Згідно заповіту, посвідченого 24.07.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] на випадок смерті спадкоємцями свого майна призначив - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яким заповідав все майно, в рівних частках кожному, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, та взагалі все те, що буде йому належати і на що за законом матиме право (а. с. 16). [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON], отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 14/100 часток квартири №18 з відповідною частиною місць спільного користування в будинку №19 по вул. Коцарській в м. Харків (а. с. 17, 18). Право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з реєстру №33602455 від 13.02.2015 року (а. с. 19). Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13.06.2016 року, яке набрало законної сили, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 47/100 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті 20.09.2013 року [PERSON] в рівних частках по 47/200 часток за кожним (а. с. 22-25). Крім цього, до складу спадщини після [PERSON] входить нерухоме майно у вигляді зазначеного вище дачного будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, площею 1000 кв.м., що була надана [PERSON] згідно рішення виконкому Тимченківської сільської ради народних депутатів №9 від 23.02.1993 року в довічне володіння із земель запасу в с. Колісники для будівництва дачного будинку та господарських споруд, та на яку [PERSON] видано Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею, площею 0,10 га, для будівництва дачного будинку (а. с. 13, 14, 15). У травні 1993 року [PERSON] отримано дозвіл на виконання робіт по індивідуальному будівництву дачного будинку в с. Колісники Зміївського району Харківської області (а. с. 67) розроблено проект забудови земельної ділянки (а. с. 66). За даними технічного паспорта, виданого КП "Зміївське БТІ" 01.08.2016 року на ім'я [PERSON], дачний будинок та господарські будівлі і споруди по вул. Центральній, 1-а в с. Колісники були збудовані у 2004 році. (а. с. 10-12). Згідно звіту про оцінку майна № KQ160906-001 від 06.09.2016 року, ринкова вартість дачного будинку, загальною площею 120 кв.м. з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Колісники, вул. Центральна, буд. 1-а складає 158378 грн. (а. с. 26-33). За відомостями, що надані КП "Зміївське БТІ" у довідці від 11.11.2016 року, дійсна інвентаризаційна вартість будинку з надвірними будівлями за адресою: с. Колісники Зміївського району Харківської області, вул. Центральна, буд. 1-а складає 335 796 грн. Первинна інвентаризацію будинку проведена у 2016 році, право власності не реєструвалося. (а. с. 68). Даними довідки Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 11.10.2016 року підтверджується, що згідно даних погосподарського обліку Тимченківської сільської ради дачний будинок, який знаходиться в с. Колісники по вул. Центральній, 1-а, належав [PERSON], який помер 20.09.2013 року. (а. с. 65). Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 3 Глави 13 Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до Листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 (пункт 11) при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. До 1992 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Станом на 1992 рік діяло наступне законодавство, яке регулювало виникнення права власності, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів по господарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалась в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 №91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за № 830/19568 (далі - Порядок), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Порядок було прийнято на виконання пункту 9 розділу V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон), дія якого мала тимчасовий характер - до 31.12.2012р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012р. № 5496 до Закону були внесені зміни, якими було продовжено дію пункту 9 розділу V Прикінцеві положення Закону до 31.12.2013р. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачами [PERSON] та [PERSON] надано докази того, що вони прийняли спадщину за заповітом, що залишилась після смерті 20.09.2013 року [PERSON], оформили свої права на частину майна, але отримати свідоцтва про право на спадщину у вигляді дачного будинку не мають можливості через те, що за життя [PERSON] не отримав свідоцтва про право власності на нього. За таких обставин, позовна заява [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved