Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа : відділ по Ленінському району служби (управляння) у справах дітей Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В позові зазначено, що з жовтня 2000р. по 2009р. вона перебувала у шлюбі з [PERSON] В період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження. З 2005 року вони припинили спільне проживання. Син [PERSON], [INFO] залишився проживати з нею, та знаходиться на її утриманні. З тих пір відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню своєї дитини, не приділяє їй ніякої уваги, не піклується про стан її здоров'я, фізичний розвиток, не забезпечує її догляд та харчування, не зустрічається з нею та не спілкується, не приймає ніякої участі у її долі. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя № 2-4218/05 від 21.10.2005р. стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.04.2015р. становить 22226 грн. 59 коп. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON], [INFO]. В судовому засідання позивачка підтримала позовні вимоги, пояснила, що з 2005 року вони з відповідачем припинили спільне проживання. Син [PERSON], [INFO] залишився проживати з нею та знаходиться на її утриманні. З тих пір вона самостійно займається вихованням та утримання дитини. Несе витрати на лікування сина. Приблизно з 2007р. відповідач повністю перестав брати участь у житті дитини. Батько до школи не приходив, з дитиною не спілкувався. Батько не запроваджував жодних заходів по оздоровленню дитини, не брав сина на море. Починаючи з 2012р. припинив сплачувати аліменти на утримання дитини. Станом на 01.04.2015р. відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 22226 грн. 59 коп., що підтвердженого довідкою ВДВС Жовтневого РУЮ Миколаївської області. Посилається на те, що дитина страждає на важкі захворювання, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря алерголога та має діагноз "Бронхіальна астма III ступеня", перебуває на обліку у окуліста з діагнозом "Астигматизм" та на обліку у невропатолога з діагнозом "Логоневроз" у зв`язку з чим потребує особливого догляду, на що відповідач уваги також не звертає. Оскільки він умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, просить позбавити його батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що у 2007р. через наявність житлових спорів з [PERSON], остання почала чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] У 2008р. він був змушений звернутися в Хортицьку районну адміністрацію Запорізької міської ради з заявою про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з сином та рішенням 9 від 4.06.08р. було встановлено порядок спілкування його з сином у присутності матері, оскільки на той час він не мав власного житла, то не міг брати сина до себе. Втім, позивачка і після цього неодноразово чинила та продовжує створювати йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною. Дитина неодноразово змінювала навчальний заклад, про що він дізнавався лише від сина, та вважає, що позивачка налаштовує дитину проти нього. Він приймав заходи щодо оздоровлення дитини, а саме, в 2010р. брав путівку в дитячий оздоровчий центр "Супутник", у 2012р. відпочивав разом з сином на узбережжі Азовського моря. Коли син навчався в ЗЗОШ- 49 в період з 1.01.09р. по 29.08.13р., то він постійно приходив до школи, спілкувався з класним керівником та адміністрацією школи, забирав дитину. В період з 13.12.2012р. по 01.01.2014р. він більшість часу проводив з дідусем [PERSON], [INFO], доглядаючи його у зв`язку з інвалідністю, що підтверджується довідкою № 187338 до акту огляду МСЕК від 05.07.2012р. № 783, тому він не мав можливості більше часу приділяти увагу сину. Після смерті діда до моменту військової мобілізації він намагався більше часу проводити з сином, разом ходили на пляж, відпочивали на природі. З 03.09.2014р. по 07.08.2015р. він перебував у зоні АТО, а тому не мав можливості зустрічатися з дитиною та спілкуватися з нею. Після повернення з зони АТО він дзвонив до [PERSON] та пропонував купити для сина спортивний костюм та взуття. Втім, позивачка відреагувала на його пропозицію негативно. Він ніколи не ухилявся від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню дитини і в подальшому бажає приймати активну участь у вихованні сина, його культурного та духовного розвитку. До 2013р. він працював на заводі «Запоріжсталть» та сплачував аліменти., заборгованості не мав. В період перебування його в зоні АТО виконавчий лист знаходився за місцем його роботи, де відраховувалися аліменти на користь позивачки. Крім того, він самостійно протягом 2014-2015р. перераховував їй грошові кошти на утримання дитини в сумі 600 грн., 1500 грн., 2000 грн., що підтверджується квитанціями. Заборгованість по аліментам на 30.11.15р. складає 6621,95 грн. Просить в позові відмовити. Представник Служби (управління) у справах дітей Запорізької міського ради по Ленінському району м.Запоріжжя зазначив, що відповідач не проживає разом з родиною. Сторони не визначилися між собою з приводу виховання дитини. Вважає, що відсутні данні, які б свідчили, що відповідач умисно ухиляється він виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи всі обставини справи та надані пояснення сторін, з метою захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, вік та стан здоров`я дитини, її особисте сприйняття батьківського оточення, взаємостосунки між батьками та інші обставини, що мають істотне значення, рішення комісія з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району від 08.10.2015р. протокол № 2-0/4 вважає за недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р.н. Прокурор Канаєва Ю.В. зазначила, що не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, представника Служби (управління) у справах дітей, висновок прокурора, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини. З жовтня 2000р. по 2009р. сторони перебували у шлюбі. З 2005 року вони припинили спільне проживання. Син [PERSON], [INFO] залишився проживати з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя № 2-4218/05 від 21.10.2005р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку. Доводи позивача про те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню своєї дитини, не приділяє їй ніякої уваги, не піклується про стан її здоров'я, фізичний розвиток, не забезпечує її догляд та харчування, не зустрічається з нею та не спілкується, не приймає ніякої участі у її долі, суд вважає безпідставними. З 2007р. між сторонами були наявні житлові спори та не було вирішене питання з приводу участі у вихованні батьком дитини. Оскільки позивач чинила перешкоди батьку у вихованні та спілкуванні з сином , в 2008р. він був змушений звернутися в Хортицьку районну адміністрацію Запорізької міської ради з заявою про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та рішенням 9 від 4.06.08р. було встановлено порядок спілкування його з сином у присутності матері, оскільки на той час він не мав власного житла, то не міг брати сина до себе. Дитина неодноразово змінювала навчальний заклад, про що відповідач дізнавався лише від сина. З пояснень позивачем в судовому засіданні від 14.03.16р. вбачається, що вона не вважала за необхідне повідомляти батька про зміну навчального закладу дитини. Відповідач був вимушений самостійно дізнаватися про місце навчання сина, щоб мати можливість відвідувати його. Зазначене свідчить про те, що позивач навмисно створює перешкоди відповідачу для побачень з сином. Судом також встановлено, що відповідач приймав заходи щодо оздоровлення дитини, а саме, в 2010р. брав путівку в дитячий оздоровчий центр "Супутник", у 2012р. відпочивав разом з сином на узбережжі Азовського моря. Коли син навчався в ЗЗОШ- 49 в період з 01.01.2009р. по 29.08.2013р., то він постійно приходив до школи, спілкувався з класним керівником та адміністрацією школи, забирав дитину. В період з 13.12.2012р. по 01.01.2014р. відповідач доглядав дідуся [PERSON], [INFO], який був інвалідом та потребував сторонньої допомоги, що підтверджується довідкою № 187338 до акту огляду МСЕК від 05.07.2012р. № 783, тому в цей час не мав можливості більше часу приділяти сину. Після смерті діда до моменту військової мобілізації він проводив час з сином, разом ходили на пляж, відпочивали на природі, що підтвердив свідок [PERSON] З 03.09.2014р. по 07.08.2015р. відповідач перебував у зоні АТО, а тому не мав можливості зустрічатися з дитиною та спілкуватися з нею, що суд вважає поважними причинами. Після повернення з зони АТО відповідач самостійно розшукав місце навчання дитини та приходив до навчального закладу, надавав довідку про участь в АТО для можливості отримання дитиною безкоштовних харчування в школі. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ніколи не ухилявся від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню дитини і в подальшому бажає приймати активну участь у вихованні сина, його культурного та духовного розвитку. До 2013р. він працював на заводі «Запоріжсталь» та сплачував аліменти, заборгованості не мав. В період перебування його в зоні АТО виконавчий лист знаходився за місцем його роботи , де відраховувалися аліменти на користь позивачки. Вина відповідача в неналежному перерахуванні зазначених аліментів відсутня. Крім того, він самостійно протягом 2014-2015р. перераховував їй грошові кошти на утримання дитини в сумі 600 грн., 1500 грн., 2000 грн., що підтверджується квитанціями. Заборгованість по аліментам станом на 30.11.2015р. складає не 22226,59 грн., а 6621,95 грн. яка зараз ще перевіряється за зверненням відповідача. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському р-ну від 16.10.15р. орган опіки та піклування не вбачає підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] р.н. У відповідності до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав від 30.03.2007р. ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з п. п. 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, суд не вбачає підстав, передбачених ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed