Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Білоцерківська місцева прокуратура 03.08.2016 року звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що за результатами розгляду звернення громадської організації «Всеукраїнська асоціація учасників бойових дій» було встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок на території Білоцерківського району в адміністративних межах трьох сільських рад Пилипчанської, Трушківської та Матюшівської, в оренду для ведення фермерського господарства гр.[PERSON], було встановлено, що наказами Головного управління Держземагенства у Київській області від 09.12.2013 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення шести земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства орієнтовним розміром 128,244 га на території Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району, площами 14,3309 га, 25,3787га та 35,5366га на території Трушківської сільської ради Білоцерківського району, площами 74,6883 га та 212,7291га на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району; відповідно до наказів Головного управління Держземагенства у Київській області від 14.11.2014 року,12.02.2014 р. і 11.02.2014 року було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду та надано [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства земельні ділянки зазначених площ, а в подальшому на підставі вказаних наказів 31.03.2014 року і 24.12.2014 року між начальником Головного управління Держземагенства у Київській області та фізичною особою [PERSON] укладено договори оренди зазначених земельних ділянок строком на 21 рік, а деякі - строком на 27 років, били підписані акти приймання-передачі земельних ділянок, ці договори оренди 14.04.2014 року і 31.01.2015 року були зареєстровані у Реєстраційній службі Білоцерківського міськрайонного управління юстиції. Відповідач [PERSON] у поданих клопотаннях не обґрунтувала розміри земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок, не зазначила при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства та не надала підтвердження наявності техніки, необхідної для обробітку такої площі землі. [PERSON] не мала намірів займатися фермерським господарством. Вказані вище накази Головним управлінням Держземагенства у Київській області прийнято з порушенням вимог земельного законодавства та Закону України «Про фермерське господарство», а тому вони підлягають визнанню недійсними та скасуванню. Оскільки правовою підставою для укладення договорів оренди землі є накази Головного управління Держземагенства у Київській області, то на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України ці договори також належить визнати недійсними та скасувати. Зважаючи на викладене прокурор просив суд визнати недійсними і скасувати накази Головного управління Держземагенства у Київській області № № КИ/3220487400:01:013/00010046, № КИ/3220487400:07:003/00010048, № КИ/3220487400:07:012/00010049, № КИ/3220487400:01:017/00010047, № КИ/3220483500:01:003/00010050, № КИ/3220483500:01:006/00010051 від 09.12.2013 року, якими надано дозвіл [PERSON] на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, розташованих на території Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовним розміром 128,2404 га, на території Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовним розміром 14,3309 га, 25,3787 га, 35,5366 га на території Матюшівсьої сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовними розмірами 74,6883 га та 212,7291га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства; визнати недійсними і скасувати накази Головного управління Держземагенства у Київській області № № 10-10016/15-14-сг від 14.11.2014р., КИ /3220487400:01:003/00013375, КИ /3220487400:01:017/00013374 від 12.02.2014 року КИ /3220487400:01:012/00013345, КИ /3220483500:01:003/00013344, КИ /3220483500:01:006/00013346 від 11.02.2014 року, якими затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду та надано [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства земельні ділянки площею 128,2404 га (кадастровий номер 3220485100:01:013:0019) для ведення фермерського господарства строком на 21 рік, розташовану на території Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району, загальною площею 14,3242 га, 25,3787 га, та 35,5366 га (відповідно, кадастровий номер 3220487400:07:003:0052, 3220487400:07:01:0071, 3220485100:01:017:0036) для ведення фермерського господарства, строком на 27 років, розташованих на території Трушківської сіслької ради Білоцерківського району Київської області, загальною площею 74,6883 га та 212,7242 га ( відповідно, кадастрові номери 3220483500:01:003:0006, 3220483500:01:006:0008) для ведення фермерського господарства, строком на 27 років, розташованих на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району; визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, укладені 31.03.2014 року та 24.12.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області та фізичною особою [PERSON] щодо вказаних земельних ділянок та скасувати рішення реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію від 31.01.2015 року та від 14.04.2014 року зазначених договорів оренди земельних ділянок де орендарем виступає [PERSON]; стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В судовому засіданні прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області підтримав позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не зявилися і своїх представників не направили, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Відповідач [PERSON] направила суду ряд письмових клопотань щодо залучення третіх осіб в справу та подала зустрічну позовну заяву. Дані клопотання були вирішені в судовому засіданні. Відповідач ГУ Держгеокадастру в Київській обл. /Головне управління Держземагенства у Київській області було переіменовано на Головне управління Держгеокадастру у Київській області./ направило суду письмово викладені пояснення, відзив на позов. [PERSON] була особисто повідомлена про розгляд справи за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, жодних клопотань щодо відкладення розгляду спарви до суду не надходило, а також, жодної інформації щодо поважності неявки в судове засідання відповідачів та їх представників суду не надано та відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення прокурора, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [PERSON], відповідно до ст.123 ЗК України, 09.12.2013 звернулась із заявами (клопотаннями) до Головного управління Держземагентства у Київській області про надання їй дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення шести земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства: площею 128,2404 га, яка розташована на території Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, площами 14,3309 га, 25,3787 га і 35,5366 га, які розташовані на території Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, площами 74,6883 га і 212,7291 га, які розташовані на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Зазначене підтверджено копіями заяв [PERSON] від 06.12.2013 р. та 09.12.2013 року (а.с. 15-20). Встановленим є те, що на підставі вказаних заяв наказами Головного управління Держземагентства у Київській області за № № КИ/3220487400:01:013/00010046,КИ/3220487400:07:003/00010048,КИ/3220487400:07:012/00010049,КИ/3220487400:01:017/00010047,КИ/3220483500:01:003/00010050,КИ/3220483500:01:006/00010051 від 09.12.2013 року було надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, розташованих на території Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовним розміром 128,2404 га, на території Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовними розмірами 14,3309 га, 25,3787 га та 35,5366 га і на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовними розмірами 74,6883 га та 212,7291 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства. Зазначене підтверджено копіями наказів ГУ Держземагенства України в Київській області (а.с.21-26). Встановлено, що наказами Головного управління Держземагенства у Київській області № № 10-10016/15-14- сг від 14.11.2014р., КИ /3220487400:01:003/00013375, КИ /3220487400:01:017/00013374 від 12.02.2014 року КИ /3220487400:01:012/00013345, КИ /3220483500:01:003/00013344, КИ /3220483500:01:006/00013346 від 11.02.2014 року було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду та надано [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства земельні ділянки площею 128,2404 га (кадастровий номер 3220485100:01:013:0019) для ведення фермерського господарства строком на 21 рік, розташовану на території Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району, загальною площею 14,3242 га, 25,3787 га, та 35,5366 га (відповідно, кадастрові номери 3220487400:07:003:0052, 3220487400:07:01:0071, 3220485100:01:017:0036) для ведення фермерського господарства, строком на 27 років, розташованих на території Трушківської сіслької ради Білоцерківського району Київської області, загальною площею 74,6883 га та 212,7242 га ( відповідно, кадастрові номери 3220483500:01:003:0006, 3220483500:01:006:0008) для ведення фермерського господарства, строком на 27 років, розташованих на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району. Дане підтверджено копіями наказів ГУ Держземагенства у Київській області (а.с.27-32). Встановленим є те, що підставі вказаних наказів Головним управлінням Держземагентства у Київській області з фізичною особою [PERSON] [PERSON] і 24.12.2014року було укладено договори оренди вказаних земельних ділянок та підписано акти приймання-передачі земельних ділянок. Дане підтверджено копіями договорів оренди та додатками до цих договорів /акти визначення меж, схеми земельних ділянок, кадастрові плани/ (а.с.33-117). З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2015 року було зареєстровано договір оренди земельної ділянки площею 128,2406 га, а 14.04.2014 року було зареєстровано інші вищенаведені договори оренди землі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що свідчать копії Витягів з даного реєстру (а.с.45-46,59-60,73-74,88-89,102-103,116-117). В судовому засіданні також встановлено, що на час укладення спірних договорів оренди, орендар [PERSON] не займалася підприємницькою діяльністю, не мала сільськогосподарської техніки та інших засобів для обробітку земель. Дане слідує з інформаційного листа Державної інспекції сільського господарства в Київській області №05-09\\109 від 22.01.2015року (а.с.120). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство». Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.4 ст. 122 ЗК України (в редакції чинній на час передачі ділянок в оренду) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно з частиною другою статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. За положеннями ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Проте, спеціальним законом, який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України є Закон України «Про фермерське господарство». Частинами 1, 2 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Відповідно до ст.2 даного Закону відносини, пов'язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Як вбачається із змісту ч.ч. 1,2,7 ст.7 вищевказаного Закону, громадяни для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства звертаються до відповідної районної державної адміністрації, а для отримання земельної ділянки із земель комунальної власності до місцевої ради. У заяві зазначається: бажаний розмір і місце розташування земельної ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства надаються єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Отже, спеціальний Закон визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону). Крім того, вказаний Закон передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови. В постанові Верховного Суду України № 6-2902цс15 від 03.02.2016 року викладено правову позицію стосовно того, що при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до ст. 123 ЗК України. За змістом статей 1, 7, 8 Закону заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів. За приписами ст.360-7 ЦПК України такі висновки Верховного Суду України є обовязковими для всіх судів України. Таким чином, до спірних правовідносин застосуванню підлягає ст. 123 ЗК України в її поєднанні з частиною першої статті 7 Закону № 973-IV. Судом встановлено, що [PERSON] у клопотаннях про надання їй в оренду землі не обґрунтувала розміри земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок, не зазначила при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства та не надала підтвердження наявності техніки, необхідної для обробітку такої площі землі, не зазначила про кількість членів фермерського господарства та наявності у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, не надала підтвердження наявності аграрної освіти чи досвіду роботи в сільському господарстві. В письмових клопотаннях про залучення в справу третіх осіб, відповідачем [PERSON] зазначено, що у неї наявні господарські відносини із контрагентами ПП «Альянсагротрейд» і ТОВ «Вікторія», що підтверджує ведення фермерського господарства, але це не спростовує вищенаведених висновків суду, оскільки наявність на даний час господарських відносин з іншими підприємствами не підтверджує наявність у [PERSON] на час звернення до ГУ Держземагенства в Київській області, обґрунтування розміру земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів, та не підтверджує спроможність [PERSON] виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Суду не надано доказів того, що за [PERSON] зареєстрована сільськогосподарська техніка, що викликає обґрунтовані сумніви в її спроможності обробляти такі великі обсяги землі й використовувати її за цільовим призначенням, тоді як одним із принципів земельного законодавства є забезпечення раціонального використання і охорони земель (п. «г» ст. 5 ЗК України), а Закон України від 19.06.2003 року № 973-IV«Про фермерське господарство» спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України. Отже, з огляду на положення статті 7 Закону № 973-IV, доказів того, що уповноважений орган при прийнятті оскаржуваних наказів перевірив, як відповідач [PERSON] обґрунтував розміри земельних ділянок, про які просив в клопотанні, які перспективи діяльності власного фермерського господарства вона наводила при цьому та які з них були враховані при прийнятті рішень Головним управлінням Держземагентства у Київській області про надання [PERSON] в оренду земельних ділянок значної площі на території різних сільських рад, тобто не єдиним масивом, зокрема, чи мала [PERSON] можливість самостійними силами та працею членів фермерського господарства вести фермерську діяльність, чи мала (має) вона власну техніку для обробітку землі, ресурси для залучення найманих працівників чи оренди сільськогосподарської техніки, суду надано не було. В своїх поясненнях представник позивача в судовому засіданні доводив відсутність дійсного волевиявлення [PERSON] на створення фермерського господарства та раціонального використання земельних ділянок, наданих їй в оренду. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно до п.6 оскаржуваних договорів оренди землі від 24.12.2014р нормативно грошова оцінка 1 (одного) гектара ріллі по Київській області на 01.07.1995 рік становить 3796,00 грн., що з урахуванням коефіцієнту індексації (3,2) на 01.01.2012р. та коефіцієнту змін у рентному доході (1,756), на день підписання договорів складає 21330,50 грн. Таким чином, вартість 490,904 та ріллі по Київській області станом на 24.12.2014р. становить 10 471 227, 77 грн. Відповідно до ст.15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" передбачено обовязкове проведення грошової оцінки земельних ділянок у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. В оскаржуваних договорах оренди землі від 24.12.2014 року пунктом 53 передбачено, що орендар має замовити за власний рахунок проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та протягом шести місяців з дати підписання сторонами договору подати орендодавцю витяг із затвердженої технічної документації з нормативно грошової оцінки земельної ділянки разом з проектом додаткової угоди щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки, проведеної відповідно до Закону України "Про оцінку земель" та розміру орендної плати, визначеного на її основі. Також, пунктом 55 договорів оренди земельних ділянок передбачено, що у випадку невиконання орендарем умов пункту 53 договору є підставою для його дострокового розірвання за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до листа Білоцерківської районної ради від 21.07.2016 року, станом на вказану дату районна рада не приймала рішення про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що надані [PERSON] в оренду (а.с.118). А також, в позовній заяві прокурор посилався на те, що громадяни для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Згідно інформаційного листа Білоцерківської районної держадміністрації Київської області від 25.07.2016 року, - [PERSON] не зверталася до Білоцерківської райдержадміністрації з заявами щодо надання їй в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства (а.с.119). Так, згідно ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», на що вказано вище в рішенні, заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Отже, спеціальним законом, який визначає порядок надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства, чітко передбачено необхідність згоди відповідної державної адміністрації на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки для фермерського господарства. При цьому суд виходить з того, що таке положення Закону не суперечить ст.122-124 ЗК України, поскільки ч.2 ст.7 цього Закону вказує на те, що проект відведення земельної ділянки затверджується відповідно до закону, тобто відповідно до порядку, визначеного ЗК України. Таким чином, суд виходить з того, що при зверненні відповідача [PERSON]Г, до Головного управління Держземагентсва у Київській області із клопотаннями про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою та їх затвердження і надання земельних ділянок в оренду було порушено вимоги Закону України «Про фермерське господарство», а тому накази ГУ Держземагенства у Київській області від 09.12.2013 року, якими надано дозвіл [PERSON] на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, розташованих на території Пилипчанської сільської ради Білоцерківськог району Київської області, орієнтовним розміром 128,2404 га, на території Трушківської сілької ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовним розміром 14, 3309 га, 25,3787 га, 35,5366 га, на території Матюшівсьої сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовними розмірами 74,6883 га і 212,7291 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, та накази відповідача ГУ Держземагенства у Київській області якими затверджено проекти землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок в оренду та надано [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства земельні ділянки, - слід визнати недійсними. Прокурор просив суд визнати недійсними договори оренди спірних земельних ділянок. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 210 ЦК України та частиною 1 статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» набирає чинності. Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,6 статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, суд вважає, що відповідно до положень п.«в» ст.152 ЗК України та ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними оспорювані прокурором договори оренди землі, оскільки правовою підставою для їх укладення є накази ГУ Держземагенства України у Київській області, які прийняті всупереч закону та визнаються недійсними і скасовуються. Згідно частини 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконані роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи, що договори оренди земельних ділянок, укладені між управлінням Держземагенства у Київській області та [PERSON] визнаються недійсними, підлягають скасуванню й рішення реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про державну реєстрацію договорів оренди. Нормами частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, зокрема, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, як встановлено судом, відповідач [PERSON] набула права користування земельними ділянками незаконно, адже ті були передані їй в оренду всупереч установленому законом порядку. Звернення прокурора до суду спрямоване на відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання про передачу земельних ділянок в оренду, а тому, проаналізувавши всі надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову прокурора з наведених вище в рішенні підстав. Згідно ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд вважає за можливе стягнути з відповідачів [PERSON] та ГУ Держгеокадастру у Київській області на користь прокуратури Київської області судовий збір в сумі 5512 грн., порівну з кожного. Судові витрати підтверджені квитанцією (а.с.14). Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved