Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 15.03.2013 року між ним та [PERSON] (відповідачем) був підписаний договір позики, згідно умов якого він позичив у відповідача 55 951,00 грн., що на день укладення договору за курсом НБУ становило 7 000 доларів США, із строком повернення до 15.04.2013 року. Після цього, 17.09.2013 року між ним та відповідачем був підписаний договір про внесення змін до Договору позики, згідно якого сума позики збільшилася до 95 916 грн., що еквівалентно 12 000 доларів США на момент підписання, а також було продовжено до 15.10.2013 року строк повернення позики. 12.11.2013 року між ним та відповідачем був підписаний договір про внесення змін до Договору позики, згідно якого сума позики збільшилася до 159 860 грн., що еквівалентно 20 000 доларів США на момент підписання, а також строк повернення позики продовжений до 15.12.2013 року. В подальшому, 22.01.2014 року між ним та відповідачем був підписаний договір про внесення змін до договору позики, згідно яких сума позики збільшилася до 199 825 грн., що еквівалентно 25 000 доларів США на момент підписання, також було продовжено і строк повернення позики до 15.03.2014 року. Крім цього, одночасно з підписанням договору позики 15.03.2013 року, ним та відповідачем був підписаний договір іпотеки, нотаріально посвідчений, відповідно до якого виконання його (позивача) зобов'язань за договором позики забезпечується передачею в іпотеку належної йому на праві власності квартири [ADDRESS], на умовах, що передбачені вказаним договором. До договору іпотеки також вносилися зміни 17.09.2013 року, 12.11.2013 року, 22.01.2014 року. Можливо підписувалися і інші додаткові договори або додаткові угоди до договору іпотеки, але він їх не отримував. Вважає, що договір позики підлягає визнанню його удаваним, а договір іпотеки недійсним. В березні 2013 року йому знадобилися грошові кошти. В мережі інтернет він знайшов сайт компанії "D-INVEST GROUP", яка презентує себе як фінансова компанія. Він зателефонував їм, запитав про можливість отримання займу, отримав попередню згоду, домовився про зустріч. Потім, до нього (позивача) додому приїхав Гореванов Даніїл, керівник компанії - згідно інформації сайту, який оглянув квартиру, документи, та узгодили суму займу - 5 000 доларів США. За попередньою домовленістю 15.03.2013 року він (позивач) з'явився до офісу приватного нотаріуса Дерев'янко В.В., де у уклали договір позики. Після підписання договору він побачив, що укладає договір не з компанією, а з молодим хлопцем, якого він раніше не бачив. Йому пояснили, що це спрощує процедуру і не треба турбуватися. Потім з документів він побачив, що хлопцем був відповідач. Крім підписання документів, відповідач більше ніяких дій не вчиняв, грошові кошти йому не передавав, документів від нього не брав. Фактично він отримав грошові кошти в сумі 5 000 доларів США від компанії "D-INVEST GROUP", при цьому в договорі зазначено 7 000 доларів США, але йому пояснили, що 2 000 доларів США пішли на оплату послуг нотаріуса. Відповідач ніколи не телефонував йому, не витребував повернення грошових коштів, не пропонував укладати додаткові договори. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити та врахувати обставини, обгрунтування, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та просив врахувати надані ними письмові заперечення на позов. Також просив врахувати, що в суді доведено та підтверджено самим позивачем факт отримання останнім в борг коштів, неповернення ним боргу у визначені стоки і по цей час. Всі документи - договори основні, договори про внесення змін, розписки, листи, в яких визнавав позивач борг, підписував позивач, що останній не оспорює; договори всі укладалися позивачем з відповідачем. Щодо реалізації предмету іпотеки на виконання взятих позивачем зобов'язань, зазначив, що ці дії відповідають вимогам закону. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно договору позики, укладеному 15.03.2013 року між [PERSON] (відповідачем) та [PERSON] (позивачем), останній позичив (взяв у борг) у [PERSON] грошові кошти в сумі 55 951 грн., що на день укладання договору за курсом НБУ становить еквівалент 7 000 доларів США, строк повернення визначено до15.04.2013 року. В п.4 договору визначено, що у разі прострочення позичальником терміну повернення позики він зобов'язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня. Крім цього, в п.5 договору визначено, що у разі неповернення боргу у визначений строк, позикодавець має право стягнути борг шляхом звернення стягнення на будь-яке майно позичальника. В день укладення договору позики - 15.03.2013 року між сторонами був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно якого [PERSON] (позивач), як іпотекодавець, передав [PERSON] (відповідачу), як іпотекодержателю, на забезпечення виконання зобов'язання за договором позики від 15.03.2013 року, в іпотеку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]. Встановлено, підтверджено наданими до справи документами, що між сторонами після укладення договору позики та договору іпотеки неодноразово укладалися додаткові угоди до договору позики, договори (нотаріально посвідчені) про внесення змін до договору іпотеки. Так, 17.09.2013 року за договором про внесення змін до договору позики пункт 1 договору позики викладено в новій редакції, згідно якої [PERSON] позичив у [PERSON] 95 916 грн., що становить 12 000 доларів США, строком до 15.10.2013 року (нова редакція п.3 договору позики). Згідно змін до договору позики, викладених в договорі від 19.11.2013 року, пункт перший договору позики викладено в новій редакції, згідно якої [PERSON] позичив у [PERSON] 159 860 грн., що становить 20 000 доларів США, строком до 15.12.2013 року (нова редакція п.3 договору позики). В обох зазначених додаткових угодах до договору позики вказано про те, що сторони підтверджують, що визначені в них суми позики є повними та остаточними сумами заборгованості позичальника перед позикодавцем. 16.01.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору позики та договорів про внесення змін та доповнень, згідно якої сторони визначили та затвердили загальну суму заборгованості - 159 860 грн., що становить 20 000 доларів США, зазначену суму позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 15.02.2014 року. В пункті 4 цієї додаткової угоди вказано, що у разі, якщо позичальник не поверне позичену суму грошей до вказаного строку, він сплачує суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення а також пеню у розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочення платежу. Після цього, між сторонами було укладено 22.01.2014 року ще один договір про внесення змін до договору позики, згідно якого пункт перший договору позики викладено в новій редакції, відповідно до якої [PERSON] позичив у [PERSON] 199 825 грн., що становить 25 000 доларів США, строком до 15.03.2014 року (нова редакція п.3 договору позики). Сторони підтвердили, що вказана сума позики є повною і остаточною сумою заборгованості. Аналогічні зміни та доповнення були внесені і до договору іпотеки, укладеному між сторонами 15.03.2013 року. Крім зазначених договорів позики та іпотеки, договорів про внесення змін та доповнень, які підписані сторонами, позивачем [PERSON] писалися розписки до кожного з вказаних вище договорів, на вказані в цих договорах суми, підписувалися ним, що останній підтвердив у суді. Таким чином, в суді встановлено, що позивач протягом року після отримання позики від відповідача, мав неодноразові зустрічі з останнім, разом укладали, підписували ряд договорів про внесення змін доповнень як до договору позики, так і до договору іпотеки; позивач власноручно писав розписки на всі вказані суми в договорах (основні та додаткові та про внесення змін, доповнень); позивач писав та підписував відповіді на заяви-вимоги щодо повернення боргу, в яких визнавав суму боргу 25 000 доларів США. Крім цього, позивач направляв відповідачу відповідь на заяву-вимогу останнього щодо повернення боргу, а саме - лист відповідь від 16.04.2014 року, в якому позивач зазначив, що суму боргу 25 000 доларів США він визнає в повному обсязі, але просить відстрочити виконання ним зобов'язання щодо виплати боргу до 01.05.2014 року (а.с.46). В другій заяві-відповіді, нотаріально посвідченій, від 18.03.2014 року, позивач на отриману ним заяву-вимогу від відповідача повідомляє, що вказаний борг (25 000 доларів США) він визнає, але виплатити його в даний час не має можливості (а.с.44-45). В судовому засіданні позивач підтвердив написання та підписання ним вказаних відповідей на письмові вимоги відповідача. В суді встановлено те, що позивач не повертав, як у визначені в договорах строки, так і на час розгляду справи в суді, позичені ним грошові кошти. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Повернути позику, згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналогічна вимога передбачена і ст.530 ЦК України. Як зазначалося вище, позивач отримав від відповідача грошові кошти, які в порушення вимог вказаного законодавства не повернув відповідачу як в установлені договорами строки, так і по цей час. Факт отримання від відповідача грошових коштів в борг позивач не заперечує. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує ст.235 ЦК України, якою передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Стосовно даного обгрунтування позовних вимог суд приходить до наступного. Позивачем не було надано жодного доказу до даної позовної вимоги, не вказано навіть - який саме правочин насправді ним і відповідачем був вчинений та який прихований укладеним ними договором позики. Посилання позивача на те, що договір позики ним був укладений в реальності з компанією "D-INVEST GROUP" (точну назву якої він не знає), є безпідставне, недоведене. Крім того, позивач не заперечує, що як договір позики, так і договір іпотеки та всі інші договори укладалися між ним та відповідачем - фізичною особою [PERSON] Безпідставним та недоведеним є і те, що грошові кошти позивач отримував в борг не від відповідача. Позивач укладав та підписував договори позики та іпотеки в 2013 році, а в подальшому ще протягом року і ряд договорів про внесення змін та доповнень до основних договорів, саме з відповідачем. Саме відповідачу писав листи про визнання боргу та про неможливість його сплатити; саме відповідача просив відстрочити сплату боргу. Безпідставними та недоведеними є і вимога про визнання недійсним договору іпотеки. Дану вимогу позивач обгрунтовує ст.ст.203, 215 ЦК України. Так, в статті 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і всі вказані в цій статті вимоги мали місце при укладенні спірних правочинів, що було встановлено в суді. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed