Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-05 00:00:00

25.11.2016 року позивач звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області суду з позовом до відповідача [PERSON] . Із зазначеного часу справа перебувала на розгляді у судді Потапової О.М. до вересня 2020 року, та відповідно до повторного розподілу була передана судді Кравцову С.О. В позовних вимогах позивач зазначив, що 21.07.2015 року між ПАТ «ПтБ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (далі - Позивач чи ТОВ"ФК"ЄАПБ") укладено Договір факторингу № 20150721-Г (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого, ПАТ «ПтБ» відступив Позивачу право вимоги від Відповідача коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ПАТ «ПтБ», а Позивач набув право вимоги грошових коштів від Відповідача (витяг з Договору факторингу стор. 1,4, 11 додається). Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № 20150721-Г від 21.07.2015 - РЕЄСТРУ ЗАБОРГОВАНОСТЕЙ (витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу № 20150721-Г від 21.07.2015 - РЕЄСТРУ ЗАБОРГОВАНОСТЕЙ додається) Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 30666,22 грн., з яких: - 17641,31 грн. - заборгованість за основною сумою боргу;? - 12274,91 грн. - заборгованість за процентами та комісією; - 750 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. 25.11.2015 року між ПАТ «ПтБ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (далі - Позивач чи ТОВ"ФК"ЄАПБ") укладено ДОГО ВІР факторингу № 20151125-Г (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якої ПАТ «ПтБ» відступив Позивачу право вимоги від Відповідача коштів (включаю проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яке належить ПАТ «ПтБ», а Позивач набув право вимоги грошових коштів до Відповідача (витяг з Договору факторингу стор. 1,4, 11 додається). Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № 20151125-Г Е 25.11.2015- РЕЄСТРУ ЗАБОРГОВАНОСТЕЙ (витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу № 20151125-Г від 25.11.2015 - РЕЄСТРУ ЗАБОРГОВАНОСТІ додається) Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 7416,89 грн. з яких: - 3262,52 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; - 32,29 грн. - заборгованість за процентами та комісією; - 4122,08 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. На виконання умов Договорів факторингу №20150721-Г від 21.07.2015 та 20151125-Г від 25.11.2015, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу Відповідача, зазначену в позовній заяві (Кредитному договорі), від імені ПАТ " Відповідачу направлено повідомлення про відступлення права вимоги ТОВ"ФК"ЄАПБ" (копія повідомлення надається). Надалі зазначив, що згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом, та виконати інші зобов`язані в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим Договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та перестав повертати наданий йому кредит. Зазначив, що у зв`язку з істотними порушеннями Відповідачем умов Кредитного договору Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача було направлено Повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних Відповідача до бази персональних дані разом з вимогою про погашення загальної суми боргу (копія повідомлення додається). При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вище зазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які зазначені кредитному договорі (дана можливість підтверджується п.2.5 Договору факторингу Рахунки Первісного кредитора, вказані в Кредитному договорі є доступними і в разі надходження на них коштів ПАТ "ПтБ" негайно перераховує їх ТОВ"ФК"ЄАПБ",| ТОВ"ФК"ЄАПБ" у свою чергу зараховує до платежів на погашення кредити заборгованості). Посилаючись на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованої первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".? Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення ПАТ "ПтБ" Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ПАТ "ПтБ", ні на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ". Як зазначив Позивач з моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 21.07.2015 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. На момент звернення позивача до суду, відповідач [PERSON] мала непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за кредитними договорами: № 23403/0008XSGF від 11 жовтня 2013р. в сумі 30666.22 грн., з яких: - 17641.31 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; - 12274.91 грн. - заборгованість по процентам та комісією; - 750 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. № 1745/2647CLBPS від 6 березня 2013р. в сумі 7416.89 грн., з яких: - 3262.52 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; - 32.29 грн. - заборгованість по процентам та комісією; - 4122.08 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Посилаючись на ст. ст..610, 611, 625, 526, 530,1050, 1054 Цивільного кодексу України. просить суд стягнути зазначену вище заборгованість, та понесені судові витрати. Відповідач в судовому засіданні частково визнала позов, але заперечила проти позовник вимог позивача, надала суду письмові заперечення та свої розрахунки заборгованості відповідно до яких, посилаючись на ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», ст. 1, 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 12, 76-81, 95 ЦПК України, ст.ст. 215, 227, 236, 256-258, 516 ЦК України, Постанову Верховного суду № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, Постанову Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 666/4957/15-ц, - зазначила, що Позивач не мав права укладати з первісним кредитором договори факторингу через відсутність відповідної ліцензії; крім того вважає,що належних доказів переходу до Позивача права вимоги суду не надано; -В матеріалах справи відсутні докази отримання Відповідачем суми позики за обома кредитними договорами; -Вимога кредитного договору про оплату комісії за обслуговування кредиту є вважає нікчемною; -Строки позовної давності в частині стягнення нарахованої пені за обома кредитними договорами (750 грн. та 4122,08 грн.) на момент звернення до суду сплили; - Позивач не повідомляв Відповідача про факт відступлення права вимоги та про заміну кредитора у зобов`язанні; - позовна заява підлягає залишенню без розгляду через наявність в обох кредитних договорах третейських застережень. В судовому засіданні відповідач визнала частково заборгованість, а саме заборгованість за кредитним договором № 23403/0008XSGF від 11.10.2013року в розмірі 19230,77 грн., з яких: визнає основану суму боргу - 12328,86 грн.; по відсоткам - 6901,91 грн., пеня -0 грн., та заборгованість за кредитним договором № 1145/2647CLBPS від 06.03.2013 року в розмірі 3294,81 грн., з яких: основана сума боргу визнає - 3262,52 грн.; по відсоткам - 32,29 грн., пеня - 0 грн., та відповідний перерахунок судових витрат. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилаються Позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач не заперечила в судовому засіданні що отримала банківські послуги. Відповідно до кредитного договору № 23403/0008XSGF від 11.10.2013 року видано кредит у розмірі 18 000 грн. Згідно цього розрахунку відповідачем за період з 11.11.2013 року по 09.04.2014 року щомісячно було сплачено платежі по тілу кредиту що складає всього 3521,91 грн. Відповідно до розрахунку відповідача, залишок тіла кредиту становить 14478,06 грн. а не 17641,31 грн., як вказує позивач, що підтверджується наданим відповідачем розрахунку. Пункт 1.6. кредитного договору № 23403/0008XSGF від 11.10.2013 року передбачає обов`язок позичальника сплачувати щомісячну комісію за послуги з обслуговування рахунку в розмірі 358 грн. 20 коп. При цьому договір не конкретизує що саме слід розуміти під такими послугами та в чому полягає їх суть. Загалом, позивач заявив про наявність заборгованості за такою комісією в розмірі 5 373 грн. 00 коп. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 20 лютого 2019 року по справі № 666/4957/15-ц (провадження N 61-43940св18) зауважив на особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту, що встановлені Законом України "Про захист прав споживачів», а саме: «За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема ЩОДО ПЛАТИ ЗА ОБСЛУГОВУВАННЯ КРЕДИТУ, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. КРЕДИТОДАВЦЮ ЗАБОРОНЯЄТЬСЯ ВСТАНОВЛЮВАТИ У ДОГОВОРІ про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки НЕ МАЮТЬ ПРАВА встановлювати платежі, ЯКІ СПОЖИВАЧ МАЄ СПЛАТИТИ НА КОРИСТЬ БАНКУ ЗА ДІЇ, ЯКІ БАНК ЗДІЙСНЮЄ НА ВЛАСНУ КОРИСТЬ (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зокрема, частина 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначає, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Пункт 17 частини 1 ст. 1 Закону зазначає, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Оскільки обслуговування кредиту не направлено на задоволення потреб Відповідача і є дією кредитодавця, спрямованою виключно на задоволення його власних потреб, така діяльність не є послугою і вимога кредитного договору про здійснення будь-яких платежів за обслуговування кредиту є нікчемною. Аналогічного висновку дійшов Верховних суд України в своїй правовій позиції, яка в силу положень ЦПК України є обов`язковою для судів загальної юрисдикції. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суд зараховує сплачену відповідачем комісію в розмірі 2149,20 грн. в рахунок погашення основної суми боргу по кредитному договору № 23403/0008XSGF від 11.10.2013 року, так як остання не повинна була її сплачувати як неправомірно нараховану. Відповідно до розрахунку наданого відповідачем сума по відсоткам та комісії у кредитному договорі № 23403/0008XSGF від 11.10.2013 року становить не 12274,91 грн. (- 5373 грн. ), а 6901,91 грн. Основна сума боргу при зарахуванні сплаченої відповідачем неправомірно нарахованої комісії становитиме 14478,06 грн. - 2149,20 грн. = 12328,86 грн. Суд вважає, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, на що зверталась увага судів у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та не спростовано позивачем при розгляді цієї справи. Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати беззаперечною складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19. Що стосується заборгованості по пені та штрафам, суд вважає, що відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Оскільки як пеня, так і штрафи нараховуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за одним договором, та їх нарахування на одну й ту ж заборгованість співпадає, оскільки пеня нараховується за кожен день прострочення здійснення обов`язкового платежу, а штраф у випадку його прострочення більш як на ЗО днів, то вбачається, що до застосування штрафу на цю ж заборгованість вже була нарахована пеня. Тому саме заборгованість по пені підлягає стягненню з відповідача, та в такому разі штраф не може бути стягнутим, оскільки це призведе до подвійної відповідальності боржника. Суд бере до уваги розрахунок відповідача а саме: Заборгованість за кредитним договором № 23403/0008XSGF від 11.10.2013 року в розмірі 19230,77грн. з яких : основна сума боргу в сумі 12328,86 грн. по відсоткам в сумі 6901,91 грн., пеня в сумі 0 грн. Заборгованість за кредитним договором № 1145/2647CLBPS від 06.03.2013 року в розмірі 3294,81 грн. з яких : основна сума боргу в сумі 3262,52 грн., по відсоткам в сумі 32,29 грн., пеня в сумі 0 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 610, 615, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial