Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" як позивач 26 липня 2012 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 грудня 2007 року між ПАТ "ПУМБ" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №5791701, за яким відповідач отримала кредит в розмірі 79 400 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 12,90% річних зі строком повернення кредиту до 12 грудня 2022 року, з використанням кредиту на розсуд позичальника та зобов'язалась сплатити проценти за користування кредитом, повернути кредит банку частинами в розмірі, порядку та в строки, визначені кредитним договором. Відповідач отримала кредит в повному обсязі, але свої зобов'язання за кредитним договором виконувала неналежним чином. Починаючи з 19 травня 2011 року відповідач припинила сплачувати проценти за кредитом, а з 20 березня 2009 року не виконуються зобов'язання і по поверненню кредиту, у зв'язку з чим банк 29 грудня 2008 року направив позичальнику письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, яка була отримана відповідачем, але протягом 30 днів з дня отримання вимоги, тобто станом на 29 січня 2009 року, кредит ним повернуто не було, у зв'язку з чим станом на 14 травня 2012 року у відповідача виникла простроченої заборгованості за кредитом, розмір якої становить: за основною сумою кредиту - 72 558.61 доларів США; по процентам за користування кредитом - 10 189,19 доларів США, а також нараховано пеню за порушення строків повернення кредиту та спати процентів за користування кредитом у розмірі 87 958 гривень 55 копійок і штраф за несвоєчасне виконання зобов'язань, передбачених п.п.4.3.3 кредитного договору - 6344 гривні 06 копійок, у зв'язку з чим змушені звернутись з позовом до суду та прохати стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в примусовому порядку. Ухвалою Солонянського районного суду від 16 січня 2015 року за даним позовом було залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" - товариство з обмеженою відповідальністю "АНСУ". ТОВ "АНСУ" 03 лютого 2015 року звернулось до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог, на обґрунтування якої посилається на те, що згідно договору про відступлення права вимоги №1034/44 від 16 липня 2013 року від ПАТ "ПУМБ" до ТОВ "АНСУ" перейшли всі права вимоги щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісій, неустойки та інших платежів відповідачем згідно укладеного кредитного договору №5791701 від 12 грудня 2007 року між ПАТ "ПУМБ" та [PERSON] ПАТ "ПУМБ" виконало свої зобов'язання за кредитом та видало відповідачеві як позичальнику кредитні кошти, а відповідач не виконував своїх обов'язків щодо своєчасного погашення тіла кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 17 липня 2014 року (на дату відступлення прав вимоги ТОВ "АНСУ") заборгованість відповідача за кредитним договором складає 93 851,59 доларів США, з яких заборгованість по кредиту становить 72 558,61 доларів США, по процентам за користування кредитом - 21 292,98 доларів США, а штрафні санкції - 94 302 гривні 61 копійка, які в добровільному порядку відповідач не сплачує, у зв'язку з чим змушені звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.32, т.2), у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву (а.с.а.с.33 т.2) згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити, а справу розглядати за відсутності їх представника. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через свого представника [PERSON] (а.с.30, т.2), яка діє на підставі довіреності від 13 жовтня 2012 року з усіма повноваженнями сторони у справі (а.с.51, 147 т.1), у судове засідання 10 березня 2015 року не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заперечень проти позову суду не надала. Згідно поданої до суду письмової заяви від 29 листопада 2013 року прохала розглядати справу за її відсутності, але за участю її представника (а.с.86 т.1). Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні 10 березня 2015 року позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, надавши суду як усні, так і письмові пояснення та заперечення на заяву позивача про збільшення позовних вимогу (а.с.53-55,182-183 т.1, 20-21,37-41 т.2), в яких посилається на п.п.3.5.7,3.5.8 кредитного договору, відповідно до якого банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту в разі невиконання позичальником зобов'язань перед банком, при цьому вимога банку про дострокове повернення кредиту разом зі сплатою процентів за користування кредитом позичальником, останній зобов'язаний виконати в строк не пізніше 7 календарних днів з дня її отримання, а зі спливом такого строку, банк набуває право розпочати стягнення суми заборгованості в судовому порядку. 29 грудня 2008 року отримала від банку вимогу № 32/359/119 про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом, а строк протягом якого відповідач зобов'язана повернути всю суму кредиту встановлений на протязі 30 календарних днів, що свідчить про те, що термін дострокового повернення всієї суми кредиту та процентів за його користування настав 28 січня 2009 року, а відповідно до ст. ст. 252-255 ЦК України перебіг строку позовної даності щодо виконання зобов'язання відповідача сплинув 29 січня 2012 року. Оскільки позивач звернуся до суду лише в липні 2012 року, то пропустив строк позовної давності, що відповідно до п. 31 постанови пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув та суди повинні виходити з того, що у системному зв'язку з ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту, у зв'язку з чим просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності. В той же час зазначила, що відповідач і після 28 січня 2009 року періодично сплачувала проценти за користування кредитом, а також позивачем було звернуто стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, грошові кошти від реалізації якого шляхом продажу на публічних торгах було зараховано на сплату заборгованості за кредитним договором 18 травня 2011 року. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 ЦК України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 12 грудня 2007 року між ЗАТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК", правонаступником якого є ПАТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (а.с.26,30-33), та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5791701 (а.с.16-17,56-57 т.1), відповідно до якого позивач отримала кредит в розмірі 79 400 доларів США зі строком погашення до 12 грудня 2022 року та сплатою 12,90% річних, сплатою банку одноразової комісії за надання ним пакету послуг по видачу кредиту, яка становить 3 969 гривень 60 копійок і складає 0,99% від суми кредиту, при цьому відповідно до п. 3.1.3 договору проценти за користування кредитом повинні сплачуватися позичальником в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку №1, який підписаний сторонами та є невід'ємною частиною цього Договору (а.с.18-20,58-60 т.1), а відповідач як позичальник зобов'язалась сплатити проценти за користування кредитом, повернути кредит банку частинами в розмірі, порядку та в строки, визначені кредитним договором. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору в разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити на вимогу банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожен день прострочення, а згідно п. 5.5. договору - за кожен випадок порушення позичальником вимог п.п.4.3.2.-.4.3.6 цього договору, позичальник зобов'язаний на вимогу банку сплатити на його користь штраф у розмірі 1% від суми одержаного кредиту (а.с.17,57 т.1). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов'язання є кредитний договір, укладений між сторонами відповідно до вимог ст.1054, ст.1055 ЦК України, який відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії меморіального ордеру №379637193 від 12 грудня 2007 року (а.с.21 т.1) відповідач [PERSON] отримала 79 400 доларів США, що не оспорювала в судовому засіданні і представник відповідача, але в порушення умов кредитного договору не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання, оскільки відповідно до відміток банку на тексті договору (а.с.20 т.1), а також довідок про стан та історію заборгованості за кредитним договором (а.с.9-15, 122-124 т.1, 22-25 т.2) відповідач до 20 вересня 2010 року добровільно періодично здійснювала погашення процентів за користування кредитом, але не у повному обсязі, при цьому не повертала тіло кредиту, у зв'язку з чим на її адресу ПАТ "ПУМБ" направлялась письмова вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом від 29 грудня 2008 року на підставі п.4.3.1,4.3.2,4.2.2 кредитного договору, яке вона отримала особисто (а.с.22 т.1), що також підтвердила в письмових запереченнях і представника відповідача (а.с.39-41 т.2). Судом встановлено, що в забезпечення виконання умов кредитного договору №5791701 між ПАТ "ПУМБ" та [PERSON] 12 грудня 2008 року був укладений договір іпотеки №5897938 (а.с.61-63,т.1), відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], а вартість предмета іпотеки зазначена на рівні 572 856 гривень (а.с.61,т.1). У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань з повернення кредиту, на підставі виконавчого напису нотаріуса Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було прийнято постанову від 25 серпня 2010 року про відкриття виконавчого провадження (а.с.67 т.1), а 21 жовтня 2010 року складено акт опису й арешту майна (а.с.68-69 т.1). Згідно протоколу №08/086/11/І-03н-3 проведення прилюдних торгів від 05 травня 2011 року предмет іпотеки був реалізований за 196 300 гривень (а.с.66,70 т.1), а зазначена сума врахована позивачем в якості погашення заборгованості за кредитним договором шляхом зарахування отриманих коштів 18 травня 2011 року, що підтверджується заявою позивача про збільшення позовних вимоги та доданим до неї розрахунком заборгованості (а.с.8-9,10-13 т.2), а також довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором (а.с.14-17, 22-25 т.2), тому посилання представника відповідача в запереченнях на позов про те, що грошові кошти, отримані від реалізації предмету іпотеки не були враховані позивачем при розрахунку позову, є необґрунтованими, а представник відповідача не оспорював в установленому законом порядку суму, яка була врахована в якості погашення заборгованості після реалізації предмету іпотеки. Відповідач звертався до суду з позовом до ПАТ ПУМБ" про визнання кредитного договору №5791701 від 12 грудня 2008 року недійсним, але ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року (а.с.172-173 т.1) позовну заяву було залишено без розгляду на підставі п.3 ч. 1 ст.207 ЦПК України у зв'язку з повторною неявкою позивача, а вказане свідчить про те, що спірний кредитний договір не був визнаний недійсним у встановленому законом порядку, а відповідач та його представник не довели суду протилежного. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи представника відповідача про пропущення позивачем строків позовної давності, стосовно стягнення основної заборгованості, процентів, пені та штрафу, які встановлені ст. ст. 257,258 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 26 липня 2012 року, тобто в межах строку позовної давності, який мав закінчитися 20 вересня 2013 року та 20 вересня 2011 року відповідно, оскільки позивачем своєчасно приймались визначені законом дії щодо повернення відповідачем як позичальником достроково отриманих за спірним кредитним договором кредитних коштів, процентів за користування кредитом, штрафних санкцій за порушення зобов'язань за кредитним договором. Судом встановлено, що 16 липня 2013 року між ПАТ "ПУМБ" та ТОВ "АНСУ" був укладений договір відступлення права вимоги №1034/44 (а.с.157-163 т.1), а відповідно до витягу з додаткової угоди № 1 до вказаного договору (а.с.164-167,т.1) право вимоги за спірним кредитним договором № 5791701 від 12 грудня 2007 року перейшло до ТОВ "АНСУ", яке ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2015 року було залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача (а.с.185 т.1). Згідно розрахунку позивача - ТОВ "АНСУ" заборгованість відповідача [PERSON] за укладеним кредитним договором станом на 17 липня 2014 року складається з суми основної заборгованості за кредитом в розмірі 72 558,61 доларів США, сума заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21 292,98 доларів США, а також нараховані штрафні санкції у відповідності до п.п.5.2,5.5 договору в сумі 94 302 гривні 61 копійка (а.с.10-13 т.2), розмір яких зазначено в однаковому розмірі як в первинній позовній заяві та розрахунку заборгованості до неї (а.с.6-9 т.1), так і в заяві про збільшення розміру позовних вимог (а.с.8-13 т.2). Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю " операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Судом встановлено, що ПАТ "ПУМБ" 06 жовтня 2011 року було видано генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій (а.с.29 т.1.), а згідно договору про відступлення права вимоги №1034/44 від 16 липня 2013 року (а.с.157-163,т.1) ТОВ "АНСУ" є його правонаступником, тому сума заборгованості за кредитним договором повинна стягуватися з відповідача на користь позивача у валюті платежу за договором, тобто в доларах США, що відповідає положенням ч. 3 ст. 533 ЦК України. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути основну заборгованість за кредитним договором станом на 17 липня 2014 року в сумі 72 558,61 доларів США, заборгованості за процентами в сумі 21 292,98 доларів США, а також нараховані штрафні санкції у відповідності до п.п.4.3.3, 5.2,5.5 договору в сумі 94 302 гривні 61 копійка. Крім того, у зв'язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, які було сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду (а.с.2), а також на користь держави в частині збільшення позовних вимог, оскільки позивачем ТОВ "АНСУ" при подачі заяви про збільшення позовних вимог не було сплачено судового збору, розмір якого становить 435 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved