Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

27 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Миколаївське» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Згідно з автоматичним розподілом справу було розподілено для розгляду судді Чаричанському П.О., у якого 18.10.2018 року закінчились повноваження щодо здійснення правосуддя. Згідно з повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями зазначену справу 19.10.2018 року було розподілено для розгляду судді Орленко Л.О. Ухвалою суду від 16 листопада 2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області із кадастровим номером: [NUMBER] , загальною площею 3,92 га рілля, в тому числі 3,07 га зрошувальної, на підставі державного акту серії [NUMBER] . 15.03.2007 року між нею та Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством "Миколаївське", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Миколаївське" (далі - ПрАТ "Миколаївське"), укладено Договір оренди землі строком на 5 років та відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду позивач передала, а ПрАТ "Миколаївське" прийняло земельну ділянку в оренду. Запис про реєстрацію Договору оренди був внесений до Державного реєстру земель 06.06.2008 року, отже, Договір є чинним саме з цієї дати. 15.04.2008 року між ними був укладений Договір №1 про внесення змін до договору оренди землі, яким п. 8 Договору оренди викладений у новій редакції: "договір укладено на 10 років". Всі інші положення договору залишились без змін. Договір №1 був зареєстрований в установленому порядку і внесений до державного реєстру земель 10.08.2009 року. Відтак, строк дії договору оренди сплив 06.06.2018 року. 20 березня 2019 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вона вказала, що до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідні виправлення допущеної помилки, зокрема, внесено запис про строк дії оренди спірної земельної ділянки - до 06.06.2018 року, а тому від позовної вимоги в частині внесення зміни до записів Державного реєстру речових прав, а саме: зміст, характеристика речового права (строк оренди): 10 років, вона відмовляється. Відповідач в добровільному порядку земельну ділянку повертати відмовляється, а тому позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та просить усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою. В судовому засіданні представник позивача адвокат Порошина Н.Г. позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити їх, зокрема зазначила, що строк дії договору оренди сплив 06.06.2018 року у день спливу десятирічного строку, початком якого є дата державної реєстрації Договору оренди землі. Представник відповідача ПрАТ "Миколаївське" в судове засідання не з`явився, але 20 березня 2019 року та 25 квітня 2019 року до суду надав заяви про розгляд справи у відсутність представника ПрАТ "Миколаївське". Відзиву від відповідача до суду не надходило, однак в своїх заявах, доданих до матеріалів справи, представник відповідача Обідейко О.О. фактично не визнав позов з огляду на те, що строк дії договору оренди необхідно відраховувати з моменту державної реєстрації Договору №1, яким строк дії договору оренди землі продовжено на 10 років, тобто від 10.08.2009 року. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 15.03.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством "Миколаївське", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Миколаївське" (далі - ПрАТ "Миколаївське"), укладено Договір оренди землі строком на 5 років, що підтверджується Договором оренди землі від 15.03.2007 року (а.с. 5). Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки (а.с. 6-7) позивач передала, а ПрАТ "Миколаївське" прийняло в оренду земельну ділянку із кадастровим номером: [NUMBER] , загальною площею 3,92 га рілля, в тому числі 3,07 га зрошувальної, яка належить орендодавцю на підставі державного акту серії [NUMBER] від 04.03.2005 року. Запис про реєстрацію Договору оренди був внесений до Державного реєстру земель 06.06.2008 року. 15.04.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір №1 про внесення змін до договору оренди землі (а.с. 6-7), яким п. 8 Договору оренди викладений у новій редакції: "договір укладено на 10 років". Всі інші положення договору залишились без змін. Договір №1 був зареєстрований в установленому порядку і внесений до державного реєстру земель 10.08.2009 року. 20 березня 2019 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вона вказала, що до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідні виправлення допущеної помилки, зокрема, внесено запис про строк дії оренди спірної земельної ділянки - до 06.06.2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 83-84). 20.02.2018 року позивач направила на адресу відповідача листа, якого останній отримав 22.02.2018 року, з вимогою повернути їй орендовану земельну ділянку після закінчення строку дії договору - 06.06.2018 року. Але цей лист залишено поза увагою відповідача. Після закінчення строку дії договору земельну ділянку повернуто позивачеві не було - (а.с.18-19). 14.06.2018 року позивач направляла відповідачу лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі з вимогою повернути земельну ділянку, однак відповідач дану вимогу позивача проігнорував та відмовляється в добровільному порядку повернути земельну ділянку. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі". За змістом ст.ст. 18, 20 цього Закону, в редакції чинній на момент укладення договору, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року в справі № 702/764/16-ц. Судом встановлено, що згідно з пунктом 43 Договору оренди від 15 березня 2007 року цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, тобто після державної реєстрації, яка відбулася 06.06.2008 року, а не з моменту його укладення. Договір №1 від 15.04.2008 року про внесення змін до договору оренди землі не припиняє та не породжує інші правовідносини, оскільки останнім до Договору оренди землі від 15.03.2007 року, який набрав чинності 06.06.2008 року, лише внесені зміни, а саме, п. 8 Договору оренди викладено в новій редакції: "договір укладено на 10 років". Таким чином, строк дії спірного Договору оренди землі сплив 06.06.2018 року, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 83-84). Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» однією з підстав припинення договору оренди є закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічне положення закріплено у п.37 Договору оренди землі. Згідно з ст.34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Пунктом 21 укладеного Договору передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому від одержав її в оренду. Земельна ділянка позивача була передана орендарю за актом приймання-передачі земельної ділянки, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні актом. Будь-яких доказів про пролонгацію договору оренди або про повернення земельної ділянки орендодавцю після закінчення строку дії договору - 06.06.2018 року відповідач суду не надав. Натомість в матеріалах справи містяться заяви відповідача, в яких він не визнавав позов, висловлював свою правову позицію про закінчення строку дії договору не 06.06.2018 року, а 10.08.2019 року. Крім того, в судовому засіданні було досліджено листа начальника Слідчого відділення Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області майора поліції Філь С.М. про те, що досудове розслідування за № 12018150180000326 від 02.08.2018 року про самоуправство з боку ПрАТ «Миколаївське» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, триває. Також представник позивача [PERSON] зазначила в судовому засіданні, що земельна ділянка позивачеві не повернена відповідно до умов Договору про оренду земельної ділянки. Враховуючи вищевикладено, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Миколаївське» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою необхідно задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просила в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 704,80 гривень судового збору, розмір якого підтверджено квитанцією про сплату. На підставі викладеного,

Outcome: approved