Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму сплачену нею відповідачеві на підставі договору про навчання з урахування інфляційної складової та трьох відсотків річних. Мотивуючи пред'явлені вимоги позивачка послалась на те, що між нею та відповідачем був укладений договір про навчання №ОФ-590 строком з 20 лютого 2014 року до 20 лютого 2015 року. Згідно умов укладеного договору, відповідач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів позивачки здійснити її навчання за заочною формою навчання, освітньо-кваліфікаційним рівнем "спеціаліст", у галузі знань економіка та підприємництво за спеціальністю облік та аудит. Наказом відповідача від 20 лютого 2014 року №33 позивачку зараховано студентом навчального закладу. Відповідно до умов договору вартість освітньої послуги, з урахуванням кошторисної вартості наступних років навчання, складає 9360 гривень 00 копійок. Місячна вартість навчання на день укладення договору становить 780 гривень 00 копійок. Також позивачка зазначає, що 25 квітня 2014 року нею повністю сплачена сума за навчання в розмірі 9360 гривень 00 коп. та повністю виконані зобов'язання за договором в частині оплати послуг відповідача з надання їй освітніх послуг. Однак відповідач не повністю виконав свої зобов'язання за договором, частково надав їй освітні послуги, оскільки наказом Міністерства освіти і науки України № 904 від 06 серпня 2014 року Державний вищий навчальний заклад "Київський університет управління та підприємництва" ліквідовано. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просила задовольнити пред'явлені вимоги. У судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі. Представник третьої особи при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача у заочному порядку, оскільки позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем був укладений договір про навчання №ОФ-590 строком з 20 лютого 2014 року до 20 лютого 2015 року, згідно умов якого, відповідач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів позивачки здійснити її навчання за заочною формою навчання, освітньо-кваліфікаційним рівнем "спеціаліст", у галузі знань економіка та підприємництво за спеціальністю облік та аудит. Наказом Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» від 20 лютого 2014 року №33, позивачку зараховано студентом навчального закладу. Відповідно до умов договору вартість освітньої послуги, з урахуванням кошторисної вартості наступних років навчання складає 9360 гривень 00 копійок.; місячна вартість навчання на день укладення договору становить 780 гривень 00 копійок. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою 25 квітня 2014 року повністю сплачена сума за навчання в розмірі 9360 гривень 00 копійок. та повністю виконані зобов'язання за договором в частині оплати послуг відповідача з надання їй освітніх послуг, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції (а.с. 14). Наказом Міністерства освіти і науки України від 06 серпня 2014 року №904 «Про ліквідацію вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» №904 припинено Державний навчальний заклад «Київський університет управління та підприємництва». Як встановлено в ході розгляду справи, відповідно до вимог Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 15 липня 1996 року №245, позивачку відраховано зі складу студентів з 18 серпня 2014 року за власним бажанням, про що відповідачем винесено відповідний наказ від 19 серпня 2014 року № 218. Відповідно до п. п. 7.1. однією із підстав припинення договору про навчання є відрахування студента з навчального закладу згідно з законодавством. Відповідно до п.2 договору відповідач зобов'язаний у разі дострокового припинення дії договору (незалежно від підстав для такого припинення) у зв'язку з ненаданням студенту освітньої послуги - повернути частину коштів, що були внесені замовником як попередня плата за надання освітньої послуги. 18 серпня 2014 року позивачка звернулася із заяву до відповідача про повернення їй грошових коштів, сплачених нею за навчання, в розмірі 5460 гривень 00 копійок. Разом з тим, відповідач вимогу позивачки не виконав, натомість повідомив, що оригінал квитанції про сплату коштів за договором передано до ДКСУ у м. Києві (Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві) для розгляду заяви щодо їх повернення. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або не визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор маж право вимагати його виконання у будь-який час. Таким чином, оскільки судом встановлено в ході розгляду справи порушення з боку відповідача умов договору щодо повернення грошових коштів які передані позивачкою за навчання, позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором. Таким чином, оскільки судом встановлено, що сума боргу позивачці повернута не була, відповідач відповідно до ст. 625 ЦК України повинен додатково сплатити: 2228,16 грн. виходячи з наступного розрахунку. Сума заборгованості, на яку нараховуються інфляційні втрати - 5460,00 грн. Період за який нараховуються інфляційні втрати : жовтень 2014 року - березень 2014 року. Виходячи із розрахунку, втрати від інфляції позивачки разом складають: 131,04 гри. + 103,74 гри. + 163,80 грн. + 169,26 гри + 289,38 гри. + 589,68 грн. = 1446,90 гри. ( одна тисяча чотириста сорок шість гривень 90 коп.). Крім того, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання щодо повернення грошових коштів у розмірі 5460 грн. 00 коп., зобов'язаний сплатити на користь позивачки 3 % річних від простроченої суми за період часу починаючи з жовтня 2014 року по березень 2015 року, що складає грошову суму коштів у розмірі 781 гривня 26 копійок (сімсот вісімдесят одна гривня 26 коп.), і вираховується наступним чином: Розмір процентів - 3 % (згідно ч.2 ст. 625 ЦК України). Розмір процентів у грошову виразі за один день внаслідок не виконання грошового зобов'язання становить - 4 грн. 49 коп. = 5460 грн. 00 коп. (сума заборгованості) х 3 % / 365 днів. Оскільки в ході розгляду знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved