Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом , в якому просить стянути з відповідача [PERSON] (після укладення шлюбу Кас'яненко) А.С. на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.07.2008 року в розмірі 33087,36 гривень, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1378,00 гривень. На обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.07.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк". В порушення умов кредитного договору та законодавства України [PERSON] свої зобов'язання виконала не в повному обсязі, в зв'язку з чим, станом на 31.10.2016 року, має заборгованість в сумі 33087,36 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2261,33 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 25413,72 гривень, заборгованість за пенею та комісією 3598,63 гривень, і штрафи: 250,00 гривень (фіксована частина), 1563,68 гривень (процентна складова). Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення .(а.с.3). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася , надала суду письмовві заперечення в яких вказала, що заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позовна заява подана поза межами позовної давності, згідно ч. 4 ст. 267 ЦКУ. Факт надання грошових коштів, повинен бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги позивача необґрунтовані належними та допустимими доказами. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований жодними належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги, а також притягнути відповідача до одного виду юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення. Просить відмовити в позові в повному обсязі. (а.с. 32-33) Суд, враховуючи думку сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 04.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позичальник отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується заявою та умовами і правилами надання банківських послуг, підписаними відповідачем (а.с.9-15). Відповідачкою надано ксерокопію паспорту, відповідно до якого на даний час її прізвище змінено з [PERSON] на Кас'яненко ( після укладання шлюбу 05.09.2009 року). (а.с. 34) Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст.\~530,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у\~ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст.\~611, ч. ч. 2-4 ст.\~612 ЦК України, ч. ч. 1, 2\~ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3\~ст. 254 ЦК України\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5\~ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.\~ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-20цс14, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідачка заявила клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності . З позовом до суду згідно штампу вхідної кореспонденції суду позивач звернувся 02.12.2016 року (а.с.4). Виходячи з розрахунку заборгованості наданого позивачем в межах строку позовної давності підлягають стягненню з відповідача на користь пат КБ «ПриватБанк» не прострочені станом на 02.12.2013 року заборгованість за кредитом - 2261,33 грн., заборгованість за відсоткам за користування кредитними коштами за три роки за період з 02 грудня 2013 року по 02 грудня 2016 року у розмірі 1546,75 грн., виходячи з розрахунку боргу за кредитом 2261,33 грн. з урахуванням відсоткової ставки за користування кредитом 22,8% на рік, за 3 роки (2261,33 /100 х 22,8 х 3), комісія період з 02 грудня 2013 року по 02 грудня 2016 року у розмірі 3598,63 грн. , 250 грн. - штраф фіксована частина, та штраф - 1563,68 грн. ( процентна складова), що разом становить 9220,39 грн. Та підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк». На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~судові витрати - сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог, виходячи з розрахунку розмір сплаченого судового збору 1378 грн. , заявлені позовні вимоги 33087,36 грн., та розміру задоволених вимог 9220,39 грн., з відповідача на користь позивача стягненню підлягає судовий збір у розмірі 383 грн. 91 коп. \~\~Повний текст рішення викладено 02 червня 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial