Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , згідно з яким просить суд: стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 30 000 грн., щомісячно починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; та разові витрати у розмірі 14 259, 91 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб 19.02.2011 року, який в подальшому був розірваний 20.05.2016 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва. При цьому, у сторін [INFO] народився син - [PERSON] . Разом з тим, позивач зазначає, що відповідач аліменти в добровільному порядку не сплачує і син повністю перебуває на її утриманні й станом на цей час проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Аргументує позовні вимоги тим, що [PERSON] з народження хворіє на дитячий аутизм, симптоматичну епілепсію, має проблеми із зором та є з 2015 року дитиною-інвалідом, що підтверджується долученими до позову документами. Крім того, позивач вказує, що [PERSON] перебуває під наглядом психіатра з лютого 2015 року. Згідно виписки з амбулаторної картки [PERSON] Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 22.09.2016: дитина потребує постійного нагляду, психо-педагогічної та психологічної реабілітації. За період з травня 2015 року батько дитини за запрошенням психіатра на прийом в поліклініку не звертався. Лікуванням та реабілітацією дитини займається виключно позивач. З поміж іншого, позивач возить дитину на лікування в приватну клініку в Ізраїль, де [PERSON] перебуває на обліку, витрачаючи чималі кошти. На підтвердження цього позивач додає до позовної заяви копію перекладу висновку. Позивач зазначає, що вона одна виховує дитину, на підтвердження чого надає характеристику [PERSON] з Одеської спеціальної школи No 751-ІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області від 13.09.2018. Зазначає, що через хвороби дитина постійно потребує тривалого і систематичного лікування, зокрема, відвідування психолога, необхідність дороговартісних ліків, а також спеціальне взуття через судоми внаслідок епілепсії, харчування та інвідуальний супровід дитини в умовах навчального закладу. У зв`язку з чим позивач щомісячно витратрачає значні кошти, що підтверджуються копіями чеків (квитанцій), долучених до позовної заяви. В позовній заяві щодо додаткових витрат зазначає, що на місяць у зв`язку з лікуванням сина їх розмір становить 28 519, 83 грн. (двадцять вісім тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 83 коп., що підтверджується наступними доказами: послуги психолога - 700,00 грн. та 500,00 грн.; Психокорекційні послуги - 5 350,00 грн. та 4 500,00 грн.; Обстеження складається з: 3472,33 грн. (Розрахунок за послуги медичної допомоги N0190928/130 від 28.09.2019, медичний центр "Борис" та фіскальний чек, №0119039 від 28.09.2019 про сплату послуг); 610,00 грн. (Фіскальний чек про сплату первинної консультації педіатра №117252 від 16.09.2019); 487,50 грн.( Фіскальний чек про сплату УЗД черевної порожнини №118712 від 26.09 та Протокол УЗ-дослідження органів" / черевної порожнини на підтвердження наданої послуги); 350,00 грн.( Фіскальний чек про сплату додаткоюї консультації гастроентеролога №121260 від 12.1Щ019); 350,00 грн. -( Фіскальний чек про сплату повторної консультації педіатра 19.09.2019 №0117683); відвідування занять пасивного стрейтчингу та «гопеда-дефектолога у Центрі, що працює, зокрема, з дітьми, хворими на аутизм за методом [PERSON] - 3 500 грн./тиждень. Вказує, що відповідач не бере участі у додаткових витратах на сина - [PERSON] та не надає фінансову допомогу регулярно, хоча має для цього всі можливості, оскільки, відповідач є успішним підприємцем, який займається, зокрема, оптовою торгівлею твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами. Так, згідно декларації за 2017 рік поданої [PERSON] до НАЗК від 28.03.2018, станом на той час відповідач був співвласником юридичних осіб: ТОВ "МГ ТРЕЙДІНГ ГРУП" та ТОВ «Теплолюкс - Юг». Відповідно до відомостей, зазначених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, станом на цей час Відповідач є співвласником та одним з кінцевих бенефіціарних власників TOB "ТЕРРА ОІЛ" (39737562), яке займається оптовою торгівлею твердим, рідким. Окрім того, вказує, що відповідачем задекларовано заробітну плату за 2017 рік за основним місцем роботи у розмірі 75 115,00 грн. та заробітну плату за сумісництвом у розмірі 48 715,00 грн. З-поміж іншого, згідно декларації відповідач є власником квартири у м. Києві, придбаної 27.12.2013 та вартістю за останньою оцінкою станом на 2017 - 2 486 200 грн.; земельної ділянки в Одеській області; автомобіля марки VOLKSWAGEN моделі PASSАT, придбаного 23.08.2017 за 750 ООО грн.; готівкових коштів у розмірі 600 000 грн. Також, відповідач декларує наявність майна та доходи своєї дружини [PERSON] як власницю майна придбаного під час спільного подружнього життя; житлового будинку, придбаного 23.11.2017 за 529 800 грн.; земельної ділянки, придбана 23.11.2017 за 280 596 грн.; легкового автомобіля марки LAND ROVER моделі RANGE ROVER, придбаного 20.09.2016 за 800 000 грн. Відповідач від 01.03.2019 зареєстрований як фізична особа-підприємець, яка займається виданням в оренду вантажних автомобілів, тобто він працює, має високий заробіток, однак від регулярної матеріальної допомоги на утримання сина ухиляється. З огляду на вищевикладені обставини, позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами. Ухвалою суду від 08.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 10.01.2020 року до суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він вважає вказані позовні вимоги незаконними, неаргументованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Зазначає, що лише за період з лютого 2019р. по листопад 2019р. він перерахував [PERSON] на утримання дитини [PERSON] грошові кошти в розмірі 183 000 грн. (сто вісімдесят три тисячі) грн. Даний факт підтверджується платіжними квитанціями від 08.02.2019р., 07.03.2019р., 16.04.2019р., 23.04.2019р., 05.10.2019р., 21.11.2019р. Також вказує, що на теперішній час відповідач з 05.04.2018р. працює в ТОВ «Теплолюкс-Юг» та отримує заробітну плату в розмірі 3400 грн., при цьому дохід з врахуванням сплати податків становить 2788 грн.. Окрім того, з березня 2019р. він є приватним підприємцем, видом діяльності якого є надання в оренду вантажних автомобілів. Від даного виду діяльності, [PERSON] за період з квітня по грудень 2019р. отримав чистий дохід ( з врахуванням сплати податків та підприємницьких витрат (у тому числі й на придбання напівпричепу-цистерини, в якості оборотних засобів для підприємницької діяльності) в сумі 276 515 грн., що складає в середньому 34 567,45 грн. на місяць. Таким чином від усіх видів діяльності, відповідач у другому півріччі 2019р., отримував дохід в середньому 37304,45 грн. на місяць. Звертає увагу суду на той факт, що він є физичною особою- підприємцем, платником єдиного податку 3 групи, а отже Податковим кодексом України не визначене поняття чистого доходу для такої групи платників. Таким чином, в декларації вказано загальний розмір доходу (виручка), а не чистий прибуток, який по справедливості повинен стати об`єктом стягнення аліментів. При цьому, як зазначає відповідач, він також має на утриманні малолітню дитину [PERSON] 2018 р.н. та непрацездатну матір [PERSON] . Також, має хронічні невиліковні хвороби, а саме - інсулінонезалежний цукровий діабет середньої важкості, у зв`язку із чим вимушений регулярно, щоденно вживати медичні препарати, серед яких препарат «Віктоза» вартість курсу лікування яким на місяць складає 2750 грн. Також, зазначає, що важливим є той факт, що з 1 січня 2020р. прожитковий мінімум на дитину у віці від 6 до 18 років складатиме 2218 грн., а отже, сума аліментів, на якій наполягає позивач більш ніж в 13 разів перевищує такий мінімум, є несправедливо завищеною і буде сприяти не покриттю потреб дитини, а збагаченню позивача. в нього рухомого, нерухомого майна та грошових коштів (станом на 2017р.), однак відповідних належних доказів не надає. У Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, міститься інформація лише щодо наявності у відповідача земельної ділянки та квартири у м.Києві, що була придбана у 2013р. та на теперішній час позивачкою подано позов щодо визнання за нею права власності на 2/3 частини вказаної квартири. Згідно до п.3 ч.1 ст.182 Сімейного кодексу, судом при визначенні розміру аліментів враховуються, серед іншого, лише доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна. своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім того, позивачем зазначено розмір доходів відповідача станом на 2017р., який на теперішній час є неактуальним та не має значення для вирішення справи. Жодного належного доказу стосовно розміру доходів [PERSON] у 2019р. позивачем не надано. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] в розмірі 14 259,91 грн. відповідач вказує, що згідно доданих до позовної заяви документів, трати було понесено позивачем у вересні 2019р. При цьому, позивач не зазначає, що протягом жовтня-листопада 2019р., відповідачем було перераховано позивачеві кошті в розмірі 30 000грн., що підтверджується платіжними квитанціями від 05.10.2019р. та 21.11.2019р. Тому, вважає, що додаткові витрати на дитину були цілком покриті відповідачем, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. Таким чином, відповідач вказує, що задоволення вимог позивача щодо сплати аліментів в сумі 30 000 грн. на місяць, позбавить його можливості утримувати другу малолітню дитину, непрацездатну матір та проходити необхідну щоденну медикаментозну терапію, у зв`язку із чим згоден сплачувати аліменти на утримання [PERSON] 2010р.н. в сумі 10 000 грн. 05.02.2020 до суду подано відповідь на відзив в якому представник позивача - адвокат Волошин І.В. пояснив суду, що кошти на утримання дитини у період лютий-листопад 2019 року не мають систематичного характеру. Так, з відзиву вбачається, що інтервал між виплатами у 2019 році інколи сягав 6 місяців, натомість вік та надзвичайно важкий стан здоров`я дитини потребує чималих щомісячних витрат на і утримання та лікування. Заперечення відповідача відносно того, що він є не успішним бізнесменом, сторона позивача не погоджується, оскільки відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих Транспортних засобів від 17.01.2020 [PERSON] [INFO] , є власником кількох транспортних засобів. 11.02.2020 представником відповідача подано заперечення на відзив на позовну заяву про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину в якому заперечує факт ненадання регулярної грошової допомоги дитині з боку відповідача, при цьому визнає сам факт надання такої допомоги відповідачам. Зазначає, що з травня по вересень перерахувань не здійснювалось, так як, відповідачем в квітні було перераховано позивачеві суму в рахунок майбутніх платежів - 130 000 грн., тому вважає твердження позивача про те, що [PERSON] сплачує не регулярно не відповідає дійсності. Сторона відповідача вважає, що наданий позивачем витяг з Єдиного реєстру МВС України стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 17.01.2020 року не є підтвердження наявності у власності відповідача будь якого майна, до того ж запитувачем інформації була [PERSON] , докази про право на представництво позивача якої в матеріалах справи відсутні. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Волошин І.В. просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засідання визнав частково позовні вимоги, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача на утримання їх спільного сина - [PERSON] у сумі - 10 000 грн., в решті вимог просив відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження серії № [NUMBER] , виданого 19.02.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києві (а.с. 9). При цьому, із копії характеристики від 13.09.2018 року вбачається, що позивач слідкує за станом здоров`я дитини та старанно виконує всі рекомендації вчителів та лікарів (а.с.44). Факт проживання дитини із матір`ю, сторонами не оспорюється. Згідно посвідчення серія [NUMBER] [PERSON] , 2010 року народження є дитиною-інвалідом до 18 років, законним представником якого є [PERSON] (а.с.12). Відповідно до епікризу № 1888/1 423 ДС КУ «ООМЦПЗ» вбачається, що [PERSON] має діагноз: аутизм з вираженими порушеннями комунікативної поведінки, емоційно - лабільним розладом, когнітивною недостатністю. Загальний недорозвиток мовлення І-ІІ рівня. [PERSON] . [PERSON] епісиндром за анамнезом (а.с.18-19). При цьому, матеріалами справи підтверджуються, зокрема Епікризом випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 607 висновок експериментально-психологічного дослідження: на перший план виступає: недорозвиненим комунікативної функції у дитини з інтелектуально - мне стичним недорозвиненням ступеня легкої розумової відсталості (а.с.20 -21). Дані обставини також підтверджуються іншими доданими до матеріалів справи документами (а. с. 20-44). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вказано у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 749/106/17, положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні,чи їх шлюб розірвано. При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за період з лютого 2019 р. по листопад 2019 р. перерахував [PERSON] на утримання дитини [PERSON] грошові кошти в розмірі 183 000 грн. (сто вісімдесят три тисячі) грн., що підтверджується платіжними квитанціями від 08.02.2019 р. на суму - 8 000 грн., 07.03.2019р.,на суму - 15 000 грн., 16.04.2019 р. на суму -120 000 грн., 23.04.2019р. на суму - 10 000 грн., 05.10.2019р. на суму - 5000 грн., 21.11.2019р. на суму - 25 000 грн. (а.с.120-125). Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до довідки від 19.12.2019 р., яка видана [PERSON] , встановлено факт того, що він працює в ТОВ «Теплолюкс-Юг» з 05.04.2018 р. на посаді Заступника директора з комерційних питань де з 05.04.2018р. отримує заробітну плату в розмірі 3400 грн., при цьому дохід з врахуванням сплати податків становить 2788 грн. (а.с. 119). Разом з цим, відповідно до вказаної вище декларації вбачається, що [PERSON] на праві власності належить автомобіль марки Volkswagen Passat 2015 року випуску (а.с.60). Судом враховується, що згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 181809135 вбачається, що [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером: 5120281400:01:007:0144, площею 3, 2598 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; квартира № 7 загальною площею 86,4 м2, що за адресою : [ADDRESS] (а.с.66-69). Разом із цим, слід зауважити, що згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 22.04.2020 року [PERSON] має мінливий дохід (а.с.212). Випискою з історії хвороби стаціонарного хворого від 23.04.2019р. підтверджено, що відповідач хворіє інсулінонезалежним цукровим діабетом середньої важкості (а.с.117). Разом із цим, суд враховує, що у відповідача дійсно на утриманні перебуває дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с.113). З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених вище обставин, а також враховуючи часткове визнання відповідачем позову, а саме в частині стягнення з нього на користь позивача на утримання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] в сумі - 10 000 грн., суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 15 000,00 грн. щомісячно, оскільки матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власної дитини і сплати аліментів у вказаному розмірі, достатньому для забезпечення дитини можливості нормального розвитку та витрат на лікування. Також, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку витрат на лікування. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Встановлено, що посилання позивача на загальну суму, яку позивач витрачає на місяць у зв`язку із лікуванням сина, а саме - 28 519, 83 грн. матеріалами справи підтверджуються частково. Відповідно до приписів ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, суд приймає до уваги долучені до матеріалів справи копії: -квитанції ФОП [PERSON] № [NUMBER] та №715318 від 25.09.2019 року послуги психолога - 700,00 грн. та 500,00 грн.(а.с.45); -квитанцій ФОП [PERSON] №1959161 від 25.09.2019 та № 1959162 від 26.09.2019 психокорекційні послуги (а.с.46,47); -копію рахунку за послуги медичної допомоги №190928/130 від 28.09.2019, медичний центр «Борис» та фіскальний чек №11903 від 28.09.2019 про сплату послуг, фіскальний чек про сплату первинної консультації педіатра № 117252 від 16.09.2019 на суму - 610 грн., -фіскальний чек про сплату УЗД черевної порожнини №118712 від 26.09 та протоколу УЗ-дослідження органів черевної порожнини на суму - 487, 50 грн., які підтверджують обстеження [PERSON] (а.с. 48,49,50,52-53). При цьому, стороною позивача не надано до матеріалів справи фіскальних чеків про сплату додаткової консультації гастроентеролога №12126 від 12.10.2019, фіскального чека прос сплату повторної консультації педіатра від 19.09.2019 № 117683 та лист Центру A.KID «Tomatis-Kiev» від 24.09.2019 на які посилається при розрахунку понесених додаткових витрат на утримання дитини. Відтак, матеріалами справи частково підтверджено загальну суму додаткових витрат, які позивач витрачає на утримання сина у зв`язку із його лікуванням, а саме у розмірі 15 619, 83 грн. (700 грн. +500 грн. +5 350грн. + 4 500 грн. +3 472, 33 грн. + 610 грн. + 487, 50 грн.) Отже, оскільки [PERSON] дійсно було понесені додаткові витрати на утримання їх спільного з відповідачем сина - 15 619, 83 грн., у зв`язку із особливими обставинами - лікування спільної дитини з відповідачем, та те, що половина суми додаткових витрат, яка з урахуванням зменшення підлягає стягненню з відповідача відповідає, як матеріальному становищу батьків, так і засадам справедливості, тому суд прийшов до висновку, що половина від вищезазначеної суми у розмірі - 7809,67 грн. повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що вказані позовні вимоги про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини ґрунтуються на вимогах закону, наявні правові підстави для прийняття часткового визнання позову відповідачем у відповідності із положеннями ст.206 ЦПК України, оскільки таке визнання не суперечить вищенаведеним вимогам закону і не порушує права та інтереси інших осіб, тому суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, - слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial