Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Ставищенського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ТОВ "Фінансова компанія управління активами", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Чучков М.О., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 02 липні 2021 року Ставищенського районного суду Київської області передав цивільну справу за позовом [PERSON] до ТОВ "Фінансова компанія управління активами", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Чучков М.О., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, на розгляд Оболонському районному суду м. Києва. 30 липня 2021 року указана справа надійшла до Оболонського районного суду м. Києва та ухвалою судді Андрейчука Т.В. від 04 серпня 2021 року була прийнята до провадження та відкрито загальне позовне провадження у справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 29 жовтня 2012 року між нею та ПАТ "Дельта Банк" укладено кредитний договір № 003-28600-291012, відповідно до якого банком надано позивачеві кредит у виді кредитної лінії з лімітом 15000,00 грн на строк 364 календарні дні. У подальшому право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором від 29 жовтня 2012 року № 003-28600-291012 було відступлено ТОВ "Фінансова компанія управління активами". У зв`язку з простроченням позичальником [PERSON] термінів сплати кредиту ТОВ "Фінансова компанія управління активами" звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., який 24 січня 2020 року вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4553, яким запропонував стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованість за кредитним договором від 29 жовтня 2012 року № 003-28600-291012 за період з 08 лютого 2018 року до 23 січня 2020 року у сумі 35912,27 грн, у тому числі тіло кредиту у сумі 17252,83 грн, проценти за користування кредитом та комісія у сумі 18509,44 грн. Позивач стверджувала, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором; виконавчий напис вчинено з порушенням приписів ст. 88 Закону України "Про нотаріат"; позичальником не отримано письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання; боржника не було повідомлено про перехід права вимоги за кредитним договором від 29 жовтня 2012 року № 003-28600-291012 до ТОВ "Фінансова компанія управління активами". З цих підстав [PERSON] просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за № 4553. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подав. Треті особи пояснення щодо позову [PERSON] до суду не подали. У підготовчому провадженні відповідач подав заяву про визнання позову. Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року прийнято визнання позову відповідачем. У зв`язку з цим на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України судом ухвалено розглянути справу по суті у підготовчому засіданні. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали. За таких обставин суд ухвали розглянути справу за відсутності представників сторін та третіх осіб. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Cторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 29 жовтня 2012 року ПАТ "Дельта Банк" (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 003-28600-291012, за умовами якого банк надав надано позичальнику кредит у виді кредитної лінії з лімітом 15000,00 грн на строк 364 календарні дні (а. с. 6-9). Судом з`ясовано, що на підставі договору від 09 лютого 2018 року № 114/71 право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором від 29 жовтня 2012 року № 003-28600-291012 було відступлено на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів". У свою чергу ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за договором від 20 січня 2020 року № 20/01/20-1/1 відступило на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором від 29 жовтня 2012 року № 003-28600-291012. З огляду на прострочення позичальником [PERSON] терміну сплати кредиту, ТОВ "Фінансова компанія управління активами" звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. з заявою про вчинення виконавчого напису. 24 січня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4553, яким запропонував стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованість за кредитним договором від 29 жовтня 2012 року № 003-28600-291012 за період з 08 лютого 2018 року до 23 січня 2020 року у сумі 35912,27 грн, у тому числі тіло кредиту у сумі 17252,83 грн, проценти за користування кредитом та комісія у сумі 18509,44 грн. Вирішуючи питання щодо правомірності вчинення нотаріусом виконавчого напису від 24 січня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4553, суд виходить з такого. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат"). Так, згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Пп. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів, Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (пп. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" у тому числі в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2 Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили з моменту проголошення. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 05 жовтня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Оскільки серед документів, наданих ТОВ "Фінансова компанія управління активами" приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуревічову О.М. для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий нотаріусу кредитний договір не посвідчений нотаріально, отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису від 24 січня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4553, таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника (такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, сформульованою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 у справі № 910/10374/17, Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду - у постановах від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17). Також суд звертає увагу на те, що право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (cт. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відміннім від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 18 червня 2018 року у справі № 199/183/17, від 04 липня 2018 року у справі № 757/29988/17-ц зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, після закінчення строку кредитування за договором від 29 жовтня 2012 року № 003-28600-291012, тобто після 28 жовтня 2013 року, кредитодавець не вправі був нараховувати до стягнення проценти за користування кредитом. Незважаючи на це, ТОВ "Фінансова компанія управління активами" усупереч наведеним нормам матеріального права включено в розрахунок заборгованості за кредитним договором, на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис, проценти, нараховані після закінчення строку кредитування. Це підтверджується випискою з рахунку позичальника [PERSON] , поданою нотаріусу разом заявою про вчинення виконавчого напису. Наведене свідчить про те, що указана ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованість [PERSON] не була безспірною, що унеможливлювало вчинення нотаріусом виконавчого напису (такий висновок суду відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 753/22443/15-ц). За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 24 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за № 4553. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 454,00 грн, а судовий збір у сумі 454,00 грн підлягає поверненню [PERSON] .

Outcome: approved