Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до комунального некомерційного підприємства Трускавецької міської ради "Трускавецька міська лікарня" про визнання трудового договору укладеним на невизначений строк, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 01 лютого 2019 року він працював на посаді лікаря стоматолога-ортопеда на 0,5 ставки госпрозрахункового стоматологічного відділення з зубопротезною лабораторією по 31.01.2020 року включно. В заяві від 31.01.2019р. про прийом на роботу позивач не просив встановити строкові трудові відносини на визначений строк. Проте відповідачем видано наказ № 42-к від 01.02.2019р. про прийняття позивача на роботу на умовах строкового трудового договору терміном на 1 рік з 01.02.2019р. по 31.01.2020 року включно. Однак в жодному документі про його прийняття на роботу не вказано причини укладання з ним саме строкового трудового договору. Дана обставина є підставою для визнання недійсним трудового договору у частині визначення строку (згідно Постанови ПВСУ від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ПВСУ від 06.09.2017р. у справі № 488/248/15-ц). Позивач вважає, що відповідач в порушення законодавства, в примусовому односторонньому порядку встановив строк трудових відносин, а потім, без зазначення причин та мотивів відмовив йому в продовжені трудових відносин, чим порушив його конституційне право на працю. Оскільки позивач звільнений з роботи 31 січня 2020 року незаконно, то позовні вимоги про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу - за період з 01 лютого 2020 року та до винесення рішення в даній справі, на думку позивача, повинні бути задоволені. Позивач просить суд визнати недійсним строковий трудовий договір від 01.02.2019 року, заключений Комунальним некомерційним підприємством "Трускавецька міська лікарня" Трускавецької міської ради згідно наказу № 42-к від 01.02.2019 року в частині, що стосується визначення строку його дії та визнання даного трудового договору укладеним сторонами на невизначений строк (безстроково); визнати трудові відносини між Комунальним некомерційним підприємством "Трускавецька міська лікарня" Трускавецької міської ради та [PERSON] безстроковими від часу прийняття його на роботу; скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства "Трускавецька міська лікарня" Трускавецької міської ради № 12-к від 30.01.2020р. про звільнення [PERSON] з роботи 31.01.2020 р. на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді лікаря стоматолога-ортопеда на 0,5 ставки госпрозрахункового стоматологічного відділення з зубопротезною лабораторією Комунального некомерційного підприємства "Трускавецька міська лікарня" Трускавецької міської ради з 01.02.2020 року; стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Трускавецька міська лікарня" Трускавецької міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2020р. до моменту поновлення його на посаді лікаря стоматолога-ортопеда на 0,5 ставки госпрозрахункового стоматологічного відділення з зубопротезною лабораторією. Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому позову не визнав, оскільки [PERSON] подав заяву роботодавцю, у якій просив працевлаштувати його в госпрозрахунковому стоматологічному відділенні з зубопротезною лабораторією комунального некомерційного підприємства "Трускавецька міська лікарня" Трускавецької міської радина 0,5 ставки лікаря-стоматолога-ортопеда з 01.02.2019 року, не зазначаючи: на невизначений строк чи на умовах строкового трудового договору. Відтак, роботодавець, в межах своєї компетенції і своїх повноважень, жодним чином не порушуючи вимоги закону, видав наказ № 42-к від 01.02.2019 року про прийняття позивача на роботу на умовах строкового трудового договору з 01.02.2019 року по 31.01.2020 року включно. При цьому, було враховано і наявність у позивача інших засобів до існування, а саме: соціальної захищеності у вигляді державного пенсійного забезпечення, оскільки станом на 01.02.2019 року позивач вже був пенсіонером за віком. Також було враховано і відсутність в лікарні реальної потреби у прийнятті на роботу лікаря-стоматолога-ортопеда на повну ставку і на невизначений строк, а визначати таку потребу - це право роботодавця. [PERSON] з наказом про прийняття його на роботу на умовах строкового трудового договору не погодився. Відтак, 01.02.2019 року уповноваженими на то посадовими особами лікарні було складено акт про те, що [PERSON] повідомлено про факт прийняття його на роботу на 0,5 ставки лікаря-стоматолога-ортопеда на умовах строкового трудового договору з 01.02.2019 року по 31.01.2020 року включно. В даному акті відображено, що [PERSON] особисто в приймальні головного лікаря лікарні зробив собі ксерокопію своєї заяви з резолюцією головного лікаря про прийняття його на роботу на зазначених вище умовах. Взяти ж підготовлену копію наказу про прийняття його на роботу [PERSON] відмовився, що також відображено в даному акті від 01.02.2019 року. [PERSON] весь зазначений час працював в лікарні на умовах строкового трудового договору, наказ про прийняття його на роботу у встановленому законом порядку не оскаржив та й строк для такого оскарження пропустив. Відтак, 30.01.2020 року лікарнею повністю підставно і з дотриманням вимог закону було видано наказ за № 12-к про звільнення позивача з роботи у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору. Тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову через безпідставність позовних вимог. Позивач подав суду відповідь на відзив, в якому заперечив доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, зокрема зазначив, що не пропустив строку на оскарження наказу про його прийняття на роботу на умовах строкового трудового договору, оскільки оскаржуваний наказ відповідач не мав наміру йому видавати, а строковий трудовий договір укладено всупереч правилам ст. 23 КЗпП України. Згідно ст. ст. 19, 178, 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян гарантується. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. За приписами частини першої статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі статтею 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин. Згідно ч. 1 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Тобто законодавець не передбачає обов"язковість укладення трудового договору у письмовій формі у спірних правовідносинах. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р.№ 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при укладенні трудового договору на визначений строк останній встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події. Судом встановлено, що згідно рішення Трускавецької міської ради №1121 від 22.11.2018 року, з 01.02.2019 року в Трускавецькій міській лікарні створено госпрозрахункове стоматологічне відділення з зубопротезною лабораторією для надання населенню платних послуг (стоматологічна допомога, зубне протезування), а також для забезпечення стандартів надання гарантованого обсягу стоматологічної допомоги проживаючим в місті Трускавці дітям та пільговим категоріям населення. Даним рішенням головному лікарю Трускавецької міської лікарні доручено до 15.12.2018 року розробити відповідний штатний розпис вказаного відділення (з введенням його в дію з 01.02.2019 року). 31.01.2019 року позивач виявив бажання працевлаштуватися в новоствореному госпрозрахунковому стоматологічному відділенні з зубопротезною лабораторією на 0,5 ставки лікаря стоматолога-ортопеда з 01.02.2019 року, що стверджується копією заяви позивача від 31.01.2019 року, яка знаходиться в матеріалах справи. Згідно резолюції, яка є на вказаній заяві, роботодавець виявив бажання укласти з позивачем строковий трудовий договір строком на 1 рік. Згідно наказу КНП "Трускавецька міська лікарня" Трускавецької міської ради № 42-к від 01.02.2019 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] прийнято на роботу на посаду 0,5 ставки лікаря-стоматолога-ортопеда госпрозрахункового стоматологічного відділення з зубопротезною лабораторією на умовах строкового трудового договору терміном на 1 рік з 01.02.2019 року по 31.01.2020 року. Підстава: заява [PERSON] . Згідно наказу КНП "Трускавецька міська лікарня" Трускавецької міської ради № 12-к від 30.01.2020 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] 31.01.2020 року звільнено з займаної посади лікаря-стоматолога-ортопеда госпрозрахункового стоматологічного відділення з зубопротезною лабораторією у зв"язку з закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. В матеріалах справи також наявна копія трудової книжки [PERSON] , з якої вбачається, що в неї внесено запис № 24 від 01.02.2019 року - [PERSON] прийнято на роботу на посаду 0,5 ставки лікаря-стоматолога-ортопеда госпрозрахункового стоматологічного відділення з зубопротезною лабораторією на умовах строкового трудового договору терміном на 1 рік з 01.02.2019 року по 31.01.2020 року, підстава: наказ № 42-К від 01.02.2019 року та запис № 25 від 31.01.2020 року про його звільнення у зв"язку з закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КзПП України, наказ № 12-к від 30.01.2020 року. В матеріалах справи наявна копія акту від 01.02.2019 року, про те, що [PERSON] відомо, що він прийнятий на роботу на 0,5 ставки лікаря-стоматолога-ортопеда з 01.02.2019 року терміном на один рік по 31.01.2020 року включно. [PERSON] в приймальні головного лікаря зняв собі ксерокопію своєї заяви з резолюцією головного лікаря про прийом на роботу з 01.02.2019 року терміном на один рік, але копію наказу № 42-К, від 01.02.2019 року про прийом на роботу не отримав, що засвідчили своїми підписами в акті працівники КНП "Трускавецька міська лікарня" Трускавецької міської ради, а саме: інспектор з кадрів Л.І. Айбін, секретар С.Я. Трухан, завідувач стоматологічного відділення з зубопротезною лабораторією А.Т.Пецюх. Крім того, в матеріалах справи також наявна копія відповіді головного лікаря Трускавецької міської лікарні № 1680/01 від 20.11.2019 року, в якій, зокрема, [PERSON] повідомлено про складання акту від 01.02.2019 року, про факт прийняття його на роботу на 0,5 ставки лікаря-стоматолога-ортопеда з 01.02.2019 року терміном на один рік по 31.01.2020 року включно, а також те, що наказ про прийняття його на роботу згідно строкового трудового договору № 42-к від 01.02.2019 року він може отримати у будь-який зручний час в робочі дні та години відділу кадрів лікарні. На вказаній відповіді є підпис [PERSON] про отримання такої 22.11.2019 року. З аналізу вищевикладених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позивачу було відомо про те, що його прийнято на роботу у КНП "Трускавецька міська лікарня" Трускавецької міської ради за строковим трудовим договором з дня складання акту про відмову позивача від ознайомлення з наказом № 42-к від 01.02.2019 року - з 01.02.2019 року. Крім того, беззаперечним доказом того, що позивач знав про оформлення трудових відносин з відповідачем згідно строкового трудового договору є відповідь головного лікаря Трускавецької міської лікарні № 1680/01 від 20.11.2019 року, в якій позивача в черговий раз повідомлено про прийняття його на роботу на 0,5 ставки лікаря-стоматолога-ортопеда з 01.02.2019 року терміном на один рік по 31.01.2020 року, оскільки вказану відповідь позивач отримав 22.11.2019 року, що засвідчив своїм підписом. Суд критично оцінює твердження позивача про те, що він не виявляв бажання працювати за строковим трудовим договором, оскільки в заяві про прийняття на роботу від 31.01.2019 року позивач про це не зазначає. Він також не зазначив, що виявляє бажання працевлаштуватися у відповідача згідно безстрокового трудового договору. Підстава, на яку посилається позивач у заяві про прийняття на роботу - відповідь головного лікаря КНП "Трускавецька міська лікарня" Трускавецької міської ради від 31.01.2019 року № 173/01, копія якої знаходиться в матеріалах справи також не містить гарантій відповідача прийняти [PERSON] на роботу на невизначений строк, а є лише пропозицією працевлаштувати його у новоствореному госпрозрахунковому стоматологічному відділенні з зубопротезною лабораторією для надання населенню платних послуг на 0,5 ставки лікаря-стоматолога-ортопеда. Ознайомитись з наказом № 42-К від 01.02.2019 року про прийняття на роботу згідно строкового трудового договору на 0,5 ставки лікаря-стоматолога-ортопеда, позивач відмовився, про що свідчить акт від 01.02.2019 року, складений у приймальній головного лікаря КНП "Трускавецька міська лікарня" та засвідчений інспектором з кадрів Л.І. Айбін, секретарем С .Я . Трухан , завідувачем стоматологічного відділення з зубопротезною лабораторією А.Т.Пецюх. Відповідач приступив до виконання трудових обов"язків з 01.02.2019 року та дій відповідача у порядку ст. 223 КЗпП України не оскаржував. Такі дії позивача суд розцінює як погодження працевлаштуватися на роботу 0,5 ставки лікаря-стоматолога-ортопеда госпрозрахункового стоматологічного відділення з зубопротезною лабораторією КНП "Трускавецька міська лікарня" на умовах строкового трудового договору. Згідно Постанови Верховного суду від 22.04.2019 року у справі № 318/2474/16, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим, але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений, зокрема у наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір. В свою чергу відповідач у наказі № 42-к від 01.02.2019 року зазначив, що [PERSON] прийнято на роботу на посаду 0,5 ставки лікаря-стоматолога-ортопеда госпрозрахункового стоматологічного відділення з зубопротезною лабораторією на умовах строкового трудового договору терміном на 1 рік з 01.02.2019 року по 31.01.2020 року. Статтею 205 ЦК України визначено, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Так, мовчання (не виявлення позивачем відсутності згоди на початок трудових відносин) визнається виявом волі укласти/змінити угоду у випадках, передбачених законодавством. Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналізуючи зазначене та виходячи з того, що законодавство України допускає прийняття підстав для укладення/зміни правовідносин конклюдентних дій та мовчазної згоди, суд дійшов до висновку про те, що КНП "Трускавецька міська лікарня" отримало з боку позивача мовчазну згоду (конклюдентні дії) на прийняття останнього на роботу та встановлення трудових відносин на підставі строкового трудового договору, що полягало у тому, що позивач, будучи повідомленим про укладення з ним строкового трудового договору, приступив до виконання трудових обов"язків та виконував їх протягом строку дії трудового договору. Правова позиція щодо застосування принципу мовчазної згоди до трудових правовідносин щодо укладення/зміни трудових договорів викладена у постанові ВС від 20.06.2019 року у справі № 264/2678/17. Згідно ч. 2 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно Постанови ВС від 22.04.2019 року у справі № 318/2474/16, підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України. Тому, на підставі вищевикладеного, судом встановлено, що між стронами у справі діяв строковий трудовий договір, який укладено у відповідності до ст.ст. 21-24 КЗпП України за наявності згоди сторін, строк трудового договору закінчився 30.01.2020 року, трудові відносини між сторонами фактично припинилися, роботодавець виявив намір припинити трудові відносини та правомірно виніс наказ № 12-к від 30.01.2020 року про звільнення [PERSON] з роботи 31.01.2020 р. на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). На підставі викладенного,

Outcome: dismissed