Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] (далі - Позичальник) звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір про споживчий кредит № 31048 від 23 вересня 2019 року, укладений між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредіплюс" (далі - ТОВ "ФК "Кредіплюс", Товариство або Кредитодавець). В обґрунтування позову зазначав, що 23 вересня 2019 року між ним і відповідачем ТОВ "ФК "Кредіплюс" був укладений договір про споживчий кредит за № 31048, за умовами якого Кредитодавець надав йому кредит у розмірі 20000 грн. на споживчі потреби, шляхом перерахування 15000 грн. на його поточний рахунок/картку № [NUMBER] , відкритий у ПАТ "Альфа-Банк", та 5000 грн. на рахунок Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Проксіма" з метою оплати Позичальником страхових платежів згідно із договором добровільного страхування, а Позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити Кредитодавцю проценти, відповідно до умов договору. При укладенні кредитного договору Товариством порушено його права як споживача фінансових послуг, зміст цього правочину суперечить вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Закону України "Про захист персональних даних", яке полягає у тому, що перед укладенням кредитного договору Товариство не повідомило його в письмовій формі про всі умови кредитування, інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту йому не надало. Зазначені у п. 1.1 кредитного договору Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які є не від`ємною частиною договору, йому для ознайомлення Кредитодавцем теж не надавалися, їх зміст йому невідомий. Він не мав можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики і збитки, належним чином умови договору йому Кредитодавцем не роз`яснено. На його думку, відповідач ТОВ "ФК "Кредіплюс" проігнорувало вимоги законодавства, вказаними діями його (позивача) навмисно введено в оману, що відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України є підставою для визнання цього правочину недійсним. Недотримання та невиконання ТОВ "ФК "Кредіплюс" положень ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" є згідно із вимогами ст. 215 ЦК України підставою для визнання цього кредитного договору недійсним у зв`язку із недотриманням Кредитодавцем норм чинного законодавства щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. Даний договір укладений без строку договору та порядку його припинення, він не мстить інформації про відповідальність відповідача, що є порушенням п. п. 8, 9 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та підставою для визнання даного договору недійсним. Відповідальність у виді пені за несвоєчасну сплату чи не сплату платежів за договором, передбачена п. п. 5.1, 5.2 договору, у випадку неповернення суми кредиту протягом 24 тижнів розмір пені становитиме майже 100 % вартості продукції, тому сплата непропорційно великої суми компенсації, понад 50 % вартості за користування кредитом, є несправедливою умовою та порушенням п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Крім того, п. 3.8 кредитного договору щодо зберігання Кредитодавцем його особистих даних та інформації протягом необмеженого періоду для їх наступного використання у порядку та у відповідності до вимог чинного законодавства України суперечить вимогам п. п. 5, 11 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних", де передбачено, що особа має право пред`являти вмотивовану вимогу із запереченням проти обробки своїх персональних даних та відкликати згоду на їх обробку, тому даний пункт договору теж має бути визнаний недійсним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позовні вимоги він підтримує повністю, просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач ТОВ "ФК "Кредіплюс" у судове засідання теж не з`явилося, подало до суду відзив на позов, у якому зазначало, що під час укладення з позивачем кредитного договору усіх вимог закону сторонами дотримано. Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщенні на веб-сайті Товариства, є доступними. 23 вересня 2019 року саме [PERSON] ініціював укладення кредитного договору із ТОВ "ФК "Кредіплюс", оформивши особисто заяву на видачу йому кредиту. Позивач підписав паспорт споживчого кредиту, за змістом якого він підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи з обраних Позичальником умов кредитування. Зазначені умови є ідентичними та містяться у п. п. 2.1, 3.2.1, 3.3 договору, наявна також інформація щодо відмови споживача від договору. Умови правочину щодо сплати пені зазначені у п. п. 5.1, 5.2 договору, відповідають вимогам ч. 2 ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування". Згідно із п. 4.9.1 кредитного договору Позивальник зобов`язувався виплатити Кредитодавцю суму кредиту, проценти за користування кредитом, комісію за управління та обслуговування кредиту в порядку і строки визначені договором, а також на вимогу Кредитодавця сплатити штраф та/або пеню, нараховану Позивальникові у випадку виникнення прострочення виконання ним зобов`язань за цим договором. Укладений 23 вересня 2019 року сторонами кредитний договір діє до моменту сплати Позивальником суми кредиту, процентів за користування кредитом, а також пені за прострочення виконання зобов`язань за договором. Щодо відповідальності відповідача, то вона передбачена у п. 5.4 договору. Надання доступу до персональних даних та їх обробка здійснюється Товариством у точній відповідності до вимог законодавства, умов наданої позивачем згоди та укладеного кредитного договору. Порушення правил обробки персональних даних, навіть якщо припустити їх існування, не тягне за собою недійсності договору. Просило суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю та розглянути справу за відсутності представника відповідача. Залучена судом до участі у цивільній справі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" у судове засідання не з`явилося, про дату, час і місце розгляду справи судом повідомлялося, про причини неявки суд не повідомило. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627, 628 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття і зміст договору, свобода договору, закріплені загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Згідно із ст. ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642, 643 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача ТОВ "ФК "Кредіплюс" із заявою № 100095160 про видачу йому кредиту. Того ж дня, 23 вересня 2019 року, між відповідачем ТОВ "ФК "Кредіплюс" і позивачем [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит за № 31048. За умовами п. 2.1 цього договору Кредитодавець надав Позичальникові у кредит грошові кошти в розмірі 20000 грн. на споживчі потреби, а Позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти Кредитодавцю, відповідно до умов, зазначених у договорі. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Загальні вимоги щодо чинності правочинів встановлені у ст. 203 ЦК України, зокрема, у ч. ч. 1, 3, 5 цієї статті визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилався на порушення відповідачем ТОВ "ФК "Кредіплюс" норм ч. 2 ст. 11, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів"; п. п. 8, 9 ч. 1 ст. 6, ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"; п. п. 5, 11 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних", тому просив суд визнати недійсним договір про споживчий кредит № 31048 від 23 вересня 2019 року, укладений між ним і відповідачем ТОВ "ФК "Кредіплюс". За змістом положень ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". У ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" у редакції, чинній на час виникнення правовідносин, передбачено, що у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. За умовами п. 2.1.3 кредитного договору кредит повертається, а проценти сплачуються Позичальником шляхом періодичних виплат 1 раз на 2 календарні тижні. Згідно із п. 3.1.1 цього договору перебіг строку на який надається кредит розпочинається з моменту його підписання і перерахування коштів Кредитодавцем та складає 24 тижні. Строк правомірного користування кредитом закінчується відповідно до Графіку платежів. У п. 3.2 кредитного договору визначено, що Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту та проценти нараховані за користування кредитом рівними частинами у сумі та строки визначені у Графіку платежів, відповідно до якого сплата кредиту та процентів здійснюється 1 раз на 14 календарних днів. За умовами п. п. 3.1.2, 3.3 кредитного договору сукупну вартість кредиту, а саме: за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитодавцю 220 % річних від суми кредиту, тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредиту, зазначеного у п. 3.1.1 цього договору. Загальна сума всіх платежів із урахуванням процентів (загальні витрати за споживчим кредитом) становить 32612 грн. 52 коп. Реальна річна процентна ставка по кредиту становить 754,48 %. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. За змістом ч. 2 ст. 9 цього ж Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. У п. 1.2 оспорюваного кредитного договору зазначено, що Позичальник підтверджує, що до підписання цього договору, Кредитодавець заздалегідь у письмовому вигляді ознайомив його, зокрема, з інформацією, зазначеною у ч. 2 ст. 12 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". У матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту - Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), підписаний 23 вересня 2019 року [PERSON] , де міститься інформація про умови кредитування, зокрема, розмір процентної ставки 220,00 %, тип процентної ставки фіксована, загальні витрати за кредитом 12612 грн. 52 коп., орієнтована загальна вартість кредиту 32612 грн. 52 коп. та реальна річна процентна ставка 754,48 %. За змістом п. п. 8, 9 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: порядок зміни і припинення дії договору; права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Так, у оспорюваному договорі відповідальність сторін передбачена розділом V, зокрема, у п. 5.4 договору встановлена відповідальність ТОВ "ФК "Кредіплюс" за порушення прав Позичальника у сфері захисту персональних даних, неналежного виконання чи невиконання цього договору. У розділі VI оспорюваного договору про споживчий кредит № 31048 від 23 вересня 2019 року зазначено строк дії договору, порядок його припинення, порядок внесення змін до договору, зокрема, у п. 6.1 зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання Позичальником зобов`язання по цьому договору; дію цього договору може бути припинено тільки за взаємною згодою сторін, крім випадків, визначених у договорі, а також у разі визнання Позичальника безвісно відсутнім та/або померлим/загиблим, недієздатним, за умови, що у нього немає правонаступників (п. 6.3). У п. п. 4.10.2, 4.10.3 кредитного договору передбачена можливість повного або дострокового повернення споживчого кредиту, а також відмови від договору про споживчий кредит. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] вказував, що відповідальність у вигляді пені за несвоєчасну сплату чи не сплату платежів за кредитним договором передбачена у п. п. 5.1, 5.2 договору, у випадку неповернення ним суми кредиту взагалі протягом 24 тижнів розмір пені становитиме майже 100 % від вартості продукції, посилаючись на п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", вважає, що сплата споживачем непропорційно великої суми компенсації, понад 50 % від вартості відсотків за користування кредитом, є несправедливою умовою договору. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Аналогічна норма міститься і в абз. 2 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування" у редакції, чинній на час укладення спірного договору, якою передбачено, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Обмеження, встановлені п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та ч. 2 ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування" стосуються лише неустойки, компенсації за невиконання кредитних зобов`язань, які не можуть бути нарахованими більше ніж половина від отриманої споживачем суми кредиту, вказані положення не застосовуються до нарахованих відсотків. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування" у редакції на час укладення оспорюваного кредитного договору, у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 % суми простроченого платежу. Так, відповідно до п. п. 5.1, 5.2 договору якщо Позичальник не сплатив/не повністю сплатив періодичний платіж у день настання дати його належної сплати, визначеної Графіком платежів, а також протягом 5 календарних днів після настання дати платежу, то на 6-ий день від дати неналежної сплати Позичальник, якщо тільки він не звільнений від обов`язку сплачувати пеню, згідно із чинним законодавством, зобов`язаний одноразово сплатити на користь Кредитодавця пеню в розмірі 200 грн., а в подальшому починаючи з 7-го дня 20 грн. за кожний календарний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, і не більше за 15 % суми простроченого платежу. Строк нарахування пені не може бути більшим строку дії договору, але в будь-якому випадку сукупний розмір нарахованих штрафу та пені не повинен перевищувати 50 % від суми наданого кредиту. Таким чином, порядок нарахування пені за несвоєчасне виконання Позичальником зобов`язання передбачені оспорюваним договором відповідають нормам законодавства. Зміст оспорюваного кредитного договору містить положення про предмет, порядок та умови надання позики в умовах фінансового кредиту, порядок повернення кредиту та строк дії договору, розпис сукупної вартості кредиту, порядок та умови укладання і припинення договору, відмови у наданні та одержанні кредиту, відповідальність за невиконання взятих зобов`язань, графік сплати платежів. Щодо визнання кредитного договору недійсним у зв`язку з недодержанням відповідачем ТОВ "ФК "Кредіплюс" вимог п. п. 5, 11 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних", суд зазначає наступне. Згідно із п. п. 5, 11 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних" суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; відкликати згоду на обробку персональних даних. Відповідно до п. 3.8 кредитного договору Позичальник надає, а кредитодавець зберігає протягом необмеженого періоду особисті дані та інформацію, які надав Позичальник з метою, передбаченою заявою та розділом 13 Правил, для їх наступного використання в порядку та у відповідності до вимог чинного законодавства України. За змістом абз. 4 ст. 2Закону України "Про захист персональних даних", у редакції на час укладення кредитного договору, згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У ст. 6 Закону України "Про захист персональних даних" серед іншого визначено, що мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки. Первинними джерелами відомостей про фізичну особу є: видані на її ім`я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Згідно із ч. ч. 2, 3, 4 ст. 10 Закону України "Про споживче кредитування" у разі ненадання споживачем документів чи відомостей про себе та свій фінансовий стан, що вимагаються законодавством або внутрішніми документами кредитодавця, кредитодавець має право відмовити такому споживачу в укладенні договору про споживчий кредит. Інформація про споживача, отримана кредитодавцем або кредитним посередником у зв`язку з укладенням, виконанням та припиненням договору про споживчий кредит, може бути передана третім особам без згоди споживача лише у випадках і порядку, передбачених законом. Кредитодавець та кредитний посередник несуть відповідальність за порушення прав споживачів у сфері захисту персональних даних згідно із законом. Позивач [PERSON] не надав доказів того, що відповідачем ТОВ "ФК "Кредіплюс" порушено вимоги законодавства стосовно використання його (позивача) персональних даних. В укладеному сторонами в письмовій формі кредитному договорі чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір плати за користування кредитними коштами, реальна процентна ставка, права та обов`язки Кредитодавця і Позичальника. Підпис Позичальника у цьому договорі є письмовим підтвердженням отримання ним свого примірнику даного договору та ознайомлення в письмовій формі з інформацією про умови кредитування: сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки, а також іншої інформації, надання якої є необхідним при укладенні кредитного договору. Вказане підтверджується підписами позивача у кредитному договорі, які містяться на кожній сторінці договору та у Графіку платежів. Виходячи із презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України, ч. 3 ст. 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] до укладення оспорюваного договору про споживчий кредит № 31048 від 23 вересня 2019 року був ознайомлений з умовами кредитування належним чином, позивачем не доведено введення його відповідачем в оману щодо істотних умов договору, [PERSON] погодився на отримання кредитних коштів саме на таких умовах, що визначені договором, його волевиявлення на отримання кредиту було вільним, умови кредитного договору не суперечать нормам чинного законодавства. Зібраними у справі доказами, зокрема, підписанням позивачем кредитного договору, підтверджується те, що [PERSON] до підписання договору був ознайомлений Товариством з умовами кредитування ТОВ "ФК "Кредіплюс" та повністю погодився з ними, підписуючи цей договір Позичальник підтвердив, що він у чіткій та зрозумілій письмовій формі отримав від Кредитодавця усю інформацію необхідну для укладення договору. Твердження позивача [PERSON] про те, що через неналежну інформованість з боку відповідача ТОВ "ФК "Кредіплюс" та необізнаність він не міг у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності, оскільки його умови належним чином детально йому не роз`яснено, не є визначеною законом правовою підставою для визнання недійсним укладеного сторонами 23 вересня 2019 року договору про споживчий кредит № 31048. За змістом ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що при укладенні зазначеного договору права позивача [PERSON] порушені не були, оспорюваний ним кредитний договір відповідає вимогам законодавства України, жодних порушень законодавства при його укладенні та виконанні цього договору відповідачем не допущено, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів порушення Товариством норм чинного законодавства України, що могло б бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, тому суд дійшов висновку, позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed