Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

\~ \~ 01.08.2017 року\~позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом щодо захисту свого права на отримання в оренду земельної ділянки на території України, що діють для громадян України, та просить рішенням суду частково припинити право колективної власності на земельну ділянку, що належала колишньому КСП "Україна", що наразі ліквідоване, але яке підтверджується чинним [PERSON] актом на землю серії ОД від 15.02.1996року, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №3; земельна ділянка розташована між точками 102-110на плані додатку до [PERSON], становить площею 7.9га у ділянці №8. Також позивач просить визнати\~зазначений [PERSON] акт на колективну власність на землю таким, що частково втратив чинність - в частині права колективної власності на зазначену земельну ділянку площею 7.9га, що розташована в ділянці №8 між точками на плані 102-110. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він звернувся до Зализничненської сільської ради Болградського району Одеської області з заявою про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо надання йому в оренду строком на 49 років зазначеної у позові земельної ділянки площею 7,9 га, що розташована на території Залізничненської сільської ради за межами населеного пункту (колишній господарський двір СВК "Україна"), проте 15.06.2017 року йому надана відповідь за вих.№633, що немає можливості надати йому згоду на виготовлення проекту землеустрою за його заявою з підстави того, що земельна ділянка, яку він бажає отримати в оренду входить до переліку земельних ділянок, на які видано державний акт на право колективної власності СВК "Україна", та що у випадку скасування цього акту на право колективної власності його зава буде розглядатися повторно. \~\~ \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач \~не з'явився, надавши суду заяву про слухання справи за його відсутністю, його представник, також надавши заяву про розгляд справи за її відсутністю, підтримала вимоги позову, просила задовольнити. \~ \~ \~\~Відповідачі Болградська районна державна адміністрація Одеської області, та Залізничненська сільська рада Болградського району Одеської області надали суду заяви про слухання справи за відсутністю їхнього представника, не надавши заперечень щодо вимог позову. \~ \~ \~ \~Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД від 15 лютого 1996року, що зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №3, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що Колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» було передано у колективну власність 2055,8га землі в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення Залізничненської сільської ради народних депутатів від 08 червня 1995 року № 3-ХХІІ (а.с.8). [PERSON] акт на право колективної власності на землю був виданий колективному сільськогосподарському господарству «Україна» у 1996році, за часів дії [PERSON] кодексу України від 18.12.1990року (що втратив чинність з 01.01.2002року), Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963року (що втратив чинність з 01.01.2004року) та Закону України «Про власність» від 07.02.1991року (що втратив чинність з 20.06.2007року), - які визначали такі форми власності як приватна, колективна та державна.\~Чинною Конституцією України та [PERSON] кодексом України не передбачено існування колективної власності на землю. Водночас, наявність чинного державного акту на право колективної власності на землю серії ОД від 19 листопада 1994року позбавляє Головне управління Держгеокадастру, органи місцевого самоврядування, такого права, як передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, що відводяться за рахунок земель колективної власності, фізичним та юридичним особам у власність чи користування. Відповідно до ст.152 [PERSON] кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч.1ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч.1 ст. 374 ЦК України субєктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно ч.1ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Ч.1 ст.393 ЦК України, передбачено, що правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року №5308-VI врегульовано, що з дня набрання чинності цим Законом (з 1 січня 2013 року) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Тобто, законодавець чітко визначив форми власності: державна, комунальна та приватна. Форма ж власності як "колективна" та поняття "землі колективної власності" відсутні в чинному законодавстві. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п.2 Указу Президента України №720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Зі змісту даної норми вбачається, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акту на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта з законних підстав. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акту на право колективної власності на землю, - були чи залишалися членами цього підприємства. Відповідно до ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема, є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", судам слід враховувати, що відповідно до ст.25 ЗК України, в ході приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій, - земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦКУ, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікату на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, вона, відповідно до п.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995р. N720/95, - має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено правовий статус відповідних підприємств, порядок їх реорганізації, перетворення та членства в них громадян. Відповідно до положень ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 ЦПК України регламентовано, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач до позову в якості доказів невизнання свого права надав копію своєї заяви на ім'я сільського голови села Залізничне щодо надання згоди на виготовлення проекту землевпорядкування земельної ділянки площею 7,9га за межами населеного пункту, але на території Залізничненьскої сільської ради, який раніше належав СВК "України", - для оформлення його в оренду строком на 49років; а також відповідь на його, позивача, ім'я сільського голови с.Залізничне, - від 15.06.2017р., згідно якої надати дозвіл, який просив позивач, немає можливості у зв'язку з тим, що земельна ділянка входить до переліку земельних ділянок, на які виданий [PERSON] на право колективної власності СВК "Україна", але у випадку скасування цього акту питання буде розглянуте повторно (а.с.5,6). Згідно Державного Акту ОД, який був виданий колективному сільськогосподарському підприємству "Україна" с.Табаки Залізничненькою сільською радою Болградського району Одеської області у колективну власність для ведення сільськогосподарського товарного виробництва відповідно до рішення Залізничненької сільської ради народних депутатів №3-ХХІІ від 08.06.1995року, цей державний [PERSON] зареєстрований в Книзі записів державних актів за №3 і зберігається у Залізничненській сільській раді, до [PERSON] додано опис меж земельних ділянок №№1-8 (а.с.8-9). З викопіровки з земель Залізничненької сільської ради вбачається, що на території цих земель є земельна ділянка площею 7,9га, яка позначена як господарський двір, що перебуває у колективній власності колишнього СВК "Україна" (а.с.7). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформованого 31.07.2017року, сільськогосподарський виробничий кооператив "Україна" (СВК "Україна"), що знаходився у с.Залізничне Болградського району по вул.Добровольська, 10.06.2009року припинив існування за рішенням господарського суду Одеської області від 28.05.2009року (а.с.20). Згідно довідки Залізничненької сільської ради від 18.09.2017р. за №1036, землі КСП (СВК) "Україна" розпайовані, загальна кількість пайщиків складала 703 особи, усі з них реалізували своє право на земельну частку (пай), отримавши сертифікати, деякі отримали [PERSON]. Абз.12 ст.5 [PERSON] кодексу України (в редакції 1992р.) передбачалося, що землі загального користування (внутрішньогосподарські шляхи, полезахисні лісосмуги та інші ґрунтозахисні насадження, гідротехнічні споруди, тощо) КСП та АТ, що ліквідуються або збанкрутіли, передаються у відання відповідних місцевих Рад народних депутатів. Поняття "Землі загального користування", - не тотожне поняттю земельні ділянки (у т.ч. не розпайовані) під господарськими будівлями та спорудами (господарські двори, сади, тощо). Відповідно до ч.3 ст. 22 ЗКУ землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва,городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Законодавець, використовуючи словосполучення «передаються у власність» передбачив різні підстави отримання у власність земельної ділянки: як на підставі рішень органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади в порядку безоплатної приватизації, так і шляхом укладення цивільно-правової угоди, тощо. Землі, які розміщені під господарськими будівлями і дворами, інші не розпайовані землі, є землями для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Колишні КСП використовували ці земельні ділянки для ведення товарного с. г. виробництва з метою отримання прибутку, приміщення двору було функціонально підлаштовано під таку діяльність. Згідно розділу 2 Класифікація видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ) категорія земель «землі сільськогосподарського призначення» складається із земель з таким цільовим призначенням, як: для ведення товарного с/г виробництва, для ведення ФГ, для ведення ОСГ та ін. Отже, такі цільові призначення як: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та для ведення ОСГ розрізняються у земельному законодавстві та є різні за своїм змістом і правовою природою. Перелік варіантів цільового призначення земельних ділянок, які передаються в порядку безоплатної приватизації визначено ст.121 « Норми безоплатної приватизації» ЗКУ. Серед даного переліку відсутня земельна ділянка з таким цільовим призначенням як «для ведення товарного с/г виробництва». Беручи до уваги зазначене, така земельна ділянка не може бути отримана в порядку безоплатної приватизації. В звязку з цим і не підлягає до застосування порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, який встановлений ст.118 ЗКУ. Разом з тим, відповідно до пункту 15 перехідних положень ЗКУ до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається купівля-продаж земельних ділянок с/г призначення державної та комунальної власності, крім вилучення ( викупу) їх для суспільних потреб. Стаття 120 ЗКУ передбачає, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно пп. Б) п.15 розділу 10 « Перехідні положення» на даний час діє заборона на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміну цільового призначення земельних ділянок , які перебувають у власності громадян і юридичних осіб для ведення товарного с/г виробництва, тому земельні ділянки на яких знаходяться господарські будівлі і споруди можна передати в користування фізичній особі лише на умовах оренди. Ст.30 ЗК України визначає, що при ліквідації сільськогосподарських підприємств, несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). В разі недосягнення згоди, це питання вирішується у судовому порядку. [PERSON] кодексом України, іншими нормативно-правовими актами правовий статус не розпайованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення колективної власності колишніх КСП на даний час не визначено. Законодавством не врегульовано питання надання в користування не розпайованих земель сільськогосподарського призначення колективної власності, тобто існує прогалина в законодавстві щодо правового регулювання вказаних правовідносин. З метою вирішення вказаних відносин законодавством передбачено застосування Аналогії закону - це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає у застосуванні до неврегульованих конкретною нормою правовідносин норми закону, що регламентує подібні відносини. Усуває прогалини законодавець, тобто джерело права. Способи подолання прогалин це правові інструменти, які дозволяють в процесі правозастосування миттєво вирішити казус, що знаходиться у сфері правового регулювання, якщо нормами права його безпосередньо не передбачено. Правозастосувач - долає прогалину. Суду надається право вирішувати такого роду справи за допомогою аналогії закону (п.7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, п.8ст.8 Цивільного процесуального кодексу України, ст.10 Сімейного кодексу України). Оскільки ЦПК передбачає аналогію матеріального закону, а за його правилами здійснюється розгляд земельних, житлових, трудових справ, то у відповідних галузях наразі, у ЗК України, теж можлива аналогія. Застосування аналогії закону правозастосовувачем зумовлено насамперед такими двома обставинами: - установленою законом забороною відмови у правосудді і потребою вирішення справи про непередбачені правом суспільні відносини з метою юридичного захисту прав, свобод, та інтересів осіб; - неможливістю швидкого врегулювання суспільних відносин, не регламентованих правом, шляхом внесення необхідних змін і доповнень до чинного права або видання нового нормативно-правового акта. Враховуючи вище наведене, цілком допускається і не заборонений можливий варіант вирішення питання отримання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення колективної власності (сад, госп.двір) шляхом звернення до суду. З огляду на викладене, можна зробити висновки: 1. Розпорядження земельними ділянками на яких розташовані господарські будівлі і споруди колишніх КСП, іншими не розпайованими землями колективної власності, - не можливе без прийняття відповідного рішення загальними зборами власників земельних часток (паїв) та їх спадкоємців, загальних зборів членів підприємства, зборів уповноважених або створеного ними органу управління, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. 2. Зміна цільового призначення земельних ділянок під господарськими будівлями і спорудами бувших КСП, інших земель сільськогосподарського призначення колективної власності можлива відповідно до Постанови КМУ № 502, після виготовлення відповідних правовстановлюючих документів на право власності фізичних чи юридичних осіб на ці земельні ділянки. 3. [PERSON] ділянки на яких розміщені господарські будівлі і споруди, інші не розпайовані земельні ділянки сільськогосподарського призначення (в т.ч. під садом, господарчим двором, тощо) можна передати у користування фізичній або/чи юридичній особі лише на умовах оренди, використовуючи метод аналогії закону, застосувавши норму ст.13 Закону України « Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» , якою встановлено, « що нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватись в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається в договорі оренди земельної ділянки», шляхом звернення в судові органи для отримання відповідного рішення щодо зобовязання райдержадміністрації укласти договір оренди земельної ділянки з власником (користувачем) будівель і споруд, іншого майна. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що власником земельної ділянки, яка зацікавила позивача, відповідно до [PERSON] на колективну власність на землю, є СВК «Україна», яке ліквідоване ще у 2009році. Згідно довідки Залізничненької сільської ради від 18.09.2017р. за №1036, землі КСП (СВК) "Україна" розпайовані, загальна кількість пайщиків складала 703 особи, усі з них реалізували своє право на земельну частку (пай), отримавши сертифікати, деякі отримали [PERSON]. Зазначена у позові спірна земельна ділянка площею 7,9 га, - розташована на території Залізничненської сільської ради за межами населеного пункту (колишній господарський двір СВК "Україна"). Без часткового скасування державного [PERSON] на колективну власність на землі колишнього КСП (СВК) "Україна" Залізничненська сільська рада не може вирішити питання щодо надання в оренду позивачу земельної ділянки площею 7,9 га, - що розташована на території Залізничненської сільської ради за межами населеного пункту (колишній господарський двір СВК "Україна", який залишений не розпайований). Щодо інформації відносно будь-яких інших претендентів на оренду чи оформлення у власність цієї земельної ділянки, у тому числі і колишніх членів СВК "Україна", - суду не надано. Відповідачі не надали суду заперечень щодо вимог позову, про існування третіх осіб, права яких будуть порушені задоволенням позовних вимог, - суду не відомо і матеріали справи не містять таких відомостей. Загальними засадами цивільного судочинства, відповідно до ст.3п.5 ЦК України, є судовий захист цивільного права та інтересу. Статтями 1-11 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; тощо. Враховуючи надані суду докази і матеріали, суд дійшов висновку, що право колективної власності на усі землі колишнього СВК "Україна" фактично припинилося шляхом ліквідації СВК "Україна" та розпаювання усіх земель сільськогосподарського призначення, лише земельна ділянка площею 7.9га., зазначена в [PERSON] про право колективної власності на земельну ділянку за №8, що розташована між точками на плані 102-110 - яка розташована на території Залізничненської сільської ради за межами населеного пункту (колишній господарський двір СВК "Україна"), - перебуває у невизначеному юридичному статусі, ніким не використовується, оскільки суду не надано відомостей щодо надходження до Залізничненської сільської ради будь-яких заяв та відомостей щодо її використання. Тому, дослідивши надані суду докази, розглянувши позовні вимоги та матеріали справи, суд дійшов висновку, що право позивача на визнання його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів підлягає захисту судом через невизначеність законодавства щодо вирішення такого питання у позасудовому порядку, і тому позов підлягає задоволенню, а саме, - підлягає визнанню припинення права колективної власності на частину земельної ділянки колишньої КСП "Україна", - на земельну ділянку площею 7.9 га, розташовану в ділянці №8 між точками на плані 102-110, яку виявив бажання позивач отримати в оренду, та в цій же частині підлягає визнанню державний акт таким, що втратив чинність - з підстав, викладених в мотивувальній та описовій частині рішення.

Outcome: approved