Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

07.03.2014 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду з уточненою позовною заявою до відповідачів про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON], бажаючи придбати житло у м. Києві, прийняла участь у прилюдних торгах з реалізації трикімнатної квартири [ADDRESS], які за заявкою державного виконавця організувало та провело Приватне підприємство "Нива-В.Ш.". В подальшому, позивачем було внесено на депозитний рахунок державної виконавчої служби кошти за придбане майно у сумі 1 548 022 грн 03к., проте судовим рішенням апеляційного суду вказані прилюдні торги було визнано недійсними внаслідок порушення процедури повідомлення боржника у виконавчому провадженні, скасовано акт державного виконавця про продаж майна на прилюдних торгах, визнано недійсними протокол про проведення прилюдних торгів та свідоцтво про право власності. Позивач протягом тривалого часу була позбавлена можливості розпоряджатись грошовими коштами, які були внесені на депозитний рахунок державної виконавчої служби та знаходяться під арештом, мала можливість вкласти їх на депозитний рахунок до установи банку, отримати прибуток чи придбати інше житло. Оскільки ПАТ "ОТП Банк" продав кредитний портфель ТОВ "ОТП Факторинг Україна", то на час відкриття виконавчого провадження не мав права вимоги щодо боржника та подавати заяви про відкриття виконавчого провадження, чим завдав шкоду позивачеві. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав викладених в цивільному позові /а.с.2-5, 229-231/. Представник відповідача ПАТ "ОТП Банк" не визнав заявлені позовні вимоги, з викладених у письмових запереченнях підстав /а.с.243-244/, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач ПП "Нива-В.Ш." не забезпечив явку свого представника в судове засідання, повідомлений належним чином про дату і місце судового розгляду. В матеріалах цивільної справи містяться письмові заперечення /а.с.87-94/, згідно яких відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами та з викладених у них обставин та підстав просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа не забезпечила явку свого представника в судове засідання, повідомлений належним чином про дату і місце судового розгляду. Жодних повідомлень про згоду на участь у справі завчасно до суду не надсилав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов не може бути задоволений з таких підстав. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте представник позивача, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористався на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. За змістом ч.4 ст.10 та ст.131 ЦПК України обов'язок подання доказів суду або повідомлення про них покладається на сторони. Згідно вимог ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Як вбачається зі змісту ст.ст.33,36,119 ЦПК України саме на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі, як порушника його прав, та відповідно заявити позовні вимоги. Окрім того, позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3,11,31 ЦПК України належить право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права, в тому числі визначення предмету та правових підстав заявленого позову, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК є обов'язком суду. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З викладених у позові та уточненої до неї позовної заяви обставин, які за ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що 10.10.2011 року позивачем [PERSON] було внесено на депозитний рахунок підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві кошти за придбане майно - трикімнатну квартиру [ADDRESS] у сумі 1 548 022 грн 03 к. Згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23.03.2012 року, судом було вжито заходи забезпечення позову про визнання недійсними прилюдних торгів шляхом заборони державному виконавцю ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві Магдич С.Г. вчиняти дії: перераховувати на адресу ПАТ "ОТП Банк" наявні на рахунку виконавчої служби кошти в розмірі 1595899 грн 00к., що були отриманні від реалізації квартири [ADDRESS] /а.с.178-179/. Вказаний захід забезпечення позову скасовано судом 19.06.2013 року/а.с.180-181/. Постановою слідчого прокуратури Голосіївського району м. Києва від 23.10.2012 року в рамках розслідування кримінальної справи за звинуваченням суб'єкта оціночної діяльності [PERSON] за ч.3 ст.365-2 КК України було накладено арешт на грошові кошти отримані від реалізації квартири [ADDRESS] на прилюдних торгах у сумі 1 548 022 грн 03 к, що підтверджується постановою прокурора Голосіївського району м. Києва від 25.06.2014 року про скасування вказаної процесуальної дії слідчого прокуратури Голосіївського району м. Києва /а.с.198-200/. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, однак достатніх належних доказів на підтвердження позовних вимог позивачем та його представником до суду не надано, чим порушено вимоги ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Окрім того, незважаючи на неодноразові роз'яснення головуючим по справі, на виконання вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України, позивачем в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не надано суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідачів та заявленими моральною шкодою і упущеною вигодою, оскільки беззаперечно встановлено, що жодним відповідачем по справі не було вжито заходів, які б протиправно унеможливлювали користуватись їй належним майном. Понад те, неможливість своєчасного повернення позивачеві грошових коштів зумовлено наявністю в визначені періоди відповідних рішень посадових осіб державних органів, які є обов'язковими для виконання. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачеві про можливість повторного звернення до суду з аналогічним позовом, попередньо визначившись з належним відповідачем - порушником її прав, обґрунтувавши відповідними доказами, в розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України, про неправомірні дії останнього.

Outcome: dismissed