Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13 листопада 2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 32945 доларів США зі сплатою 0,83% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,32% від суми кредиту щомісяця весь час користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 12 листопада 2037 року. Позичальник повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу. Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, відсотками,комісії, пені та штрафів. У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 137147,73 доларів США, що еквівалентно 2995306,33 грн., та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що відповідач дійсно отримував кредитні кошти, проте у сумі 29950 доларів США, а не 32945 доларів США як зазначено у позовній заяві. Кредитний договір було укладено не з позивачем, а з ТОВ "Перша Українська фінансова компанія", яке на теперішній час ліквідовано. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності, який слід відраховувати з першого факту порушення зобов'язання по сплаті щомісячного платежу. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 13 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №DN80FJ00000188. Відповідно до п.7.1 кредитного договору, відповідач отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 47171,25 доларів США на наступні цілі: 29950 доларів США для купівлі нерухомості, а також в розмірі 14226,25 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,83% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 10% від суми виданого кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,32% від суми виданого кредиту щомісячно, в період сплати, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору. Кредит надано відповідачу на строк з 13 листопада 2007 року по 12 листопада 2027 року включно. Факт отримання кредитних коштів у сумі 29950 доларів США для купівлі нерухомості відповідачем не оспорюється. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено порядок погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, яка сплачується в момент надання кредиту), а саме: щомісячно в період сплати (з 15 по 22 число кожного місяця) боржник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 396,93 доларів США для погашення заборгованості за кредитом. Доводи представника відповідача стосовно того, що спірний договір укладався не з позивачем, а з ТОВ "Перша Українська Фінансова Компанія" суд не приймає з огляду на наступне. 01 серпня 2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ "Перша українська фінансова компанія" укладено договір, згідно п.1.2 якого банк доручив товариству від імені банку укладати кредитні договори на придбання нерухомості, для чого наділено повноваженнями по оформлення та підписанню кредитних договорів, договорів застави, іпотечних договорів /том №1, а.с. 122-128/. У кредитному договорі зазначено, що його було укладено банком "Приватбанк", від імені якого діє особа, зазначена у п.8.1 цього договору. В п.8.1. кредитного договору зазначено банк "Приватбанк", та підписано керівником підрозділу ТОВ "Перша Українська фінансова компанія" [PERSON] Оскільки представник ТОВ "Перша Українська фінансова компанія" діяв від імені банку "Приватбанк" на підставі договору від 01.08.2006р., то стороною договору був саме банк "Приватбанк", і саме між ним та [PERSON] виникли зобов'язальні правовідносини на підставі кредитного договору №DN80FJ00000188 Між відповідачем [PERSON] та ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» 12 листопада 2007 року укладено договір особистого страхування №DN80LK00061374, договір страхування майна №DN80G061371, та договір страхування майна №DN80G061369, вигодонабувачем за якими є позивач у справі - ПАТ КБ «ПриватБанк» /а.с.17-22/. Підпунктом 2.1.3 кредитного договору передбачено, що відповідно до даного договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 кредитного договору (який передбачає укладення, зокрема, договору страхування заставного майна і договору особистого страхування позичальника), і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Перерахування кредитних коштів банк зобов'язується провадити у випадку непред'явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Перерахування коштів на сплату чергових платежів здійснюється в національній валюті України. Якщо кредит надається в іноземній валюті, то позичальник доручає банку: одержати з каси банку суму іноземної валюти готівкою, необхідну для сплати чергового страхового платежу; здійснити продаж у касі банку готівкової іноземної валюти за курсом купівлі банку; отримані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком тільки у випадку пред'явлення позичальником банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Оскільки позичальником не надано доказів самостійної вчасної оплати чергових страхових платежів, відповідно до умов п.п. 2.1.3 кредитного договору, - суд приходить до висновку, що дії банку зі сплати страхових платежів відповідають умовам кредитного договору №DN80FJ00000188, а суми сплачених страхових платежів правомірно зараховані банком до загального розміру тіла кредиту. Пунктами 4.1 та 7.4 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше однієї гривні. Згідно п. 4.3 при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого, станом на 10 липня 2015 року, утворилась заборгованість, яка складається з наступного: 34772,17 доларів США - заборгованість за тілом кредиту: 22590,86 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8433,22 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 64809,73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11,45- фіксована частина штрафу; 6530,30 доларів США - процентна складова штрафу. На підтвердження факту наявності і розміру наведеної вище заборгованості банком надано суду детальні розрахунки, витяг з особового рахунку боржника, меморіальні ордери (т. 1 а.с. 4-6,57-92, 108-113, 144-149; т. 2 а.с. 41-47). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Отже, початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Відповідно до п.7.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит шляхом надання в період з 15 по 22 число кожного місяця коштів у сумі 396,93 доларів США для погашення заборгованості. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), 3 червня 2015 року (№ 6-31цс15). У судовому засіданні встановлено, що останній платіж позичальником здійснено 11 березня 2009 року, натомість банк звернувся до суду 03 серпня 2015 року. Отже, позивачем дійсно пропущений строк позовної давності щодо чергових платежів та відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, тому при стягненні заборгованості по кредиту слід враховувати положення ст. 257 та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Станом на серпень 2010 року позичальник мав прострочену заборгованість за тілом кредиту у сумі 974,04 грн., заборгованість за відсотками у сумі 6611,82 доларів США, заборгованість за пенею у сумі 8852,87 доларів США, заборгованість за комісією у сумі 2213,44 грн. Отже, стягненню підлягають чергові платежі за тілом кредиту, нараховані на них відсотки, комісією та пенею за п'ять років, що передують зверненню позивача до суду, а саме: 34772,17 - 974,04 = 33798,13 доларів США - заборгованість за кредитом, 22590,86 - 6611,82 = 15979,04 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8433,22 - 2213,44 = 6219,78 доларів США - заборгованість по комісії (винагорода за надання фінансового інструменту). Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення неустойки суд виходить з наступного. За ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Відповідач не виконував належним чином зобов'язань за кредитним договором, порушила строки сплати щомісячних платежів. Верховний Суд України 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15 висловив правову позицію, яка за ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, де вказав, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів не ґрунтуються на вимогах закону, тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Як видно із розрахунку заборгованості за кредитним договором, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором визначена у сумі 64809,73 доларів США. Враховуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України та складові заборгованості за кредитним договором, з яких найбільшою є саме заборгованість по пені, суд вважає можливим зменшити розмір пені, який значно перевищує розмір збитків, та визначити до стягнення пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 20000 доларів США. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір та понесено витрати на публікацію у пресі оголошення про виклик відповідача , тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial