Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

у березні 2015 року ПАТ "ВіЕйБі Банк" звернувся у суд з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нікчемним та визнання права власності на квартиру. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 15 березня 2011 року між ПАТ "ВіЕйБі банк" та ТОВ "Електротех" укладено договір про погашення боргу, за яким борг у сумі 65 675 251 грн. 90 коп, що виник на підставі кредитного договору № 89 від 09 серпня 2007 року, вважається погашеним, за рахунок передавання боржником майнових прав на квартири, що розташовані на об"єкті, що будується за адресо: [ADDRESS]. Відповідно до п. 4.1 договору про погашення боргу від 15 березня 2011 року передача майнових прав на квартири здійснюється за ціною 65 675 251 грн. 90 коп. 15 березня 2011 року вищевказаними сторонами був підписаний акт приймання-передачі майнових прав на квартири, за яким позивачу передаються майнові права на квартиру із будівельним номером 1205, загальною площею 90,9 кв.метри. 03 вересня 2013 року був підписаний акт приймання-передачі квартир, за яким загальна ціна квартири [ADDRESS] загальною фактичною площею 92,3 кв.метри, визначається у розмірі 2 577 056,46 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 03 вересня 2013 року (7,99 грн. за 1 долар США) становило 322 535,23 доларів США. Також позивач зазначає, що 15 серпня 2014 року між ПАТ "ВіЕйБі банк" та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., відповідно до п. 1.1 якого на умовах, передбачених цим договором продавець зобов"язувався передати майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у власність покупцю, а покупець зобов"язувався прийняти вищевказане майно та сплатити за нього обумовлену цим договором грошову суму. 15 серпня 2014 року між сторонами договору укладено акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 3.1 договору купівлі-продажу квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1 730 524,87 грн. На думку позивача, за договором вартість квартири занижена, а тому банк поніс прямі збитки. Правочин вчинено за 1 730 524,87 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 15 серпня 2014 року (13,14 грн. за 1 долар США) становило 131 699 доларів США. Оскільки правочин здійснено за суттєво заниженою ціною та розрахунок за договором не здійснено, а також, що цей розрахунок мав бути проведений до моменту підписання договору, на думку позивача, є підстави ввжати даний правочин нікчемним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, зазначивши про необгрунтованість вимог позивача. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 березня 2011 року між ПАТ "ВіЕйБі банк" та ТОВ "Електротех" укладено договір про погашення боргу, за яким борг у сумі 65 675 251 грн. 90 коп, що виник на підставі кредитного договору № 89 від 09 серпня 2007 року, вважається погашеним, за рахунок передавання боржником майнових прав на квартири, що розташовані на об"єкті, що будується за адресо: [ADDRESS]. Відповідно до п. 4.1 договору про погашення боргу від 15 березня 2011 року передача майнових прав на квартири здійснюється за ціною 65 675 251 грн. 90 коп. 15 березня 2011 року між вищевказаними сторонами був підписаний акт приймання-передачі майнових прав на квартири, за яким позивачу передаються майнові права на квартиру із будівельним номером 1205, загальною площею 90,9 кв.метри. 03 вересня 2013 року був підписаний акт приймання-передачі квартир, за яким загальна ціна квартири [ADDRESS], загальною фактичною площею 92,3 кв.метри, визначається у розмірі 2 577 056,46 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 03 вересня 2013 року (7,99 грн. за 1 долар США) становило 322 535,23 доларів США. 15 серпня 2014 року між ПАТ "ВіЕйБі банк" та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., відповідно до п. 1.1 якого на умовах, передбачених цим договором продавець зобов"язувався передати майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у власність покупцю, а покупець зобов"язувався прийняти вищевказане майно та сплатити за нього обумовлену цим договором грошову суму. 15 серпня 2014 року між сторонами договору укладено акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 3.1 договору купівлі-продажу квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1 730 524,87 грн. Звертаючись у суд з позовом про визнання договору купівлі-продажу нікчемним, позивач посилається на заниженням вартості квартири на момент її продажу, від чого банк поніс прямі збитки, що стало одною із причин визнання останнього неплатоспроможним. Суд не погоджується з доводами позивача з наступних підстав. Згідно зі ст. 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Крім того, як визначає п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. До того ж, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 ЦК України). Зокрема, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України). Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України ). Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658 ЦК України). Отже, наявність підписаного ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і що зовнішній вираз їх волі відповідає внутрішньому. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Доказів на підтвердження незаконності підстав набуття [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] позивачем суду не надано. Наявність рішення про призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» не може свідчити про порушення прав позивача як власника та наявність дій з боку відповідача, які б обмежували права останнього, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу будь-яких заборон на реалізацією банком свого права власності на майно не існувало. Доказів на підтвердження зворотного з боку позивача в розпорядження суду не надано, так само як і доказів в розумінні положень ст. ст. 57-59 ЦПК України щодо заниження ціни квартири та наявності наслідків у вигляді прямих збитків банку, які послугували однією з причин визнання його неплатоспроможним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. За таких підстав, зважаючи на те, що договір купівлі-продажу від 18 вересня 2014 року був укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та посвідчений нотаріально, а позивачем не наведено доказів, що свідчать про те, що сам факт укладання договору з [PERSON] призвів до неплатоспроможності банку, позивач не зазначив, виконання яких зобов'язань стало неможливим внаслідок укладення такого правочину, не вказав кредиторів, перед якими виконання зобов'язань стало неможливим, а також не вказав і не довів причинно-наслідковий зв'язок між виникненням обов'язку і неможливістю виконання зобов'язань перед іншими кредиторами, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі ч. 6 ст. 154 ЦПК України ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року про забезпечення даного позову ПАТ "ВіЕйБі банк" шляхом заборони відчуження квартири [ADDRESS] - скасувати. Заборону відчуження квартири [ADDRESS] - зняти.

Outcome: dismissed