Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON] та його усних пояснень в судовому засіданні 05 вересня 2001 року він та [PERSON] зареєстрували шлюб. Шлюбні відносини між ними припинилися 26.12.2010 року, а рішенням Нетішинського міського суду від 28.01.2011 року шлюб було розірвано. 11 вересня 2008 року між ВАТ "[PERSON] Аваль" та ним було укладено кредитний договір № 014/2295/82/2280, згідно якого він отримав кошти на споживчі цілі в розмірі 75000 гривень зі сплатою процентів в розмірі 20,95% річних на строк до 11 вересня 2013 року. З метою забезпечення виконання ним зобов'язань за даним договором, 11.09.2008 року [PERSON] уклала договір поруки. Також виконання зобов'язань було забезпечено іпотекою об'єкта нерухомості - двокімнатної квартири, що находиться за адресою: [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] За отримані грошові кошти в сумі 75000 гривень він та [PERSON] купили автомобіль "Skoda Oktavia", 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який 19.09.2008 року зареєстрований на нього, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На виконання умов кредитного договору було укладено договори страхування: 11 вересня 2008 року - договір страхування майна, 20 серпня 2011 року - договір страхування від нещасних випадків та захворювань; 03 вересня 2015 року - договір страхування майна. Ним сплачено 75000 кредиту, 6850,74 грн. страхових сум та 46613 грн. відсотків за користування кредитними коштами, а всього 128464,74 грн. Станом на 16.06.2014 року кредит погашено повністю, заборгованість відсутня, при цьому частина коштів ним сплачена самостійно, після припинення шлюбних стосунків. Згідно реєстру квитанцій про сплату коштів по кредитному договору після припинення між ними подружніх стосунків ним сплачено 60437 грн.58 коп. Згідно рішення Нетішинського міського суду від 04 листопада 2014 року по справі №2/679/4/2014 за позовом [PERSON] до нього про визнання права власності на частку в майні та розподіл майна набутого в шлюбі, витребування майна з чужого незаконного володіння, за його зустрічним позовом до [PERSON], гаражного кооперативу "Автомобіліст", третя особа - ПАТ «[PERSON] Аваль» про визнання права власності на майно, серед іншого, стягнуто з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля "Skoda Oktavia", 2001 року випуску, державний номерний знак ВХ 7641 AT в розмірі 51157 гривень 60 копійок; визнано за ним право приватної власності на означений автомобіль. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18 лютого 2015 року рішення місцевого суду частково скасоване, в тому числі щодо стягнення з нього на користь [PERSON] грошової компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля "Skoda Oktavia", 2001 року випуску, державний номерний знак ВХ 7641 AT. Стягнуто з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частини автомобіля в розмірі 30357,87 грн. Оскільки кредитний договір від 11.09.2008 року було укладено за час їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі та в інтересах сім'ї, то право власності на отримані за цим договором кошти виникло в обох з подружжя, а отже і спірний автомобіль став об'єктом права їхньої спільної сумісної власності. Відповідно обовязки з цього договору, в тому числі повернути кошти, отримані ним в ПАТ "[PERSON] Аваль" за кредитним договором виникли як в нього (позичальника), так і в його колишньої дружини [PERSON] В звязку з тим, що частина отриманого ним на придбання автомобіля кредиту в розмірі 60437,58 грн. була самостійно погашена тільки ним, відповідачка в порядку регресу повинна повернути йому 1/2 частину сплаченої ним самостійно суми коштів, а це становить 30218 грн. З посиланням на ч.1 ст. 190 ЦК України, ст.65 СК України просить ухвалити рішення про стягнення означеної суми з [PERSON] на його користь. Представник відповідачки позов не визнала і зазначила, що такий не ґрунтується на фактичних обставинах справи, є безпідставним, тому в задоволенні позову просить відмовити. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Згідно ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно ч. 4 ст.65 CK України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Як вбачається з пояснень позивача та матеріалів справи, з 05.09.2001 року [PERSON] та [PERSON] по 28.01.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 11.09.2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/2295/82/2280, згідно якого останній отримав кошти на споживчі цілі в розмірі 75000 гривень зі сплатою процентів в розмірі 20,95% річних на строк до 11 вересня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за даним договором, 11.09.2008 року [PERSON] уклала договір поруки. Також виконання зобов'язань [PERSON] було забезпечено іпотекою об'єкта нерухомості - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] За отримані грошові кошти в сумі 75000 гривень [PERSON] та [PERSON] купили автомобіль «Skoda Oktavia», 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який 19.09.2008 року зареєстрований на [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На час розгляду в суді справи про розподіл майна подружжя кредитні зобовязання за кредитним договором від 11.09.2008 року за № 014/2295/82/2280 були погашені [PERSON] , що мало місце 16.06.2014 року і що було враховано при винесенні судових рішень. Так, рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04.11.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто грошову компенсацію вартості 1/2 частини вказаного вище автомобіля «Skoda Oktavia» в розмірі 51157,60 грн. та за ним визнано право приватної власності на автомобіль (а.с.11-15). 18.02.2015 року вказане рішення судом апеляційної інстанції в частині стягнення з [PERSON] зазначеної суми вартості автомобіля було скасоване та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 30357,87 грн. При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що до розірвання шлюбу між сторонами в рахунок погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом було сплачено грошові кошти в сумі 60715,74 грн., які є спільною сумісною власністю подружжя. Сплата [PERSON] кредитних коштів за кредитним договором після розірвання шлюбу з [PERSON] здійснювалась його особистими грошима, які не є спільною сумісною власністю подружжя (а.с.8-10). Таким чином вказані обставини є встановленими рішенням суду, ухваленим щодо [PERSON] і [PERSON] та в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доведенню в даному випадку, тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення 30218 гривень, що становить 1/2 частину грошових коштів, сплачених [PERSON] по кредитному договору від 11 вересня 2008 року № 014/2295/82/2280, укладеному між ВАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON], після фактичного припинення шлюбних стосунків, необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, враховуючи те, що в позові [PERSON] відмовлено в повному обємі, з останнього на користь відповідача слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 1600 грн. Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст.79, ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено мінімальний розмір заробітної плати з 01 січня 2016 року - 1378 гривень, а 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину на день розгляду справи, винесення рішення складає 551 гривень 20 копійок. У даній справі правову допомогу відповідачці [PERSON] надавала адвокат [PERSON] відповідно до договору про надання правової допомоги № 57 від 15.12.2015 року (а.с.27). Адвокат [PERSON] надавала [PERSON] правові послуги у виді представництва інтересів в Нетішинському міському суді, знайомилася з позовною заявою, із матеріалами справи, брала участь в судових засіданнях понад 2,5 год.: 18.12.2015 року (а.с.30), 05.02.2016 року (а.с.73-74), 16.08.2016 року (а.с. 107-108). За правову допомогу [PERSON] сплатила для адвоката [PERSON] 1600 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 4 від 19.01.2016 року (а.с.105), довідкою про обєм правової допомоги і витрачений час (а.с.106), тому витрати на правову допомогу відповідачкою сплачені з дотриманням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Що стосується оплати судового збору, то таку слід компенсувати за рахунок держави, оскільки [PERSON] відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, як інвалід II групи (а.с.7).

Outcome: approved