Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за основним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Святошинської в м. Києві районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей разом з матір"ю та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Святошинської в м. Києві районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей. Позивач за основним позовом в обгрунтування свого позову вказує, що 04 вересня 2009 року між нею - [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який вони зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблений актовий запис № 981. Від шлюбу вони мають спільних неповнолітній дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Під час спільного проживання, в останні роки між нами постійно виникають сварки, непорозуміння, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства.Відповідач постійно нехтує сімейними відносинами, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї, доброзичливої, сприятливої морально-психологічної атмосфери. Саме з ініціативи чоловіка постійно виникають сварки, свідком яких нерідко є наші діти, що негативно впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє їм душевних страждань.Чоловік принижує, ображає позивача, мотивуючи це тим, що вона на даний час не працюю, перебуваючи в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (копія витягу з наказу надається). Однак позивач вказує, що вона займає керівну посаду в «УкрСиббанку», та зможе надати їхнім дітям гідний спосіб життя, навіть якщо чоловік не буде приймати участі в цьому. Крім того зазначає, що в останній час чоловік припускається до аморальних вчинків, що виражається в його рукоприкладстві до неї та до старшої доньки, їй страшно як за своє здоров`я та життя, так за здоров`я та життя рідних їй людей. А тому, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного розумового розвитку, вважає, що діти повинні проживати разом з нею. Таким чином, подальше сумісне життя і збереження сім`ї з Відповідачем вважає неможливим, тому збереження шлюбу є недоречним, а призначення будь-яких строків для примирення недоцільним.Спору про розділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю між нею та Відповідачем не має та просить визначити місце проживання дітей разом із нею у зва"язку із наявністю спору. Ухвалою суду від 26.09.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від суду від 27.04.2018 року основний позов та зустрічний позов залишено без руху, у порядку ч.11 ст. 187 ЦПК України. Ухвалою суду від 03.07.2018 року продовжено розгляд справи згідно ч.12 ст. 187 ЦПК України за основним та зустрічним позовми. Згідно ухвали суду від 07.11.2018 року роз"єднано позовні вимоги за основним позовом про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дітей у самостійні провадження, та виділено в окреме провадження позовні вимоги за основним та зустрічним позовом щодо визначення місця проживання дітей. Згідно ухвали суду від 08.11.2018 року до участі у справі залучено третіх осіб та витребовано докази. Відповідач за основним позовом у судовому засідання проти позову заперечував, подав зустрічний позов (а.с.92-96.т1) . Позивач за зустрічним позовом в обгрунтування свого позову вказує, що між ним [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, від шлюбу вони мають двох доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Починаючи з червня 2017 року сімейні стосунки між нами погіршились, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У звязку з цим, Відповідач без будь-якого погодження з ним, забрала їхніх неповнолітніх дітей, та переїхала у інше помешкання.На сьогоднішній день він залишився один, доньок бачив останній раз 02 березня 2018р. Відповідач всіяко перешкоджає йому у відвідуванні дітей, чим, на його думку, не порадившись з ним, відвезла доньок до своїх батьків в м. Канів, де вони знаходяться і до цього часу, а сама продовжує далі влаштовувати своє особисте життя в м. Києві. У своїй позовній заяві Відповідач заперечує, що з його ініціативи постійно виникали сварки, що він нехтував сімейними цінностями, що він припускався до аморальних вчинків, що виражались в рукоприкладстві до Відповідача та старшої доньки. Вказує, що всі ці доводи - суцільна несенітниця, намагання ввести суд в оману та спотворити уявлення про нього, як люблячого та турботливого батька. Доньок він дуже любить і любив, за час перебування у шлюбі приділяв їм, як батько, багато уваги та піклування, приділяв увагу їхньому навчанню та всебічному розвитку. Вважає, що спільні з [PERSON] діти, повинні мешкати разом з ним, він любить своїх доньок і він має змогу забезпечити їх всім необхідним - як матеріально, так і духовно. Вважає, що має всі необхідні підстави для того, щоб суд визначив місце проживання доньок саме разом з ним. Вважає, що в інтересах доньок проживати разом з ним, а не з їх матір"та він, як батько дітей, поряд з Відповідачкою, має рівні права та обов`язки. В судовому засідання позивач за основним позовом [PERSON] підтримала основний позов, просила його задовольнити, вказувала, що відповідач в сім"ї поводить себе жорстоко, хворіє на низку тяжких захворювань, житло в якому він проживає перебуває в іпотеці банку, що відповідач не працює та не має доходу утримувати доньок. Вказувала, що доньки схильні до неї, з доньками вона проводить багато часу, займає керівну просаду в ПАТ "УкрСиббанку" має можливість утримувати доньок та має місце проживання окремо від відповідача, де створено належні умови для виховання та проживання доньок. В судове засідання 13.12.2018 року відповідач не з"явився, був належним чином повідомлений, розгляд справи були відкладено до 21.01.2019 року. Належним чином повідомлений позивач за зустрічним позовом [PERSON] подав заяву ( а.с.19 т.2) про перенесння розгляду справи. У зв"язку із неявкою сторін у справі розгляд справи було відкледно до17.04.2019 року. 17.04.2019 року справу було знято з розгляду, викликано сторони у судове засідання на 17.05.2019 року . 17.04.2019 року позивач за зустрічним позовом [PERSON] подав заяву про поважні причини неявки до суду ( а.с.39 т.2) з доказами про низку захворювань та необхідністю проведення обстеження. Належним чином повідомлений позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання 17.05.2019 року не з"явився, заяв про поважні причини неявки суду не подав, судом було закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 28.05.2019 року. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судові засідання 28.05.2019 року,18.06.2019 року, належним чимном повідомлений не з"явився, заяв про поважні причини неявки суду не подав, уповноваженого представника не направив, не просив суд розглядати справу за його відсутності. А тому суд ухвалив проводити судовий розгляд за його відсутності на підставі надани у справід оказів. Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши змісти позовних заяв, докази та обгрунтування на які посилаються учасники справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на пікпування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів кожної дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними дооворами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійсненя прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищіх інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першачергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхних прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батькі у шлюбі між собою. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему приоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім`ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та одинакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами та особисте виховання дитини, а потім згідно ч.2 цієї статті батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, а також згідно ч. 3 цієї статті батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які не суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюваться всуперч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що 04 вересня 2009 року між - [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який вони зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблений актовий запис № 981. Судом встановлено що від шлюбу сторони мають спільних неповнолітній дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Судом встановлено, що шлюб між сторонами у справі розірвано за рішенням суду. Судом встановлено, що між сторонами у справі виник спір щодо місця проживання їх малолітніх дітей. Судом встановлено, що позивач у справі, згідно Довідки ( а.с.19) з 2007 року по теперішній час працює в ПАТ "УкрСиббанк", з 01.09.2010 року на посаді начальника відділення №595. Судом встановлено, що згідно попередження про звільнення ( а.с.49 т.1) відповідача мали звільнити з посади Директора по роботі з юридичними особами ПУАТ "ФІДОБАНК" з 23.03.2018 року у зв"язку із скороченням чисельності працівників, будь яких інших доказів про працевлаштування, та місце роботи позивачем за зустрічним позовом суду не надано. Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] , є позичальником за кредитним договром від 15.12.2006 року ( а,с.51-57 т.1), квартира за адресою : [ADDRESS] , яка була придбана за кредитні кошти ( а.с.50 т.1), перебуває в іпотеці, у вказаній квартирі зареєстровані позивач за основним позовом та малоітні діти. Судом встанволено, що позивачем за зустрічним позовом надано докази, що за місцем проживання дітей створені належні умови та докази про утримання дітей ( а.с.98-137 т.1). Судом встановлено, що згідіно довідки з Дошкільного навчального закладу №115 ( а.с.170 т.1) вбачається, що [PERSON] [INFO] проживає разом із амою, що матір опікується донькою, бере активну учсть у житті садочку,батька дтини в садочку жодного разу не бачили. Судом встановлено, що за місцем проживання позивача за основним позовом : [ADDRESS] та ( а.с.36,171,172 т.1) створені належні умови для проживання. Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] , є інвалідом 2 групи, має низку тяжких захворювань, що підтверджуєтья доказами ( а.с.59-69,205-229 т.1,40-42 т.2). Судом встановлено, що згідно висновку Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.03.2019 року ( а.с.36-37 т.2) рекомендовано визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір"ю [PERSON] . Враховуючи встановлені вище обставини, з урахуванням надданих доказів учасниками справи, щодо майнового стану батьків, стану їх здоров"я, всиновку Служти у справах дітей, суд вважає, що основний позов підлягає задоволенню, а у задоволення зустрічного позову необхідно відмовити. При цьому слід звернути увагу сторін у справі, що вимоги ст.ст. 141,142 СК України мають неухильно виконуватись. Курцючись ст.ст. 3-5,76-81,141,258-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 141-142, 150-155 СК України, суд

Outcome: approved