Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк", в особі представника Сафір Федіра Олеговича, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що у відповідності до умов Кредитного договору (без номеру), укладеного між сторонами 17 лютого 2014 року, банк надав відповідачу кредит у сумі 16400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком відповідний договір. В зв"язку з порушенням взятих на себе зобов"язань відповідач допустив заборгованість по даному договору, а тому, станом на 19 листопада 2014 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 41458, 19 грн., з яких заборгованість по кредиту - 31138, 94 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 7518, 86 грн., 350 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1950, 39 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути на свою користь, крім того, і понесені ним судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з"явився, до суду подав заяву, згідно якої розгляд справи просив провести без його участі, при цьому зазначив, що позов підтримує та просить задоволити у повному обсязі. Крім того, в наданих суду письмових поясненнях вказав, що викладені у поданій до суду позовній заяві обставини свідчать про те, що на момент укладення спірного кредитного договору з сторони відповідача заява на отримання кредиту була підписана повнолітньою, дієздатною особою. З моменту укладення договору по такому проводились неодноразові виплати щодо його погашення. Будь-яких належних доказів, про те, що [PERSON] з 2007 року на території країни не перебуває, і саме з цих підстав не міг укласти спірний договір, стороною відповідача не надано. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. При цьому, суду пояснив, що відповідач по справі [PERSON] у листопаді 2007 року виїхав на заробітки до Англії, де і знаходиться по даний час, і з того моменту на територію України не в»їждав. Перед від»їздом паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий на його ім»я 17 жовтня 2006 року Борщівським РВ УМВС України в Тернопільській області, втратив, з приводу чого звертався у правоохоронні органи, та в зв»язку з чим йому видавалась тимчасова посвідка, якою користувався перед від»їздом. Проте, через від»їзд за межі України новий паспорт громадянина України так і не отримав. А тому, 17 лютого 2014 року не міг укласти з позивачем спірний договір. Крім того, за фактом вчинення шахрайських дій, а саме про використання паспорта [PERSON] при укладенні спірного договору, його матір»ю [PERSON] 31 січня 2015 р. зроблено відповідну заяву до міліції. на підставі чого відкрито кримінальне провадження та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015210050000042 за ст. 190 ч. 1 КК України. Крім того, з ф 1 заяви на видачу паспорта громадянина України, виданої Борщівським РС УДМС, чітко проглядається, що фото особи наявної в такій відрізняється від фото особи, яка міститься на копії паспорта [PERSON], що знаходиться в кредитній справі, що також дає підстави вважати, що кредит було оформлено іншою особою, яка знайшла паспорт [PERSON] та вклеїла туди своє фото. На користь цього також свідчить і той факт, що в заяві на видачу кредиту дівоче прізвище матері заявника вказано невірно - [PERSON] замість [PERSON] Заслухавши пояснення представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" у відповідності до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809, довідки АА № 241170 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, як юридична особа зареєстроване 19 березня 1992 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, форма власності приватна, вид діяльності: комерційні банки. У відповідності до Статуту Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк", затвердженого загальними зборами акціонерів від 08 серпня 2011 року та погодженого Національним банком України 01 вересня 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником всіх прав та зобов"язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк". За рішенням загальних зборів акціонерів від 08.08.2011 року, Банк набуває статусу банку з іноземним капіталом. 17 лютого 2014 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання банком останньому грошових коштів у розмірі 16400 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов»язань за договором, на вимогу банку виконати зобов»язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених кредитним договором більш на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії. Однак, відповідачем [PERSON] не виконуються зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом. Згідно поданого розрахунку заборгованості станом на 19 листопада 2014 року заборгованість по наданому кредиту [PERSON] становить сумі 41458, 19 грн., з яких заборгованість по кредиту - 31138, 94 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 7518, 86 грн., 350 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1950, 39 грн. - штраф (процентна складова). Допитані судом свідки [PERSON] - мати відповідача [PERSON], [PERSON] - чоловік рідної сестри відповідача, кожен зокрема, суду показали, що [PERSON] є зареєстрованим в [ADDRESS] в квартирі, де проживають його батьки. У 2007 році виїхав в Англію, з того часу не приїзджав. Перед від»їздом паспорт громадянина України втратив. При цьому, свідок [PERSON] показав, що [PERSON] перед від»їздом за даною адресою фактично не проживав, разом з сім»єю мешкав в м. Тернопіль. Свідки [PERSON], [PERSON], кожен зокрема, суду показали, що проживають в одному будинку з батьками відповідача, знають відповідача особисто і, що такий у 2007 р. виїхав за кордон, з того часу його особисто не зустрічали. З батьками відповідача підтримують добросусідські відносини, неодноразово спілкувались з відповідачем за допомогою інтернету. Крім того, всі без виключення допитані в ході судового розгляду свідки, показали, що на фото паспорта громадянина України, копія якого додано позивачем до матеріалів справи, зображений не [PERSON], а інша невідоми їм особа чоловічої статі. З інформації Борщівського РС УДМС України в Тернопільській області від 03 лютого 2015 року вбачається, що 27.02.2004 року від гр-на [PERSON] поступила заява про втрату паспорта, та по результатах перевірки йому видано 05.03.2004р. паспорт громадянина України серії [NUMBER] а 17.10.2006 року в зв»язку з приходом у непридатність для користування цього паспорта, йому було видано паспорт громадянина України серії [NUMBER]. Аналізуючи всі дослідженні в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо отримання кредиту не виконав, а тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом, по комісії за користування кредитом, штрафу є законними, обґрунтованими, ґрунтуються на матеріалах справи і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки судом в ході судового розгляду не було здобуто доказів, які б стверджували ті обставини, на які посилалася сторона відповідача. Так, згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилося, та сплати процентів, належних йому. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту. При цьому, суд не приймає та ставить під сумнів твердження представника відповідача про те, що [PERSON] у листопаді 2007 року виїхав за межі України і з того часу на території країни не перебував, оскільки доказів, які б стверджували даний факт ним надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. Жодних офіційних даних державних установ чи органів, які б ствердили те, що в листопаді 2007 року [PERSON] перетнув державний кордон - виїхав за межі держави, і з того часу на її територію не в»їжджав, суд не отримав. Також суд ставить під сумнів і твердження представника відповідача в тій частині, що в 2007 році [PERSON] втратив паспорт громадянина України серії [NUMBER], з приводу чого звертався у правоохоронні органи, де отримав тимчасову посвідку, яку використовував до від»їзду, оскільки з інформації Борщівського РС УДМС України в Тернопільській області від 03 лютого 2015 року такого не вбачається. Проте, вказаний документ містить інформацію щодо звернення відповідача до вказаного органу у 2006 році з приводу приходу у непридатність його паспорта громадянина, який видавався йому раніше. А отже, якби [PERSON] у 2007 році звертався до цього органу із заявою про втрату паспорта громадянина України, то таке звернення було б зареєстровано відповідним чином і по ньому прийняте рішення - як у випадку звернення [PERSON] у 2006 році. І вказаний орган надав би про це відповідну інформацію, а не якісь усні пояснення представнику відповідача з цього приводу, враховуючи те, що відповідь таким органом надається письмово. Належних доказів щодо обставин, які б стверджували той факт, що [PERSON] у 2007 році втратив паспорт громадянина України серії [NUMBER] і з цього приводу звертався з заявою у відповідний орган судом в ході розгляду справи здобуто не було. Факт користування [PERSON] у 2007 році тимчасовою посвідкою, яка видавалась останньому взамін втраченого паспорта, суду жодним доказом не стверджено. З огляду на наведене вище, судом також критично оцінено і покази свідків в цій частині, оскільки останні є близькими родичами відповідача, членами його сім»ї, сусідами. Наявність кримінального провадження за зверненням 03.02.2015 року матері відповідача про те, що 17.02.2015 року невідомі особи при допомозі паспорта [PERSON] 1981 року народження, жителя [ADDRESS], який останній втратив у 2007 році, оформили кредит в ПАТ КБ «Приватбанк», без його відома, тим самим вчинили шахрайство стосовно [PERSON], жодним чином на момент постановлення судом рішення у справі, не спростовує обставини наведені позивачем, та не стверджує ті, на які посилається представник відповідача. На момент постановлення рішення судом особи, що вчинили шахрайські дії не встановлені, їх винність у шахрайських діях щодо [PERSON] у визначеному законом порядку не доведена. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача заборгованість за кредитним договором від 17 лютого 2014 року у сумі 41458, 19 грн., а також понесені судові витрати. На підставі ст.ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved