Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

22.08.2015 р. ПрАТ «Лізинг ІТ» звернулося до суду з вказаним позовом, який після уточнення 19.10.2015 р. мотивувало тим, що 22.12.2011 р. на підставі довіреності №11080801 від 08.08.2011 р. від імені та за дорученням позивача ТОВ «Розетка. УА» уклала з відповідачем [PERSON] договір про надання в оренду на умовах фінансового лізингу мобільного телефону Nokia N9 Black (далі - Договір), загальною первісною вартістю 7\~805,75 грн. на строк, протягом якого відповідач зобовязувався сплачувати чергові платежі. Виконання цього зобовязання у повному обсязі було забезпечено порукою відповідача [PERSON], з яким було укладено відповідний договір поруки від 22.12.2011 року, відповідно до якого останній поручався перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за вищезазначеним Договором. Посилаючись на те, що станом на 19.10.2015 р. відповідач має прострочену заборгованість по договору в сумі 23 611, 96 грн., просило стягнути з відповідачів цей борг в солідарному порядку, а також судові витрати. Крім того вказують на те, що відповідачем обладнання не поверталось, повної оплати згідно з Договором, внаслідок якої на підставі п.7.1 Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІT (далі Правила) він набув би на це обладнання право власності, ним не здійснювалось (а.с.129). Також вважають, що оскільки відповідачем була здійснена оплата платежу у розмірі 10\~000 грн. (а.с.118), тому позовна давність була перерваною, тобто факт заборгованості [PERSON], який здійснив часткову оплату, визнавався. В поданій суду письмовій заяві представник позивача просив розглянути справу за його відсутності (а.с.169). Відповідач [PERSON] позов не визнав, надав суду письмові заяви в яких зазначив, що заборгованість за договором по сумі основного боргу ним погашена повністю, а штрафні санкції позивачем нараховані неправомірно. Крім того вказує на те, що ПрАТ «Лізинг ІТ» також забрав у нього обєкт лізингу, який до цього часу йому не повернуто. Також просив застосувати строки позовної давності посилаючись на ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності відносно 1-8 платежів, в тому числі й з урахуванням штрафних санкцій (а.с.97-98, 107). Відповідач [PERSON] повторно в в судове засідання не з'явився, в силу ч.5 ст. 74 ЦПК України про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу в його відсутність. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити за безпідставністю і у звязку з пропуском строку позовної давності. Суду пояснив, що [PERSON] основна сума боргу сплачена повністю, а укладеним договором не передбачено право позивача на неустойку. Вважає, що розмір неустойки встановлюється договором або законом, а не Правилами. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи те, що 22.12.2011 р. між Закритим акціонерним товариством "Лізинг інформаційних технологій" (в особі ТОВ «Розетка.УА», яка діяла на підставі довіреності №11080801 від 08.08.2011 року) та [PERSON] було укладено договір № 120381598 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу мобільного телефону Nokia N9 Black, загальною первісною вартістю 7\~805,75 грн. на строк, протягом якого відповідач зобовязувався сплачувати 9 щомісячних платежів (крім першого) рівними частинами. Перший платіж при отриманні обладнінння 10% від загальної суми платежів. (а.с. 6). За умовами договору, клієнт (відповідач [PERSON]Б.) приймає участь в системі LeaseІT, зокрема отримує обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseІT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним клієнтом Пакетом LeaseІT, а оператор LeaseІT (Позивач), зобов'язується на підставі заявки клієнта забезпечити передання клієнту товарів (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним клієнтом постачальників та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseІT (а.с.8-14). Згідно з п.1.2 Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначаються Правилами, які є невідємною частиною цього Договору. Пунктом 6.2 Правил встановлено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LeaseІT строку. Відповідно до Договору, умови отримання обладнання, порядок розрахунків, права та обов'язки сторін, відповідальність, строк дії договору визначаються як Договором , так і Правилами отримання обладнання, інших товарів і послуг, які є невід'ємною частиною Договору. Виконання цього зобовязання у повному обсязі було забезпечено і порукою відповідача [PERSON], що вбачається з укладеного договору поруки за клієнта в системі LeaseІT №120381598 від 22.12.2011 року, яким встановлена солідарна відповідальність клієнта і поручителя (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, правонаступником Закритого акціонерного товариства "Лізинг інформаційних технологій" є Приватне акціонерне товариство "Лізинг інформаційних технологій"\~\~у зв'язку із зміною назви (а.с. 22, 23). Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. Згідно ст. 2 вказаного Закону, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно акту приймання-передачі майна від 22.12.2011 року (а.с.15) відповідач [PERSON] отримав мобільний телефон Nokia N9 Black. Згідно п.2.1. Договору умови, за яким ІТ - обладнання, інші товари та послуги надаються Клієнту, визначаються Пакетом LeaseIT. Відповідачем обрано Пакет LeaseIT Десятка умовами якого є: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів) складає 10%; вид договору - фінансовий лізинг; кількість місячних лізингових платежів (крім першого) - 9; розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами; перехід права власності - виплата повної вартості обладнання (а.с.6). Відповідач зобов'язався сплачувати чергові платежі у загальній сумі 7\~805 грн. 75 коп. в такому порядку: перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів 780 грн. 58 коп.; 9 платежів рівнями частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця 780 грн. 57 коп. Однак своїх зобовязань щодо вчасного внесення щомісячних платежів [PERSON] не виконав і станом на 11.08.2015 року мав заборгованість в сумі 23 611,96 грн., що підтверджується письмовим розрахунком (а.с.16) . Заборгованість [PERSON] перед ПРАТ "Лізинг ІТ" складалась з компенсації вартості товару 5\~425 грн. 17 коп. (7\~805, 75 грн. 2\~380, 58 грн.), прострочення щомісячних платежів - 18\~186 грн. 79 коп. (23\~611, 96 грн. 5\~425, 17 грн.) Згідно структури грошових нарахувань та надходжень № [NUMBER] від 19.10.2015 року, заборгованість [PERSON] перед ПРАТ "Лізинг ІТ" станом на 19.10.2015 р. складається з компенсації вартості товару 5\~425 грн. 17 коп. (7\~805, 75 грн. 2\~380, 58 грн.), прострочення щомісячних платежів - 13\~186 грн. 79 коп. (18\~611, 96 грн. 5\~425, 17 грн.), а всього 18\~611, 96 грн. (а.с.138). [PERSON] за весь період сплачено всього - 15\~380, 58 грн., з яких 2 380, 58 грн. становить місячний платіж, 13\~000 грн. - штрафні санкції (а.с.138). Останній платіж у розмірі 5\~000 грн. здійснено відповідачем 17.09.2015 року (а.с.108). Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобовязаний виконувати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та відшкодування збитків. Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі прострочення сплати платежів, клієнт сплачує плату за прострочення платежів в порядку та розмірах, визначених Правилами. У відповідності до п. 14.2 Правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseIT (а.с. 8-13) в разі несвоєчасної оплати клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь оператора плату за прострочення платежу: в розмірі 5 відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає оплата за договором; в розмірі 10% від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за Договором. Укладений договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, що також встановлено п.8.1 Договору та п.16.1 Правил. Вищевказані суми суми нараховані відповідно до умов Договору та Правил і відповідачем не спростовані. Інших розрахунків суми заборгованості матеріали справи не містять. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що наявні у справі докази та їх оцінка вказує на наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 5\~425 грн. 17 коп. - \~компенсації вартості обладнання. Що стосується заборгованості по штрафним санкціям, то необхідно зазначити наступне. Згідно з правовою позицією, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року по цивільній справі № 6-100 цс 14, яка відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховується судом при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. З огляду на викладене, а також враховуючи те, що розмір штрафу ( 13\~186, 79 грн.) за несвоєчасність виконання зобов'язань за Договором більше ніж у 2 рази перевищує розмір заборгованості за Договором ( 5\~425, 17 грн.), суд виходячи з засад розумності та справедливості вважає за необхідне зменшити суму неустойки з 13\~186, 79 грн. до 5 500 грн. Твердження відповідача [PERSON] про те, що шрафні санкції нараховані неправомірно, а він сплатив суму основного боргу є безпідставними, оскільки згідно з п.6.8. Правил, кошти, що надійшли від клієнта на рахунок оператора LeaseІT, в першу чергу спрямовуються на погашення заборгованості щодо сплати пені (штрафів), погашення заборгованості щодо сплати платежів, в другу чергу - на оплату процентів (комісій) за надання фінансування, у третю чергу - на оплату частини вартості обладнання. Як встановлено судом, кошти, які були сплачені [PERSON] спрямовувались позивачем відповідно до п.6.8 Правил (а.с.138). Крім того, суд вважає помилковими твердження представника позивача про те, що право позивача на неустойку не встановлений Договором, оскільки в ньому зазначено, що підписуючи цей Договір (текст Договору на звороті), клієнт приймає на себе зобовязання щодо сплати платежів за отримане обладнання згідно з вказаним Пакетом фінансування LeaseІT, який додається та є невідємною частиною цього Договору (а.с.6). Як вже зазначалось вище, згідно з п.1.2 Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначаються Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІT, які є невідємною частиною цього Договору (далі- Правила). Виходячи з цього Правила отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІT є складовою Договору, оскільки такий договір містить підпис [PERSON], що ним та його представником не заперечувалось. Що стосується тверджень представника позивача про те, що п.14.2 передбачено сплата пені, а не штрафів, то слід вказати, що відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 14.2 Правил передбачена сплата за прострочення платежу у відсотках від суми простроченого платежу, тобто зазначена грошова сума є штрафом. При цьому необхідно зазначити, що право власності на ІТ-обладнання та інших товарів переходить до клієнта відповідно до умов обраного клієнтом пакету LeaseІT та Правил (п.4 Договору). Згідно з п.п.7.1, 7.2 Правил, право власності на обладнання, як правило, переходить до Клієнта за умови сплати ним всіх передбачених пакетом LeaseІT, платежів та ціни, за якою обладнання може бути викуплене. Ціна, після сплати якої до Клієнта переходить право власності на обладнання, визначається умовами пакету LeaseІT. Перехід права власності оформлюється супроводжувальними документами, підписаними Сторонами. Датою переходу права власності є дата сплати останнього передбаченого пакетом LeaseІT, платежу. Суд вважає безпідставним посилання позивача про застосування строку позовної давності у три роки згідно з вимогами ст. 257 ЦК України з посиланням на те, що позовна давність за Договором обчислюється окремо по кожному простроченому платежу, з наступних підстав. Так, згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Разом з тим, відповідно до ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно структури грошових нарахувань та надходжень № [NUMBER] від 19.10.2015 року, [PERSON] сплачував грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за Договором, а саме: -до 20.12.2011 р. 780, 58 грн.; -до 20.01.2012 р. - 800 грн.; -до 20.02.2012 р. - 800 грн.; -до 20.07.2012 р. в сумі 200 грн.; -до 20.09.2012 р. в сумі 400 грн.; -до 22.10.2012 р. 600 грн.; -до 20.11.2012 р. - 1 000 грн.; -до 20.06.2013 р. - 300 грн.; -до 20.07.2013 р. - 300 грн.; -до 20.11.2013 р. 1 000 грн.; -до 21.04.2013 р. - 600 грн.; -до 20.05.2014 р. 1 000 грн.; -до 20.07.2014 р. 1 000 грн.; -до 20.11.2014 р. 1 000 грн.; -17.09.2015 р. 5 000 грн. (а.с.138, 108). Отже відповідачем вчинювались дії, що свідчили про визнання ним свого боргу, а тому перебіг позовної давності переривався і починався заново. Що стосується позовних вимог до відповідача [PERSON], то у задоволенні цих вимог про суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно із ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст.\~252 ЦК України). Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-6цс14, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. З Договору поруки клієнта в системі LeaseІT.№12038198 від 22.12.2011 р. вбачається, що він діє до моменту припинення дії Договору про отримання обладнання в системі LeaseІT (а.с.7). Згідно з п.8.1. Договору, він діє з моменту підписання його сторонами і до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 07 жовтня 2012 року в справі №6-263цс15, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Умови договору поруки про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими. У Договорі строк сплати всіх платежів чітко визначений платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів): 10%, та 9 місячних платежів (крім першого) рівними частинами, тобто до 20.09.2012 р. За таких обставин у позивача виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника, починаючи з 20.09.2011 р. протягом наступних шести місяців, тобто по 20.03.2013 р. З огляду на викладене порука є припиненою, а тому позовні вимоги до відповідача [PERSON] є безпідставними, оскільки вони не грунтуються на законі і задоволенню не підлягають. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість в сумі 10\~925 грн. 17 коп., яка складається з 5\~425 грн. 17 коп. - \~компенсації вартості товару, 5\~500 грн. штрафні санкції за прострочення місячних платежів. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором у розмірі 23\~611 грн. 96 коп. задоволені частково - у розмірі 10\~925 грн. 17 коп., тобто 46% від ціни позову, а також те, що при зверненні до суду позивачем було сплачено суму судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. за вказаними вимогами, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 46% від вказаної суми судового збору, що становить 112 грн.

Outcome: partial