Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 05.06.2015 року звернувся [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення 1,2 частки грошових коштів, що були розміщені на вкладних рахунках у банках та вартості ? частки автомобілів «Toyota Avensis» та ВАЗ 210700-20. Згідно змінених позовних вимог від 10.02.2016 року ( т.2 а/с 108) та 28.10.2016 року ( т.3 а/с 21) позивач просить суд стягнути на його користь ? частку грошових коштів з нарахованими процентами, що були розміщені на рахунках банківських установ на ім'я [PERSON] в сумі 9806,49 доларів США з перерахуванням у гривню на момент ухвалення рішення та 10021,01 грн. по гривневому вкладу з нарахованими процентами; стягнути вартість ? частки вартості автомобіля ВАЗ 210700-20 у сумі 13319,50 грн.; визнати недійсними договори купівлі-продажу автомобіля «Toyota Avensis» 2008 р.в., д/н [NUMBER] укладені 30.10.2012 року та 13.02.2014 року, скасувати реєстрацію автомобіля на ім'я [PERSON], визнати автомобіль майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та в порядку розподілу майна виділити відповідачці автомобіль та стягнути з неї грошову компенсацію в розмірі ? ринкової вартості у розмірі 5595 доларів США з перерахуванням у гривню на момент ухвалення рішення; стягнути судові витрати. У судовому засіданні позивач, та його представники - [PERSON] і [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягаючи на тому, що майно у вигляді коштів, яки зберігались у банківських установах на рахунках [PERSON] і транспортні засоби - автомобілі «Toyota Avensis» та ВАЗ 210700-20 є спільним сумісним майном подружжя, на ? частку яких має право позивач. Враховуючи, що автомобіль «Toyota Avensis» було продано вже в процесі розлучення, з заниженою ( на думку позивача) оцінкою вартості, та без його згоди [PERSON] просить також визнати недійсними договір купівлі продажу, і договір перепродажу даного транспортного засобу та здійснивши розрахунок вартості автомобілю на час розгляду справи стягнути ? його ринкової вартості. Відповідач та її представник - [PERSON], позовні вимоги не визнали, та заперечували проти того що зазначене майно є спільною сумісною власністю враховуючи рішення суду від 08.04.2014 року по справі №520/6735/13ц, згідно якого судом було встановлено все майно що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON], і до цього майна не входило зазначене у даному позові. Відповідач вважаючи, що вищезазначене рішення суду має преюдиціальний статус для обставин, пов'язаних із розподілом майна даних сторін, просить суд визнати зазначені обставини, такими, що не підлягають доказуванню при новому розгляді. Крім того у письмових запереченнях наданих до суду, представник відповідача, просив суд прийняти до уваги , що при розгляді першої справи позивачем на заявлялись вимоги стосовно грошей та транспортного засобу ВАЗ а вимоги стосовно автомобілю Тойота залишені без розгляду ( т.1 а/с56), а також застосувати строк позовної давності до вимог пов'язаних з визнанням недійсного договору купівлі-продажу автомобілю від 30.10.2012 року (т.2 а/с75). Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.01.2000 року. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.09.2012 року по справі №1512\\9500/12 шлюб було розірвано (т.1 а/с 16). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.05.2013 року апеляційна скарга на рішення суду про розірвання шлюбу була відхилена, та рішення суду від 05.09.2012 року залишено без змін (т.1 а/с 72). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2014 року по справі №520/6735/13ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя та визнання права власності , було визнано спільною сумісною власністю подружжя квартира [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0800 га, за адресою [ADDRESS], та зазначено майно розподілено у рівних частках. В частині розподілу предметів домашнього вжитку відмовлено, позовні вимоги про розподіл автомобілю «Toyota Avensis» залишені без розгляду на підставі заяви позивача. Дані обставини визнаються сторонами, і тому, в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають додатковому доказуванню. Крім того, згідно довідки від 10.10.2015 року за 342/1-3816 Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Одеській області( т.1 а/с 187) ім'я [PERSON], [INFO], були зареєстровані наступні транспортні засоби: 06.12.2008 року було зареєстровано автомобіль ТОYОТА АVENSIS, д/н [NUMBER], 2008 р.виг., кузов № [NUMBER], на підставі довідки-рахунок ДДР № 600508 від 05.12.2008р., виданої ТОВ ВТП „Інжпроект" та вантажної митної декларації 100000021/ 8/532796 від 08.08.2008р., виданої Київською митницею (документи, які стали підставою до реєстрації автомобіля знищені, згідно чинного законодавства, у зв'язку з закінченням терміну зберігання - 5 років). 30.10.2012 року автомобіль було знято з обліку для реалізації; 19.12.2008 року було зареєстровано автомобіль ВАЗ 210700-20, д/н [NUMBER], 2008 р.виг., кузов № [NUMBER], на підставі довідки-рахунок ДДР № 728865 від 17.12.2008р., виданої ВАТ "Одеса-Авто" та акту приймання-передачі НДЦ № 589242 від 11.12.2008р., виданого ДП "Автоскладальний завод № 2 м. Черкаси (документи, які стали підставою до реєстрації автомобіля знищені, згідно чинного законодавства, у зв'язку з закінченням терміну зберігання - 5 років). 13.10.2012 року автомобіль було знято з обліку для реалізації. 30.10.2012 року в центрі № 1 обслуговування м. Одеси на підставі довідки-рахунок ДПЇ № 769385 від 30.10.2012р., виданої ТОВ "Янгол 3" та свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 06.12.2008р., автомобіль ТОYОТА АVENSIS 2008 р.виг., кузов № [NUMBER] було зареєстровано на ім'я [PERSON], [INFO], адреса: [ADDRESS]. На автомобіль були видані д/н [NUMBER]. 29.10.2013 року автомобіль було знято з обліку для реалізації. 30.10.2012 року в центрі ДАІ обслуговування м. Токмак Запорізької області підставі довідки-рахунок ВІА № 299252 від 13.02.2014р., виданої ПП "Корінтія" автомобіль ТОYОТА АVENSIS, 2008 р.виг., кузов № [NUMBER] зареєстровано на ім'я [PERSON], [INFO], адреса: [ADDRESS]. На автомобіль видані д/н [NUMBER]. На даний час автомобіль значиться на обліку. - 16.10.2012 року в центрі № 2 обслуговування м. Одеси на підставі довідки-рахунок ДПІ № 726235 від 13.10.2012р., виданої ТОВ "Бриз" та свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 16.10.2012р., автомобіль ВАЗ 210700-20, 2008 р.виг., кузов № [NUMBER] зареєстровано на ім'я [PERSON], [INFO], адреса: [ADDRESS]. На автомобіль видані д/н [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. На даний час автомобіль значиться на обліку. Також, у судовому засіданні встановлено, що на ім'я [PERSON] 23.11.2011 року у 18 відділенні акціонерного банку « Південний» укладено договір строкового вкладу №26307016360083, згідно з п.1. 1. умов якого на вкладний рахунок [NUMBER] вона передала Банку грошові кошти у сумі 3500 доларів США терміном повернення до 23.09.2012 р. ( т. 1 а/с. 31). Сума вкладу була знята з рахунку [PERSON] 15.06.2012 року при достроковому розірванні договора, внаслідок чого вона була позбавлена нарахованих процентів у сумі 132,15 доларів США ( т. 1 а/с. 147). 28.03.2012р. у ПАБ «ІМЕКСБАНК» на ім'я відповідачки укладено договір банківського вкладу №310015904 згідно з п.1.1. умов якого вона передала Банку грошові кошти в сумі 6000 доларів США на депозитний рахунок [NUMBER] терміном повернення до 29.06.2012р ( т. 1 а/с.29) Сума вкладу та нараховані проценти (всього у сумі 6100,98 доларів США) були зняті з рахунку [PERSON] 14.06.2012 року при достроковому розірванні договора ( т.1 а/с. 165). -28.03.2012р. у ПАТ «ФІНРОСБАНК» [PERSON] уклала договір про строковий вклад №10105-Д, згідно з п.1.3. умов якого вона передала Банку грошові кошти в сумі 20000 грн. на депозитний рахунок [NUMBER] терміном повернення до 28.06.2012р. ( т. 1 а/с. 37). Сума вкладу та нараховані проценти всього у сумі 20042,09 грн.) була знята з рахунку [PERSON] 14.06.2012 року при достроковому розірванні договору, внаслідок чого вона була позбавлена нарахованих процентів у сумі 883,60 грн. ( т. 1 а/с. 161). -06.06.2012р. у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (скорочене офіційне найменування ПАТ «ВіЕйБі Банк») відповідачка уклала договір банківського вкладу «Строковий» за №376655/2012, згідно з п.1.3., 1.6. умов якого вона передала Банку грошові кошти в сумі 5000 доларів США на вкладний рахунок [NUMBER] терміном повернення до 06.07.2012 р. ( т. 1 а/с. 21) з правом пролонгації. Сума була знята з рахунку [PERSON] 18.06.2012 року при достроковому розірванні договору, внаслідок чого вона була позбавлена нарахованих процентів (Т. 176). 01.06.2012р. у ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] уклала Договір №004-15512- 010612 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» згідно з п. 1.2., 1.3. умов якого, вона передала Банку грошові кошти в сумі 5000 доларів США на вкладний рахунок [NUMBER] терміном повернення до 15.06.2012р. ( т. 1 а/с. 22) . Сума вкладу та нараховані проценти (всього у сумі 5012,43 доларів США) були зняті з рахунку [PERSON] 15.06.2012 року (т. 1 а/с. 226). Правовідносини, які склались між сторонами стосовно розподілу майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу врегульовані Сімейним кодексом України ( СК) та Цивільним кодексом України ( ЦК). Згідно ч.1,2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Частиною першою статті 63 ЦК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 ЦК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. В даному випадку судом визнається, що транспортні засоби - автомобілі «Toyota Avensis» та ВАЗ 210700-20, яки були придбані у власність [PERSON] під час шлюбу є спільним майном подружжя. Пояснення відповідачки про те, що автомобіль ВАЗ 210700-20 були придбано за кошти її батька без участі позивача не було підтверджено у судовому засіданні належними та допустимими доказами, і є лише заявою відповідачки. Також і стосовно придбання автомобілю «Toyota Avensis» ствердження про фактично дарування даного транспортного засобу а також про існування згоди на його відчуження з боку позивача не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. В частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілю та скасування його реєстрації, суд відмовляє у задоволенні вимог, з оглядом на наступне: Так, Правовою позицією Верховного суду України від 7 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 та постановами від 07.09.2016 року по справі № 6-727цс16 та від 12 вересня 2012 року в справі за № 6-88цс12 передбачено, що відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Крім того, вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд з'ясовує наявність обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України, застосовуються лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Судом вважається недоведеним у судовому засіданні з боку позивача, та його представників наявність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Не надано жодного належного та допустимого доказу того, що при укладені договору відповідач та контрагент, діяли недобросовісно. Ствердження про невідповідність дійсної вартості автомобілю зазначеному у довідці - рахунку вартості не підтвердження доказами. Посилання на вартість аналогічних транспортних засобів не враховує стан автомобілю на момент його продажу, а тому не може прийматись судом як допустимий доказ. Відмова у визнанні договору купівлі-продажу недійсним є підставою і для відмови у витребуванні майна та розподілу його, виходячи із вартості на час розгляду справи. Таким чином, суд, визначаючи зазначені транспортні засоби спільним майном подружжя, застосовує лише норму права про стягнення на користь позивача ? частину коштів отриманих при продажу автомобілів, згідно наданих довідок-рахунків. Так згідно довідки-рахунку №769385 від 30.10.2012 року автомобіль ТОYОТА АVENSIS, д/н [NUMBER], 2008 року виготовлення ., кузов № [NUMBER], було продано за 32100 грн. ( т.1 а/с 15); а згідно довідки-рахунку '№726235 від 13.10.2012 року автомобіль ВАЗ-210700-20, д/н [NUMBER] , 2008 року виготовлення, проданий за 26639 грн. ( т.1 а/с 214). Стосовно стягнення ? частки коштів, яки знаходились на рахунках банківських установ, судом відмовляється у задоволенні вимог, виходячи з наступного: На час розірвання шлюбу дані кошти були зняти і не знаходились на рахунках банківських установ. Суду не доведено а ні наявність даних коштів у відповідача, а ні того факту, що дані кошти не були використані на потребу сім'ї. Крім того, судом приймається до уваги, що у ухвалі апеляційного суду Одеської області від 15.07.2014 року, якою залишено без змін рішення суду про розподіл спільного майна подружжя (т.2 а/с 23) зазначені пояснення [PERSON] про те, що він залишив колишній дружині грошові кошти на утримання дитини. У відповідності до вимог ст. ст.. 58,59,60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заява відповідача та його представника про те, що спір стосовно розподілу спільного майна подружжя вирішений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2014 року по справі №520/6735/13ц, і даним рішенням встановлене все коло спільного майна, не приймається судом, у зв'язку із тим, що вищезазначеним рішенням вирішений спір відносно конкретного майна, та не встановлено про відсутність будь-якого іншого спільного майна. Тому рішення від 08.04.2014 року не має преюдиціальне значення по обставинам, які є предметом розгляду по даної справі. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи загальний розмір позовних вимог у розмірі 425742,6 грн. ( позовні вимоги майнового характеру з урахуванням перерахунку вимог в доларах США по курсу НБУ на день винесення рішення - 26,127 грн - один долар) та загальний розмір понесених судових витрат у розмірі 5337,43 грн., суд стягує з відповідачки судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 373,6 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial