Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на ? частку буд.№2 по вул.Гончарна м.Ніжина Чернігівської області, з посиланням на те, що сторони з квітня місяця 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, даний будинок збудований сторонами за час шлюбу і оформлений на відповідача, будинок є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач в судовому засіданні 22 квітня 2015 року підтримала позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що вона має право на ? частку будинку та належне оформлення права власності для вчинення подальших дій щодо володіння та розпорядження своєю власністю. Відповідач в судовому засіданні 22 квітня 2015 року позов визнав повністю, пояснивши, що спірний будинок побудований сторонами по справі за час шлюбу, позивач має право на ? частку будинку. Сторони в судове засідання на 30 квітня 2015 року не з"явились, відповідно до заяви від 22 квітня 2015 року позивач підтримує заявлені вимоги та просить розглядати справу за її відсутності, згідно заяви від 30 квітня 2015 року відповідач визнає позов та просить розглядати справу за його відсутності. Фіксування судового процесу 30 квітня 2015 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснюється. Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 квітня 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 08 квітня 1997 року. Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію прав від 22 червня 2011 року відповідач [PERSON] є власником буд.№2 по вул.Гончарна м.Ніжина Чернігівської області, підстава виникнення права власності-свідоцтво про право власності від 22 червня 2011 року, дата прийняття рішення про державну реєстрацію-22 червня 2011 року, що підтверджується також довідкою КП Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації від 22 квітня 2015 року №01/34-308, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 15 квітня 2015 року, згідно даної інформації заборона на відчуження спірного будинку, речові права, інші речові права, іпотека,-відсутні. Із врахуванням викладеного спірний будинок, який набутий за час шлюбу сторін, є їх спільною сумісною власністю і на підставі ст.70 СК України частки майна подружжя є рівними-по ? частці, що є підставою для визнання за позивачем права власності на ? частку даного будинку, залишивши за відповідачем право власності на ? частку даного будинку, даний будинок є об"єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, при цьому позивач має право та інтерес до належної їй ? частки будинку, визначення даної частки має правове визначення. При вирішення даної справи судом також враховується Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року по справі №1-10/2004, відповідно до якого поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved