Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] - про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 29. 05. 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11160876000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 300 000,00 дол. США з розрахунку 13% річних на строк з 29 травня 2007 року по 28 травня 2018 року, цільове призначення якого - особисті потреби. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки № 117198 від 29 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] та договору поруки № 117199 від 29 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] Позичальник [PERSON] умов кредитного договору належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 14. 04. 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 5 423 463,19 грн., яку позивач просив суд стягнути солідарно з позичальника [PERSON] та поручителів - [PERSON], [PERSON] В процесі розгляду справи, [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ "Дельта Банк", треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] обгрунтовував вимоги позову тим, що 29. 05. 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] укладено договір поруки №117199, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] умов кредитного договору № 11160876000 від 29. 05. 2007 року. 30. 01. 2009 року між банком та позичальником [PERSON] було укладено Додаткову угоду до договору поруки №117199 від 29. 05. 2007 року, згідно умов якої було змінено кінцевий строк повернення кредиту на 28. 05. 2022 р. замість 28. 05. 2018 року, при цьому зміни у розмірі відсоткової ставки не вносились. Таким чином, змінивши загальний строк дії кредитного договору на чотири роки з 28.05.2018 р. на 28.05.2022 р. та не змінивши при цьому відсоткову ставку за кредитом (13 % річних), банк та позичальник збільшили тим самим загальний обсяг відповідальності поручителя за кредитом, оскільки збільшився загальний строк нарахування відсотків, що на думку позивача за зустрічним позовом, є протиправним, оскільки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Окрім того, позивач за зустрічним позовом посилався на те, що жодних додаткових угод до Договору поруки № 117199 від 29.05.2007 p., [PERSON] не підписував, вказував на те, що додаткова угода №1 до договору поруки № 117199 від 29.05.2007 p., копія якої знаходиться в матеріалах справи, також ним не підписувалась. В зв'язку із зазначеним позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив суд договір поруки №117199 від 29. 05. 2007 року укладений між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] визнати таким, що припинений. Представник позивача за первісним позовом ПАТ "Дельта Банк" в судовому засіданні первісний позов підтримав з підстав зазначених у позові та просив суд про його задоволення, проти зустрічної позовної заяви заперечував посилаючись на те, що Висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 13. 06. 2016 року, який міститься в матеріалах справи, який має заключення щодо того, що підпис від імені [PERSON] у графі «поручитель» на додатковій угоді №1 від 30 січня 2009 року до договору поруки №117199 від 29. 05. 2007 року, виконано не [PERSON], а іншою особою, на думку представника ПАТ "Дельта Банк", не є достатнім доказом по справі та зокрема щодо вимог зустрічного позову про визнання договору поруки припиненою, оскільки на вирішення експертів були поставлені не всі питання які мають значення для всебічного, точного та неупередженого з'ясування обставин, що мають значення для вирішення данного спору. В зв'язку із зазначеним представник позивача за первісним вважаючи вимоги зустрічного позову не обґрунтованими, просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні зустрічний позов [PERSON] підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позові, проти первісного позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, своїх представників до суду не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення учасників процесу присутні в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29. 05. 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11160876000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 300 000,00 дол. США з розрахунку 13% річних на строк з 29 травня 2007 року по 28 травня 2018 року, цільове призначення якого - особисті потреби (том. 1 а.с. 9-16). Вбачається, що виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки № 117198 від 29 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] та договору поруки № 117199 від 29 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 30. 01. 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки №117199 від 29. 05. 2007 року, згідно умов якої було змінено кінцевий строк повернення кредиту на 28. 05. 2022 р. замість 28. 05. 2018 року (том 1 а.с. 100). Також, 30. 01. 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки №117198 від 29. 05. 2007 року, згідно умов якої було змінено кінцевий строк повернення кредиту на 28. 05. 2022 р. замість 28. 05. 2018 року (том 1 а.с. 101). Встановлено, що позичальник [PERSON] умов кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору, однак зобов'язання не виконані, в зв'язку з чим станом на 14. 04. 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 5 423 463,19 грн., яка підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яку позивач просив суд стягнути солідарно з позичальника [PERSON] та поручителів - [PERSON], [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Відповідно до ст.. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» набули права вимоги по кредитному договору № 11160876000 укладеному 29. 05. 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] Судом встановлено, що позичальник [PERSON] умов кредитного договору належним чином не виконує протягом тривалого часу, про що неодноразово повідомлявся в тому числі і шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язання згідно умов кредитного договору, однак зобов'язання залишились без виконання. Так, станом на 14. 04. 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 5 423 463,19 грн., яка складається із: тіла кредиту в сумі 3 391 738,83 грн., відсотків за користування кредитом в сумі 2 031 724,36 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ЦК України (Позика). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно зі ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що i боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Встановлено, що в зв'язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 11160876000 укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], станом на 14. 04. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 5 423 463,19 грн., яка не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. В процесі розгляду справи, на підставі ухвали суду від 15. 03. 2016 року по справі призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення експертів було поставлено наступне запитання: Чи виконано підпис у Додаткові угоді №1 від 30. 01. 2009 року до Договору поруки №117199 від 29. 05. 2007 року [PERSON], чи іншою особою? (том 3 а.с. 10.). Відповідно до висновку експертів КНДІСЕ № 5955/5956/16-32 від 13. 06. 2016 року вбачається, що підпис від імені [PERSON] у графі «поручитель» на додатковій угоді №1 від 30 січня 2009 року до договору поруки №117199 від 29. 05. 2007 року, виконано не [PERSON], а іншою особою (том 3 а.с. 18-22). Також, в процесі розгляду справи, на підставі ухвали суду від 24. 10. 2016 року по справі призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення експертів було поставлено наступне запитання: Чи виконано підпис у Додаткові угоді №1 від 30. 01. 2009 року до Договору поруки №117199 від 29. 05. 2007 року [PERSON], чи іншою особою? (том. 3 а.с. 65). Відповідно до висновку експертів КНДІСЕ № 18344/18345/16-32 від 03. 02. 2017 року вбачається, що підпис від імені [PERSON] у графі «поручитель [PERSON]» у рядку «(підпис)» у додатковій угоді №1 від 30 січня 2009 року до договору поруки №117199 від 29. 05. 2007 року, виконано не [PERSON], а іншою особою (том 3 а.с. 79-85). Так, відповідно до ст. 57 ЦПК України, висновок експертів КНДІСЕ № 5955/5956/16-32 від 13. 06. 2016 року та висновок експертів КНДІСЕ № 18344/18345/16-32 від 03. 02. 2017 року, є доказом у справі. За змістом ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Згідно ч. 3 ст. 147 ЦПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав, докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі. Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що висновок експертів КНДІСЕ № 5955/5956/16-32 від 13. 06. 2016 року та висновок експертів КНДІСЕ № 18344/18345/16-32 від 03. 02. 2017 року, які містяться в матеріалах справи, є належним та допустимим доказом у справі, а тому суд приймає їх до уваги. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене вище, враховуючи, що позичальник [PERSON] виконує свої зобов'язання за укладеним кредитним договором № 11160876000 від 29. 05. 2007 року не належним чином, в зв'язку з чим за кредитним договором утворилась значна заборгованість, а також зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, а саме те, що підпис від імені [PERSON] та від імені [PERSON] у графі «поручитель» на додаткових угодах від 30 січня 2009 року до договору поруки №117199 від 29. 05. 2007 року, виконано не [PERSON] та [PERSON], а іншими особами, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача за первісним позовом щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, однак з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини справи, вважає за доцільне заборгованість, яка утворилась станом на 14. 04. 2014 року в сумі 5 423 463,19 грн. стягнути з позичальника, а саме з [PERSON] З урахуванням того, що суд дійшов до висновку про задоволення первісного позову, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ "Дельта Банк" підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 3469 грн. Щодо вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, суд вважає вимоги зустрічного позову обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволення, з огляду на наступне. Так, 29. 05. 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] укладено договір поруки №117199, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] умов кредитного договору № 11160876000 від 29. 05. 2007 року. 30. 01. 2009 року між банком та позичальником [PERSON] було укладено Додаткову угоду до кредитного договору № 11160876000 від 29. 05. 2007 року, згідно умов якої було змінено кінцевий строк повернення кредиту на 28. 05. 2022 р. замість 28. 05. 2018 року, при цьому зміни у розмірі відсоткової ставки не вносились. Таким чином, змінивши загальний строк дії кредитного договору на чотири роки з 28.05.2018 р. на 28.05.2022 р. та не змінивши при цьому відсоткову ставку за кредитом (13 % річних), банк та позичальник збільшили тим самим загальний обсяг відповідальності поручителя за кредитом, оскільки збільшився загальний строк нарахування відсотків. Частиною 1 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Пунктом 2.1. договору поруки № 117199 від 29.05.2007 р. визначено наступне: кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Встановлено, що додаткову угоду №1 до договору поруки № 117199 від 29.05.2007 p., копія якої знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] не підписувалась, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме висновком експертів КНДІСЕ № 5955/5956/16-32 від 13. 06. 2016 року, який суд приймає до уваги та вважає належним та допустимим доказом у справі. Згідно правової позиції Верховного Суду України, право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК (Постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс11). Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] доведено сукупність двох вищевказаних умов припинення поруки, а тому вимоги позивача за зустрічним позовом є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням того, що суд дійшов до висновку про задоволення зустрічного позову, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з ПАТ "Дельта Банк" на користь [PERSON] підлягає стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved