Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

27.03.2015 року позивач ТзОВ «Декра» звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON], третя особа : товариство з обмеженою відповідальністю „Універсальна логістична компанія" про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу частки в статуному капіталі. В своїх позовних вимогах просить суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Декра» 288 251 грн. 38 коп. заборгованості за невиконання грошового зобов'язання за договором купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року, 43 786 грн. 57 коп. пені; 12 177 грн. 63 коп. - трьох відсотків річних; 28 825 грн. 14 коп. штрафу; 105 252 інфляційних нарахувань та судові витрати. Ухвалою від 21.05.2015 провадження у справі відкрито. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 30.06.2010 року здійснено державну реєстрацію ТзОВ «Універсальна логістична компаніями», учасниками вказано товариста стали компанія «Файненшл &aає; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент»» з частковою у розмірі 60 % статутного капіталу, фізична особа [PERSON] з часткою у розмірі 20 % та відповідач [PERSON] з часткою у розмірі 20 %. 07.12.2011 року між учасниками ТзОВ «Універсальна логістична компанія» фірми «Файненшл &a о; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія», який передбачав можливість позивача відчужити на користь користь відповідача частку в розмірі 30 % статутного капіталу на певних умовах у майбутньому. Відповідно до п.3.5 договору право власності на частку в статутному капіталі товариства переходять від продавця до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства сторонами. Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що покупець зобов'язується сплатити продавцеві протягом 3 банківських днів з моменту укладення акту приймаяння-передачі частки в статутному капіталі товариства. Оплата частки здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної грошової суми на банківські поточні рахунки, що будуть вказані подавцем у письмовому повідомленні-вимозі, у грошовій одиниці України-гривні (п. 4.3 договору). 01.10.2013 року до п.4.3 договору були внесені зміни, шляхом укладення додаткового договору про внесення змін. Сторони погодили викласти п.4.3 договору в наступній редакції «п.4.3 Оплата договірної ціни частки в статутному капіталі товариства здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної грошової суми в гривнях на банківські поточні рахунки продавця або ТзОВ «Фінансова компанія «Декра», яка уповноваженим представником продавця». Продавець належним чином виконав свої зобов'язання за вказаним договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі. 10.10.2013 року в рамках зазначеного договору купівлі-продажу частки між компанією «Файненшл &aед; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент»та відповідачем був підписаний акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія», відповідно до якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у свою власність частку в статутному капіталі товариства. Договірна ціна частки, що підлягала оплаті відповідачем, становила 288 251, 38 грн. без ПДВ. Отримавши у вланість вказану частку, підписавши акт приймання - передачі частки в статутному товаристві, відповідач зобов'язався сплатити Продавцеві договірну вартість частки протягом трьох банківських днів з моменту укладення Акту приймання-передачі частки. На виконання положень вказаного Акта приймання-передачі частки в статутному капіталі Компанія «Файненшл &aит; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» 10 жовтня 2013 року надіслала цей акт приймання-передачі частки Відповідачу, який отриманий ним 15 жовтня 2013 року, Однак, відповідач своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року щодо оплати не виконав. 13.02.2015 року між компанією «Файненшл &aак; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача 288 251 грн.38 коп. заборгованості за невиконання грошового зобов'язання за договором купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року. Відповідно до п. 7.3, 7.4 договору з просить стягнути з відповідача 43 786 грн. 57 коп. пені та 28 825 грн. 14 коп. штрафу за невиконання зобов'язання. Крім того, у зв'язку із невиконанням грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року просить стягнути з відповідачки 3% річних за час прострочення зобов'язання в сумі 12 177 грн. 63 коп. та 105 252 грн. 34 коп. інфляційних витрат. Просить позов задоволити. 22.07.2015 року відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до ТзОВ «Декра», фірма „Файненшл і Інвестен Енерджі Холдінг Істеблішмент", третя особа : товариство з обмеженою відповідальністю „Універсальна логістична компанія" про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним. В своїх вимогах просить суд визнати недійним укладений між Конмпанією „Файненшл і Інвестен Енерджі Холдінг Істеблішмент" та товариством з омеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Декра» договір від 13.02.2015 року про відступлення прав вимоги за Договором купівлі-продажу в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна логічтична компанія» від 07.12.2011 року. В обгрунтування своїх вимог враховуючи остаточну заяву від 01.12.2017 року як на підставу позову покликається на те, що за своєю правовою природою укладений між Компанією «Файненшл &aда; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Декра» Договір від 13.02.2015р. є договором факторингу, котрий відповідно до приписів пункту 11 ст. 4 закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» являється одним із видів фінансових послуг. Закон обмежує коло осіб, які можуть бути факторами за договором, та ви\-магає підтвердження права на здійснення факторингових послуг. Такі особи повинні мати ліцензію на здійснення фінансових послуг та згідно до доданих до позову документів ТзОВ «Фінансова Компанія «Декра» не має ліцензії на здійснення фінансових послуг, а відтак Договір від 13.02.2015 року підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 227 ЦК України. Окрім цього, позивач, так і Компанія «Файненшл &aих; Ін\-вестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» уклали Договір від 13.02.2015р. без намі\-ру створення правових наслідків, обумовлених ним, а саме: без відображення ТзОВ «Фінансова Компанія «Декра» цієї господарської операції у своєму бухгалтерському та податковому обліку; без оплати ТзОВ «Фінансова Компанія «Декра» на користь Компанія «Файненшл &aсл; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» винагороди в сумі 288251,38 грн.; без передачі Компанія «Файненшл &a ц; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеб\-лішмент» для ТзОВ «Фінансова Компанія «Декра» документів, які підтверджують як виникнення у Компанії права вимоги до Відповідача, так і фактичну втрату Ком\-панією, як власником корпоративних прав у ТзОВ «Універсальна логістична ком\-панія». таких елементів права власності як розпорядження, володіння та користу\-вання. В свою чергу станом на 06.07.2015р. Компанія «Файненшл &aнт; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців продовжує залишатися учасником ТзОВ «Універсальна логістична компанія». Таким чином, вважає Договір від 13.02.2015р. фіктивним, а тому підлягає визнанню недій\-сним судом. Також, як на підставі недійсності оскаржуваного договору від 13.02.2015 року, позивач за зустрічним позовом [PERSON] покликається на те. що 03.02.2015 року постановою Господарського суду Львівської області ТзОВ «УЛК» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру. Згідно п. 5 Договору від 13.02.2015 року у зв'язку з відступленням прав вимоги до Боржника, новий кредитор зобов'язується перерахувати Кредитору кошти в сумі 288 251,38 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч двісті п'ятдесят одна гривня 38 коп.) шляхом здійснення безготівкового платежу протягом 180-ти банківських днів з моменту укладення цього Договору. Водночас ТзОВ ФК «Декра» для підтвердження виконання свого зобов'язання перед Фірмою «ФІЕХІ», щодо перерахування на користь останньої коштів у сумі 288251,38 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч двісті п'ятдесят одна гривня 38 копійок), а відтак набуття ТзОВ ФК «Декра» від Компанії «ФІЕХІ» права вимоги до [PERSON], передбаченої Договором від 07.12.2011р., не надав єдиного допустимого доказу - платіжного доручення про безготівкове перерахування вказаної суми, у зв'язку з чим ТзОВ ФК «Декра» фактично отримала право вимоги безоплатно. Таким чином, право вимоги за продаж частки в статутному капіталі Боржника в процедурі банкрутства - ТзОВ «УЛК» в розмірі 30% статутного капіталу цього Товариства фактично безоплатно перейшла від Фірми «ФІЕХІ» до ТзОВ ФК «Декра». що у відповідності до частини 1 ст. 20 Закону №2343-ХІІ є під\-ставою для визнання недійсним цього правочину. Всупереч вимог ст. 658 ЦК України, укладаючи оспорюваний договір від 13.02.2015 року, фірма «ФІЕХІ» фактично уступила ТзОВ «Декра» майнові права, котрими не володіла. У відповідності до п. «а,б» ст. 41, ч. 3 ст. 52, ст. 59 Закону України «Про господарські товариства» від Фірми «ФІЕХІ» до [PERSON] могло перейти особисте немайнове право на корпоративні права у ТзОВ «УЛК» пропорційно до частки у розмірі 30% статутного капіталу ТзОВ «УЛК», що відчужується на підставі Договору від 07.12.2011р., лише після : внесення загальними зборами ТзОВ «УЛК» змін до статуту товарис\-тва; державної реєстрації у Державному реєстрі юридичних осіб та фізи\-чних осіб-підприємців змін у складі учасників ТзОВ «УЛК». Як зазначається самим Позивачем у підставах свого позову, відповідно до п. 3.5. Договору від 07.12.2011р. право власності на частку в статут\-ному капіталі Товариства та корпоративні права на Товариство (що випливають з частки) переходять від Продавця до Покупця з моменту підписання сторона\-ми Акту приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства сторо\-нами, а відповідно до абзацу другого п. 3.6. Договору від 07.12.2011р. з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі частки в статутному капіталі Това\-риства Продавець втрачає усі права учасника Товариства. Таким чином, відповідно до умови п. 3.5 та абзацу другого п. 3.6. Договору від 07.12.2011р., які визначають момент набуття [PERSON] від Фірми «ФІЕХІ» особистих немайнових прав - корпоративних прав у статутному капіталі ТзОВ «УЛК» пропорцій\-но у розмірі 30% статутного капіталу ТзОВ «УЛК». моментом підписання сторо\-нами вказаного Договору Акту приймання-передачі частки в статутному капі\-талі Товариства, тобто до внесення загальними зборами ТзОВ «УЛК» відповідних змін до статуту товариства та до державної реєстрації у Державному реєстрі юриди\-чних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідних змін у складі учасників ТзОВ «УЛК», обмежують можливість Відповідача [PERSON] фактично і юридично набути такі корпоративні права (цивільні особисті немайнові права та обов'яз\-ки учасника), а отже згідно частини 1 ст. 27 ЦК України такі умови є нікчемними. Фірмою «ФІЕХІ» не передано у власність [PERSON] право вч\-еності на частку в статутному капіталі ТзОВ «УЛК» в розмірі 30% статутного каш\-тану цього Товариства та корпоративні права на ТзОВ «УЛК». а відтак і у [PERSON] не виникло обов'язку оплачувати на користь Фірми «ФІЕХІ» зазначених частки у статутному капіталі ТзОВ «УЛК» та корпоративних прав на ТзОВ «УЛК» згідно змісту Договору від 07Л2.2011р. Таким чином, відповідно до оспорюваного договору віл 13 лютого 2015 ро\-ку, Фірма «ФІЕХІ» фактично уступила ТзОВ ФК «Декра» майнові права, кот\-рими не володіла, що суперечить нормам ст. 190, ч. 1 ст. 655, ст. 658 ЦК України, ч. 1 ст. 190 Господарського кодексу України, що у відповідності до ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним. 22.02.2016 року представником відповідача за зустрічним позовом ТзОВ «ФК «Декра» адвокатом [PERSON] подано заперечення на зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним договору від 13.02.2015 року про відступлення права вимоги, згідно якого просить суд в задоволенні такого відмовити покликаючись на безпідставність таких. Свої вимоги та заперечення представник відповідача за зустрічним позовом покликається на те, що договір відступлення права вимоги між ТОВ «ФК «Декра» та Компанією 13.02.2015 року укладено у відповідності до ч.3 ст.656, ст.ст.512-516 і не містить ознак факторингу, адже не передбачає надання фінансових послуг новим кредитором-кредитору, щодо стягнення боргу з боржника, а встановлює зобов'язання нового кредитора щодо самостійного стягнення боргу, тому не підпадає під дію Закону «Про фінансові послуги і державне регулювання ринку фінансових послуг», що відповідає позиції Вищого господарського суду викладеній у постанова від 03.03.2011 року у справі 5020-4/210. Окрім цього, Позивач за зустрічним позовом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги та не підтверджуючи їх жодними доказами, зазначає, що договір відступлення права вимоги, укладений між ТзОВ ФК «Декра» та Компанією «ФІЕХІ» 13.02.2015 року, має бути визнаний недійсним, як правочин, оскільки нібито укладений без наміру створення правових наслідків, обумовлених ним. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги в частині визнання правочину фіктивним, Позивач за зустрічним позовом стверджує, що спірний договір відступлення права вимоги був укладений без відображення ТзОВ «ФК «Декра» цієї господарської операції у своєму бухгалтерському та податковому обліку, без оплати ТОВ «ФК «Декра» на користь Компанії «ФІЄХ» винагороди в сумі 288251,38 грн., без передачі Компанією «ФІЕХІ» для ТОВ «ФК «ДЕКРА» документів, які підтверджують виникнення у Компанії «ФІЕХІ» вимоги до [PERSON] Дані твердження, вважає необгрунтовними та безпідставним з огляду на те, що господарська операція щодо укладення договору відступлення права вимоги №3/15 ВПВ від 3.02.2015р. була відображена у звіті про фінансові результати ТОВ «ФК «ДЕКРА» (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2015 року, балансі (звіті про фінансовий стан) станом на 30 вересня 2015 року та оборотно-сальдовій відомості по рахунку 68.5; плата ТОВ «ФК «Декра» винагороди по спірному договору на користь Компанії «ФІЄХ» ще не здійснена, оскільки сторони дійшли згоди продовжити строк розрахунків за вказаним договором відступлення права вимоги; на виконання п.6 Договору про відступлення права вимоги Компанія «ФІЕХІ» передала, а ТОВ «ФК «Декра» прийняла оригінали усіх документів, що підтверджують права кредитора Компанії «ФІЕХІ») за договором купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «УЛК», що підтверджується актом приймання-передачі документів від 12.02.2015 року. Крім цього вказує, що позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки, однак позивач за зустрічним позовом жодних належних та допустимими доказами на підтвердження даних обставин не представлено. Таким чином, вважає, що підстави для визнання договору відступлення права вимоги від 13.02.2015 року відсутні. 25.02.2016 року третя особа із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Декра", [PERSON], фірми „Файненшл і Інвестен Енерджі Холдінг Істеблішмент", третя особа : товариство з обмеженою відповідальністю „Універсальна логістична компанія" про визнання недійсним договору від 07.12.2011 року купівлі-продажу частки у статутному капіталі. В обгрунтування своїх вимог з урахуванням заяви від 09.06.2016 року про зміну (доповнення) підстав позову позивачка покликається на те, що в порушення вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст вказаного правочину суперечить ст.ст. 31 ч. 1, п. 1 абзац 2, 177 ч. 1, 369 ч.ч. 1, 2 ЦК України, ст.ст. 65 ч. ч. 1, 3 абзац 1 СК. України, оскільки такий правочин виходить за межі дрібно-побутового та укладений її чоловіком [PERSON], без її на це письмової згоди; Також. в порушення вимог частини 5 cт. 203 ЦК України правочин не спрямо\-ваний на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (є фіктивним), оскільки на момент його укладення фірма «ФІЕХІ», так і [PERSON] усвідомлювали, наяв\-ність обставин, які унеможливлювали настання правових наслідків вчинюваного ними правочину, а саме: [PERSON] не має і не може мати власних коштів у розмірі 288251,38 гри. для оплати на користь фірми «ФІЕХІ» вартості частуй у розмірі 30% статутного капіта\-лу ТЗОВ «УЛК», оскільки згідно рішення установчих зборів ТзОВ «УЛК», оформленого його учасниками [PERSON], фірмою «ФІЕХІ» та [PERSON] протоколом №1 від 25.05.2010р., [PERSON] прийнятий на посаду директора ТзОВ «УЛК», щомісячний його розмір заробітної плати на якій становить 2500,00 грн., а зго\-ди на працевлаштування за сумісництвом з метою отримання додаткового заробітку загальні збори ТзОВ «[PERSON], не надавали; згідно ст.ст. 143, 271 ЦК. України, cт. 167 ТК України, п.п. 8, 15 частини 2 cm. 9, п. 10 частини 4 cт. 17 Закону України від 15 травня 2003 року X755-113 «Про держав\-ну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», пункту «б» частини п'ятої статті 41, частини 3 cт. 52, ст. 59 Закону України від 19 ве\-ресня 1991 року Х1576-ХІІ «Про господарські товариства», особисте немайнове право на Корпоративні права у ТзОВ «УЛК» пропорційно до частці у розмірі 30% статутного Капіталу ТзОВ «УЛК», що відчужується на підставі Договору від 07.12.2011р. (право володіти, користуватися і розпоряджатися) від фірми «ФІЕХІ» до [PERSON] могло перейти лише після: внесення загальними зборами ТзОВ «УЛК» змін до статуту то\-вариства; державної реєстрації у Державному реєстрі юридичних; осіб та фізичних; осіб-підприємців зміну складі учасників ТзОВ «УЛК». Однак, відповідно до п. 3.5. оспорюваного Договору від 07.12.2011р. передбачено, що право власності на частку в статутному капіталі ТзОВ «УЛК» та корпоративні права на ТзОВ «УЛК», що випливають з частки переходять від Продавця до Покупця з мо\-менту підписання сторонами Акту приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства сторонами, а відповідно до абзацу другого п. 3.6. Договору від 07.12.2011р. з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі-частки в статутному капі\-талі Товариства Продавець втрачає усі права учасника ТзОВ «УЛК» Таким чином, [PERSON] вказує, що закладення фірмою «ФІЕХІ» та [PERSON] у Договорі від 07.12.2011р. іншого моменту переходу від фірми «ФІЕХІ» до [PERSON] особистого немайнового права на корпоративні права у ТзОВ «УЛК» пропорційно до частці у розмірі 30% ста\-тутного капіталу ТзОВ «УЛК», що відчужується на підставі Договору від 07.12.2011р. (право володіти, користуватися і розпоряджатися), аніж це передбачено чинним законо\-давством, тобто раніше державної реєстрації у Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців змін у складі учасників ТзОВ «УЛК» вказує на те, що сторони договору від 07.12.2011 року не мали на меті досягнення тих правових наслідків, які обумовлені зазначеним правочином. Згідно виписки від 06.07.2015 року з юдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, фірма «ФІЕХІ» є учасником товариства «УЛК» із часткою в статутному капіталі - 60 %. Нормами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено вимогу щодо подання державному реєстратору для проведення відповідних реєстраційних дій, пов'язаних зі змінами у складі засновників, зокрема, оригіналу договору про перехід чи передання частки у статутному капіталі товариства та його нотаріального посвідчення. Сторонами при укладенні договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Універсальна логістична компанія» загальними зборами учасників не було затверджено та подано державному реєстратору документи, що засвідчують відчуження частки, зміни до статуту товариства, а також не дотримано вимог Закону щодо нотаріального посвідчення, а такий договір укладений сторонами недобросовісно і до того ж є нікчемним. Окрім цього, [PERSON] як на підставу недійсності даного правочину покликається на те, що [PERSON] та [PERSON], які нібито підписали від імені фірми «ФІЕХІ» Договір від 07.12.2011 року та Додатковий Договір від 01.10.2013 року про внесення змін до Договору від 07.12.2011 року, згідно статутних документів фірми «ФІЕХІ» не мали повноважень на підписання вказаних договорів. Покликаючи на наведене, [PERSON] вважає, що наведені обставини в повній мірі підтверджують факт недобросовісності сторін при укладенні спірного договору, а відтак договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011р. підлягає визнанню недійсним. 26.03.2016 року представником відповідача ТзОВ «ФК «Декра» за позовом третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] адвокат [PERSON] подано заперечення на позов [PERSON], згідно якого просить суд в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «УЛК» від 07.12.2011 року відмовити повністю. Свої вимоги та заперечення мотивує тим, що доводи [PERSON] щодо фіктивності оспорюваного правочину покликаючись на те, що такий правочин виходить за межі дрібно побутового та укладений її чоловіком [PERSON] без її письмової згоди та не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме те, що [PERSON] не має і не може мати власних коштів у розмірі 288 251,38 грн. для оплати на користь фірми «ФІЕХІ» вартості частки, яка є предметом продажу, вважає безпідставними та необгрунтовними, з огляду на наступне : укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу між [PERSON] як покупцем та Фірмою «ФІЕХІ» як продавцем, в його умовах п. 5.3-5.3.3 [PERSON] здійснено застереження згідно якого укладення договору здійснювалось з метою і шляхом розпорядження коштами, що є його особистою приватною власністю, а тому не потребувало письмового погодження [PERSON] Також вважає необгрунтовними та помилковими твердження [PERSON] про те, що закладення сторонами у договорі іншого моменту переходу особистого немайнового права та корпоративні права у ТзОВ «УЛК» пропорційно до частки у розмірі 30 % статутного капіталу ТзОВ «УЛК», що відчужується (право володіти, користуватися і розпоряджатися) аніж це передбачено чинним законодавством, тобто раніше державної реєстрації у державному реєстрі юридичних і фізичних осіб - підприємців змін у складі учасників ТзОВ « УЛК» вказує на те, що сторони не мали на меті досягнення тих правових наслідків, які обумовлені зазначеним правочином. Особа, яка придбала частку в статутному капіталі ТОВ, здійснює права і виконує обов'язки учасника з моменту набуття права власності на часту в статутному капіталі. У даному випадку таким правочином є укладений між Компанією «ФІЄХ» (Продавець) та Відповідачем [PERSON] (Покупець) договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна логістична компанія» від 07 грудня 2011 року. 10.10.2013 року [PERSON] підписавши Акт приймання-передачі частки набув право власності на частку в статутному капіталі ТзОВ «УЛК» та корпоративні права на товариство. Окрім цього, визначення моменту набуття [PERSON] права власності на корпоративні права ніяким чином не впливає на його обов'язок щодо належного виконання зобов'язань за Договором купівлі-продажу частки, зокрема щодо оплати вартості такої. Також вважає необґрунтованими та безпідставними доводи [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON], які підписали договір від 07.12.2011 року та Додатковий договір від 01.10.2013 року не мали повноважень на підписання вказаних договорів, оскільки у останній були необхідні повноваження для підписання вище вказаних договорів, що підтверджується установчими документами Компанії «ФІЕХ», зокрема статутом компанії та витягом з торгового реєстру. 29.02.2016 року представником відповідача за первісним позову [PERSON] адвокатом [PERSON] надійшло заперечення проти первісного позову згідно якого з урахуванням обставин викладених у заяві від 01.12.2017 року просить в задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія» «Декра» відмовити. Свої вимоги та заперечення мотивує тим, що умови п. 3.5. та абзацу другого п. 3.6. Договору від 07.12.2011 року, які визначають момент набуття [PERSON] від Фірми «ФІЕХІ» особі немайнових права, - корпоративних прав у статутному капіталі ТзОВ «УЛК» пропорційно у розмірі 30% статутного капіталу ТзОВ «УЛК», моментом підписання сторонами вказаного Договору Акту приймання-передачі частки, в статутному капіталі Товариства, тобто до внесення загальними зборами ТзОВ «УЛК» відповідних змін до статуту товариства та до державної реєстрації у Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідних змін у складі учасників ТзОВ «УЛК», обмежують можливість відповідача [PERSON] фактично і юридично набути такі корпоративні права вільні особисті немайнові права та обов'язки учасника), а отже згідно ч. 1 ст. 27 ЦК України такі умови є нікчемними. Таким чином, оскільки без умов п. 3.5. та абзацу другого п. 3.6. Договору від 07.12.2011р., які визначають момент набуття [PERSON] від фірми «ФІЕХІ» особистих немайнових права - корпоративних прав у статутному капіталі ТзОВ «УЛК» пропорційно 30% розміру статутного капіталу ТзОВ «УЛК», та, відповідно, момент втрати цих прав Фірмою «ФІЕХІ», Договір від 07.12.2011р. не міг бути вчинений сторонами цього правочину, то недійсність умов п. 3.5. та абзацу другого п. 3.6. Договору від 07.12.2011р. в силу їх нікчемності є наслідком недійсності всього Договору від 07.12.2011р. Згідно витягу від 08.04.2015 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на час формування витягу Фірма «ФІЕХІ» є учасником ТзОВ «УЛК» із часткою в статутному капіталі цього товариства у розмірі 60 %. Отже, фірмою «ФІЕХІ» так і не передано у власність [PERSON] право власності на частку в статутному капіталі ТзОВ «УЛК» в розмірі 30% статутного капіталу цього Товариства та корпоративні права на ТзОВ «УЛК», а відтак і у [PERSON] не виникло обов'язку оплачувати на користь Фірми «ФІЕХІ» зазначеної частки у статутному капіталі ТзОВ «УЛК» та корпоративних прав на ТзОВ «УЛК» згідно змісту Договору від 07.12.2011р, а тому зобов'язання [PERSON] оплачувати на користь Фірми «ФІЕХІ» зазначеної частки у статутному капіталі ТзОВ ЛК» та корпоративних прав на ТзОВ «УЛК» підлягає відстроченню на прострочення Фірмою «ФІЕХІ», а остання не має права вимагати від [PERSON] процентів за час прострочення. Окрім цього, постановою від 03.02.2015р. Господарського суду Львівської області ТзОВ «УЛК» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, а тому згідно частини 2 ст. 38 Закону №2343-Х1І припинено повноваження загальних зборів учасників ТзОВ «УЛК», як органу управління банкрута, щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а відтак з 03.02.2015р. Фірма «ФІЕХІ» не має можливості виконати свій обов'язок передати у власність [PERSON], прав власності на частку в статутному капіталі ТзОВ «УЛК» в розмірі 30% статутного капіталу цього Товариства та корпоративні права на ТзОВ «УЛК», оскільки з 03.02.2015р. такі корпоративні права всіх учасників ТзОВ «УЛК» припинені. Окрім цього, згідно пункту 5 Договору від 13 лютого 2015 року у зв'язку з відступленням прав вимоги до Боржника, Новий Кредитор зобов'язується перерахувати Кредитору кошти в сумі 288 251,38 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч двісті п'ятдесят одна гривня 38 копійок) шляхом здійснення безготівкового платежі протягом 180-ти банківських днів з моменту укладення цього Договору, розрахунок між Новим Кредитором та Кредитором здійснюється у доларах США по курсу гривні до долара США, встановленого за даними НБУ станом на не\-здійснення розрахунку за цим Договором. Водночас, ТзОВ ФК «Декра» для підтвердження виконання свого зобов'язання перед Фірмою «Ф1ЕХІ», щодо перерахування на користь останньої в у сумі 288251,38 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч двісті п'ятдесят одна гривня 38 копійок), а відтак набуття ТзОВ ФК «Декра» від Компанії «ФІЕХІ» права вимоги до [PERSON], передбаченої Договором від 07.12.2011р., не надав єдиного допустимого доказу - платіжного доручення про безготівкове перерахування вказаної суми, у зв'язку з чим ТзОВ ФК «Декра» не є належним позивач у справі. Окрім цього, позивач ТзОВ ФК «Декра» у своїх позовних вимог протиправно просить на виконання п.п. 7.3., 7.4. Договору стягнути з Відповідача пеню у розмірі 43786,57 грн. (сорок три тисячі сімсот вісімдесят шість гривень 57 копійок) та штраф у розмірі 28825,14 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот двадцять п'ять гривень 14 копійок), за невиконання зобов'язань передбачених пунктами 6.3.4.. 6.3.5. Договору, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним ви\-дом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - невиконання грошових зобов'язань за договором свідчить про те. що вимога Позивача про одночасне стягнення штрафу та пені суперечить положенню, закріпленому у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Також вважає протиправними позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] інфляційних нарахувань відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки відповідно до ч. 4.1 Договору, договірна ціна (вартість) частки дорівнює сумі в гривнях, еквівалентній 18970,53 доларам США за офіційним курсом, встановленим НБУ на момент відправлення Продавцем повідо\-млення (вимоги) Покупцеві у порядку, передбаченому п. 3.3.-3.4. цього Договору Тобто, фактично борг виражений у еквіваленті іноземної валюти. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише гривня, а іноземна валюта, яка була предметом п. 4.1 Договору, індексації не підлягає, оскільки борг, виражений в еквіваленті іноземній валюти, сам по собі забезпечує індексацію нарахувань, а тому норми ч. 2 ст. 625 Ци\-вільного кодексу в частині сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, що виражено у гривні. Також вважає протравними дії компанії «ФІЕХІ» та ТзОВ ФК «Декра» при укладенні договору від 13.02.2015 року, оскільки такий був вчинений з наміром завдати шкоди [PERSON] у вигляді понесених ним значних, необґрунтованих і несправедливих витрат грошових коштів, оскільки даний договір був укладений через десять днів після відкриття відносно ТзОВ «УЛК» ліквідаційної процедури та припинення корпоративних прав усіх учасників, що робить неможливим [PERSON] після оплати на користь компанії «Декра» коштів за частку у розмірі 30 % статутного капіталу ТзОВ «УЛК» набути право власності на цю частку, а тому вважає що такі дії зі сторони ТзОВ «ФК «Декра» є порушенням вимог ч. 3 ст. 13 ЦК України та тому відсутні підстави для захисту його прав та інтересу. В судовому засіданні представник позивача ТзОВ „Фінансова компанія „Декра" за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить позов задоволити. В судове засідання відповідач за первинним позовом, а позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник не з'явились, однак від [PERSON] надійшла заява про слухання справи у його відсутності, однак за участю його представника, який в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причну неявки, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Третя особа яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак в судовому засіданні її представник позовні вимоги первинного позову заперечив, а позов [PERSON] підтримав та просить задоволити. Третя особа : [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява про відкладення розгляду справи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Одним із основних засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Враховуючи те, що норми п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, зокрема довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих ним повноважень судом створені належні умови для надання сторонами можливості реалізувати свої процесуальні права та обов'язки. Вислухавши сторони, проаналізувавши матерілаи справи та докази подані сторонами на обвигрутування своїх вимог та заперечень, суд приходить до переконання про задоволення первинного позову ТзОВ « ФК «Декра» та відсутність правових підстав для задволення Зустрічного позову [PERSON] та позову третьої особи з самостйними вимогами [PERSON] виходяи з наступного : Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, а зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов'язковими. Судом встановлено, що 07.12.2011 року між Фірмою «Файненшл &aбо; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія», відповідно до умов якого продавець Фірма «Файненшл &aх ; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» протягом строку придбання, визначеного в пункті 2.4 цього договору, зобов'язується передати у власність покупця, а покупець [PERSON] протягом строку придбання зобов'язується в порядку передбаченому договором прийняти у свою власність та оплатити частку в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» у розмірі 30 % статутного капіталу товариства. Пунктом 2.4 договору визначено, що строк придбання за цим договором визначається як період в часі, який розпочинається 01 грудня 2011 року та закінчується 31 грудня 2013 року і протягом якого покупець зобов'язується на першу вимогу продавця, в порядку, визначеному цим договором прийняти у свою власність та повністю оплатити частку в статутному капіталі товариства. Відповідно до п. 3.5 договору право власності на частку в статутному капіталі товариства та корпоративні права на товариства переходять від продавця до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства сторонами. Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що покупець зобов'язується сплатити продавцеві протягом 3 банківських днів з моменту укладення акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства. Оплата частки здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної грошової суми на банківські поточні рахунки, що будуть вказані подавцем у письмовому повідомленні вимозі, у грошовій одиниці України - гривні (п. 4.3 договору). Як вбачається із власноручно написаної заяви [PERSON] від 10.10.2013р. останній отримав від фірми «Файненшл &avt; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» повідомлення про готовність передати йому частку в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» в розмірі 30% статутного капіталу та зобов'язується у встановлений договором строк прийняти запропоновану частку та оплатити її договірну ціну шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТзОВ «Фінансова компанія «Декра». Із акту приймання-передачі частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» в рамках договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року вбачається, що такий складено 10 жовтня 2013 року та підписано сторонами. Згідно вказано акту Фірма «Файненшл &aом; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» в порядку та на умовах договору купівлі-продажу передала у власність відповідача [PERSON], а відповідач [PERSON] прийняв та зобов»язався оплатити частку в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» в розмірі 30 % статутного капіталу, вартістю 288 251 грн. 38 коп. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що заборонені законом, зокрема із правочинів. У даному випадку таким правочином є укладений між Компанією «ФІЄХ» (Продавець) та відповідачем [PERSON] (Покупець) договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна логістична компанія» від 07 грудня 2011 року. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 2.2016р. право власності на частку в статутному капіталі ТОВ або ТДВ у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленість сторін. (ст. 363 ЦК України). Як вище встановлено судом, 10 жовтня 2013 року в рамках зазначеного Договору купівлі-продажу частки між Компанією «ФІЕХІ» та Відповідачем був підписаний Акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ УЛК», відповідно до якого Продавець передав у власність Покупця (Відповідача), а Покупець Відповідач) прийняв у свою власність частку в статутному капіталі Товариства (п.1 Акту приймання-передачі частки). Договірна ціна (вартість) частки, що підлягала оплаті Відповідачем становила 288 251,38 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч двісті п'ятдесят одна гривня 38 копійок) без ДВ. Отримавши у власність вказану частку, підписавши Акт приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства, Відповідач зобов'язався сплатити Продавцеві договірну вартість частки протягом трьох банківських днів з моменту укладення Акту приймання-передачі частки. На виконання положень вказаного Акта приймання-передачі частки в статутному капіталі компанія «Файненшл &a=r; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» 10 жовтня 2013 року надіслала цей акт приймання-передачі частки Відповідачу, який отримав поштове відправлення 15 жовтня 2013 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним повідомленням про вручення. у відповідності до п.10 частини 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, подаються серед інших документів, також Договір, інший документ про перехід чи передачу частки засновника (учасника) у статутному (складному капіталі (пайовому фонді) юридичної особи. Відтак, згідно норм чинного законодавства укладений договір був належною підставою для внесення змін до установчих документів, тобто є правовою підставою для [PERSON] для здійснення відповідних дій для внесення зміни до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо реєстрації зміни складу учасників. Окрім цього, відповідно до п.6.3.4 Договору, саме на Відповідача [PERSON] був покладений обов'язок вчинити всі необхідні дії, спрямовані на внесення змін до Статуту та/або державного реєстру фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Таким чином, 10.10.2013 року [PERSON] підписавши вказаний акт приймання-передачі частки набув право власності на часту в статутному капіталі ТОВ «УЛК» та корпоративні прав на товариство, що виливають з частки. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЦК України, право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватись іншій особі. Відповідно до ч. 4 ст. 83 ГК України, зміни, які сталися в установчих документах господарського товариства і які вносяться до державного реєстру, підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені для державної реєстрації товариства. Згідно статуту ТзОВ «УЛК» від його імені як керівник діє відповідач [PERSON], який також є учасником товариства і був на момент укладення договору купівлі продажу від 07.12.2011 року. Відповідно до ч. 5 ст. 89 ЦК України, зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін. Таким чином, факт державної реєстрації необхідний для ознайомлення третіх осіб з змінами до установчих документів, та ніяким чином не впливає на момент виникнення права власності на частку в статутному капіталі для самих учасників такого Товариства. Відтак, умови п.3.5. та абзацу другого п.3.6. Договору жодним чином не обмежують права [PERSON] на реалізацію своїх прав за договором, а лише визначають момент виникнення права власності на майна, тому твердження відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] про відсутність у сторін Договору досягнення мети правових наслідків, які обумовлені зазначеним правочином, шляхом закладення у договорі іншого моменту переходу права власності на часту в статутному капіталі ТОВ «УЛК» та корпоративні прав на товариство, суд вважає безпідставними та необгрунтовними. Окрім цього, наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серед учасників ТОВ «УЛК» Компанії «ФІЕХІ» не свідчить про прострочення Компанією «ФІЕХ» обов'язку передати у власність [PERSON] частку в статутному капіталі ТзОВ «УЛК» та корпоративні права, які з неї випливають, оскільки згідно умов Договору, моментом передачі є підписання Сторонами Акту. Відтак, Компанія «ФІЕХІ» жодним чином не може впливати на зміну відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про ТзОВ «УЛК», оскільки відчужила свою частку в статутному капіталі цього Товариства ще 13 жовтня 2013 року, тому твердження [PERSON] та [PERSON] покликаючись на дані обставини, як на підставі недійсності оскаржуваного ними договору, суд вважає необгрунтовними. Судом встановлено, що постановою від 03.02.2015р. Господарського суду Львівської області ТзОВ «УЛК» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, а тому згідно частини 2 ст. 38 Закону №2343-Х1І припинено повноваження загальних зборів учасників ТзОВ «УЛК», як органу управління банкрута, щодо управління банкрутом та розпорядження його майном. Як вище встановлено судом, станом на час укладення між сторонами Договору від 07.12.2011 року та на час виникнення у [PERSON] після підписання 10.10.2013 року акту приймання-передачі права власності на часту в статутному капіталі ТОВ «УЛК» та корпоративні прав на товариство, що випливають з частки, ТзОВ «УЛК» не перебувало в стадії банкрутства. Жодних доказів на підтвердження неможливості реалізації [PERSON] своїх прав на придбану у Компанії «ФІЕХ» частку у статутному капіталі ТзОВ «УЛК» останнім суду не представлено. А тому, доводи [PERSON] та [PERSON] щодо недійсності оскаржуваного договору від 07.12.2011 року з підстав неможливості реалізації сторонами умов договору через припинення з 03.02.2015р. корпоративних права всіх учасників ТзОВ «УЛК», суд вважає необгрунтовними та безпідставними. Судом встановлено, що станом на час укладеного між Компанією «ФІЕХІ» та [PERSON] договору купівлі продажу [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб. (а.с. 111). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1, 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно ст.ст. 57, 59 СК України, визначено, що кожен з подружжя може мати окреме майно в с ' стій приватній власності, при цьому той із подружжя, хто є власником майна, самостійно визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. Отже, власність у подружжя існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Згідно п. 5.3 договору від 07.12.2011 року покупець засвідчує : п. 5.3.1. Купівля частки в статутному капіталі Товариства за цим Договором відповідає інтересам та волевиявленню Покупця, членам його сім'ї (в т.ч. дружини та дітей) і не в вчиняється під примусом (обманом) або внаслідок збігу тяжких обставин; п. 5.3.2 Купівля частки в статутному капіталі Товариства за цим Договором здійснюватиметься з використанням коштів, що є особистою приватною власністю Покупця, а тому Покупець не має жодних обмежень щодо розпорядження зазначеними коштами і не має жодних зобов'язань щодо отримання погодження третіх осіб (в т.ч. дружини та інших членів сім'ї) щодо розпорядження зазначеними коштами при укладенні та виконанні умов цього Договору. У випадку, якщо дана гарантія виявиться недостовірною, Покупець зобов'язується відшкодувати Продавцеві збитки, завдані у зв'язку з цим, у розмірі 100% вартості Договірної ціни, визначеної відповідно до п. 4.1. цього Договору; п. 5.3.3. Гарантує повне та неухильне виконання ним умов цього Договору усім належним йому на праві приватної власності майном». Відповідно до правова позиція Верховного Суду України викладеної у справі №6-1568цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, третьою особою [PERSON] не представлено жодних доказів, які підтверджують факт набуття одержаних від трудової діяльності грошових коштів у сумі 288 251,38 грн. за період перебування у шлюбі з [PERSON], а також не надано жодних доказів, які підтверджують, що Відповідач [PERSON], укладаючи договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «УЛК», мав на меті розпорядитися саме цими грошовими коштами у сумі 288 251,38 грн., які, як вважає третя особа, були спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, надаючи правову оцінку зібраним доказам та встановленим обставинам, суд приходить до висновку, що враховуючи наявність в умовах договору від 07.12.2011 року відповідного застереження щодо використання покупцем [PERSON] для виконання умов договору, а саме придбання предмету договору за кошти, що є його особистою власністю, а також, відсутність жодних належних та допустимих доказів на підтвердження розпорядження [PERSON] коштами, які є спільною сумісною власністю подружжя, свідчить про відсутність порушень вимог ст. 65 СК України при укладені договору від 07.12.2011 року та відповідність умов даного договору вимогам ст. 59 СК України, що в свою чергу не свідчить про порушення майнових прав та інтересів [PERSON], які підлягають захисту при укладені між [PERSON] та компанією «ФІЕХІ» оскаржуваного нею договору. Таким чином, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог [PERSON] Судом встановлено, що 01.10.2013 року між Фірмою «Файненшл &aо ; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та [PERSON] було укладено додатковий договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року, відповідно до умов якого сторони погодили викласти п.4.3 договору в наступній редакції «Оплата договірної ціни частки в статутному капіталі товариства здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної грошової суми в гривнях на банківські поточні рахунки продавця або ТзОВ «Фінансова компанія «Декра», яка уповноваженим представником продавця». Окрім цього, 13 лютого 2015 року між Компанією «Файненшл &aіл; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та Товариством з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДЕКРА» (Позивачем) був укладений договір відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року. Відповідно до умов в казаного Договору відступлення права вимоги Компанія «Файненшл &aьн; Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» передала ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДЕКРА», а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДЕКРА» набуло усіх прав вимоги належних Компанії «Файненшл &aкі; Інвестмент 1 нерджі Холдінг Істеблішмент» за Договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року та додатковим договором до нього від 01.10.2013 року, які укладені між Компанією «Файненшл &aаз; зестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та Відповідачем. Відповідно до ст. 512 ЦК України, одним із способів заміни кредитора у зобов'язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 514 ЦК України). Згідно висновку Вищого господарського суду України викладеного у постанові від 03.03.2011 року по справі № 5020-4/210, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору якесь надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розпоряджують положення про договір купівлі-продажу. Статтею 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі- може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі- права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові від 14.12.2011 року (справа №55/252) судова колегія Вищого господарського суду встановила, що відступлення права вимоги, відповідно до чинного законодавства, це операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсаиії. Тобто під дане визначення підпадають операції з переуступки будь-яким кредитором будь-яких прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з компенсацією або без. Таким чином, предметом договору відступлення права вимоги (цесії) можуть бути будь-які права вимоги богу третьої особи новому кредитору, в тому числі грошові вимоги, а сам договір відступлення права вимоги може бути як оплатним, так і безоплатним. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. За наведеним визначенням договору факторингу такий договір спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не же розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Таким чином, оскаржуваний договір відступлення права вимоги між ТОВ «ФК «Декра» та Компанією «ФІЕХ», від 13.02.2015 року укладено у відповідності до ч. 3 ст.656, ст.ст.512-516 ЦК України і не містить ознак факторингу, оскільки не передбачає надання фінансових послуг новим кредитором-кредитору, щодо стягнення боргу з боржника, а встановлює зобов'язання нового кредитора щодо самостійного боргу, тому не підпадає під дію Закону «Про фінансові послуги і державне регулювання ринку фінансових послуг». Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Відповідно до позиції Верховного суду України викладеній у постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-197цс 14, позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. На підтвердження своїх доводів щодо фіктивності оскаржуваного правочину від 13.02.2015 року, ні [PERSON] ні [PERSON] не представлено суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Водночас згідно матеріалів справи судом встановлено наступне : господарська операція щодо укладення договору відступлення права вимоги №3/15 ВПВ від 13.02.2015р. була відображена у звіті про фінансові результати ТОВ «ФК «ДЕКРА» «звіт про сукупний дохід» за 9 місяців 2015 року, балансі «звіті про фінансовий стан» станом на 30 вересня 2015 року та оборотно-сальдовій відомості по рахунку 68.5; оплата ТОВ «ФК «Декра» винагороди по спірному договору на користь Компанії «ФІЄХ» не здійснена, оскільки сторони дійшли згоди продовжити строк розрахунків за вказаним договором відступлення права вимоги; на виконання п.6 Договору про відступлення права вимоги Компанія «ФІЄХ» передала, а ТОВ «ФК «Декра» прийняла оригінали усіх документів, що підтверджують права кредитора Компанії «ФІЕХІ» за договором купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «УЛК», що підтверджується актом приймання-передачі документів від 12.02.2015 року. Вищенаведені дії сторін правочину, свідчить про відсутність підстав кваліфікувати оскаржуваний правочин від 13.02.2015 року як фіктивний. За вказаних обставин, твердження позивача [PERSON] за зустрічним позовом про те, що укладений між Компанією «ФІЄХ» та ТОВ «ФК «Декра» договір про відступлення права вимоги з урахуванням наведених ним обставин суд вважає необгрунтовним та безпідставним. Згідно із вимогами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні положення про купівлю-продаж визначені в параграфі 1 глави 54 ЦК України. Згідно із ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 691 ЦК України встановлено обов'язок покупця оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. п. 6.3. Договору від 07.12.2011 року визначено обов'язки Покупця, зокрема п. 6.3.3. передбачено обов'язок Покупця протягом строків, передбачених у п.п. 4.2., 3.4. Договорів, повністю сплатити продавцеві договірну ціну (вартість) частки в статутному капіталі Товариства, зазначену в п. 4.1. 7 говорів; відповідно до п.6.3.5. Договору Покупець зобов'язаний належним чином виконувати усі свої зобов'язання (заяви та гарантії), передбачені Договором. Судом встановлено, що відповідач умов купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року не виконав, у встановлений договором строк не оплатив її договірну ціну. Відповідно до Розділу 7 Договору врегульовано питання відповідальності сторін за невиконання чи неналежне виконання умов Договору. Зокрема, як передбачено п.7.3. Договору, у випадку повної або часткової неоплати Покупцем договірної ціни (вартості) частки в статутному капіталі Товариства, визначеної в п.4.1. Договору в строк, передбачений п.4.2. та 3.4. Договору, Покупець сплачує Продавцеві пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день протермінування оплати. Відповідно до п.7.4. Договорів у випадку невиконання Покупцем будь-якого зі своїх зобов'язань, передбачених, зокрема пунктами 6.3.2., 6.3.4., 6.3.5. Договору Покупець зобов'язується сплатити на користь Продавця одноразово штраф у розмірі 10% (десять відсотків) договірної ціни (вартості) частки в статутному капіталі Товариства, визначеної п. 4.1. Договору, лише за перший випадок такого штрафного порушення Покупця. З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 288 251 грн.38 коп. заборгованості за невиконання грошового зобов'язання за договором купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року, 43 786 грн. 57 коп. пені та штраф у розмірі28825,14 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот двадцять п'ять гривень 14 копійок) за невиконання зобов'язань передбачених пунктами 6.3.4., 6.3.5. Договору. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом З огляду на викладене положення з відповідача [PERSON] в користь позивача підлягає стягненню 12 177 грн. 63 коп. трьох відсотків річних та 105 252 грн. інфляційних нарахувань. Відповідно до ч.1, п)1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved