Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 24 лютого 2010 року відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши заяву, відповідач тим самим погодився на те, що разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою така заява складає між ним та банком договір. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо протягом цього строку сторони не проінформують один одного про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань по своєчасній сплаті кредиту станом на 29 лютого 2016 року у нього виникла кредитна заборгованість перед позивачем в розмірі 11140,51 грн., тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та понесені ним судові витрати. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позову не визнав та пояснив, що 24 лютого 2010 року він отримав у позивача кредит в розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. До 25 числа кожного місяця він повинен був сплачувати заборгованість. В січні 2015 року за заявою відповідача банком було збільшено кредитний ліміт до 7500,00 грн. 03 лютого 2015 року близько 10 години 30 хвилин на мобільний телефон відповідача зателефонувала невідома особа з номера, який починається на 056, та повідомила про необхідність підключення банківської послуги Копілка. При цьому дана особа назвала паспортні дані відповідача, код, його місце проживання та повідомила, що на його телефон прийде СМС-повідомлення з кодом. На телефон відповідача надійшло повідомлення, і він продиктував код цій особі. Через деякий час на мобільний телефон відповідача прийшло СМС-повідомлення про те, що з його кредитної картки були списані грошові кошти в сумі 7379,31 грн., при чому на рахунку Копілки цих коштів не було. У звязку з цим відповідач зателефонував на номер гарячої лінії ПАТ КБ Приватбанк - 3700 та повідомив про зникнення коштів з кредитної картки. Відповідач ствердив, що після цього його кредитну картку було заблоковано представником банку. З приводу зникнення грошей з карткового рахунку відповідач спілкувався з працівниками банку кожного дня, однак письмової переписки не вів. 05 лютого 2015 року він отримав в Горохівському відділенні ПАТ КБ Приватбанк нову картку замість заблокованої, а стару картку здав працівникам банку. Із заявою про вчинення кримінального правопорушення відповідач звернувся до Горохівського РВ УМВС України у Волинській області на 3-й день після того, як зникли кошти. Відомості про цей злочин були внесені до ЄРДР, однак досудове розслідування ще незавершене. Представник позивача - публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк [PERSON] в судове засідання не зявився, однак скерував до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і що стверджується матеріалами справи, 24 лютого 2010 року відповідач [PERSON] звернувся до публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк із заявою позичальника (а.с.6) про отримання кредиту в розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на запропонованих банком Умовах і правилах надання банківських послуг (а.с.8-13) та відповідно до довідки про умови кредитування (а.с.7). Пунктом 3.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Пунктом 3.12 Умов та правил надання банківських послуг, заявою позичальника та довідкою про умови кредитування передбачено сплату позичальником відсотків в розмірі 30,0 % на рік. Пунктом 6.5 Умов та правил надання банківських послуг та довідкою про умови кредитування передбачено сплату позичальником комісії. Довідкою про умови кредитування передбачено сплату позичальником пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 1,0 %, але не менше 30,00 грн. в місяць. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг та довідкою про умови кредитування передбачено сплату позичальником штрафу за порушення строків платежів по будьякому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів у розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо протягом цього строку сторони не проінформують один одного про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Як вбачається із статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (а.с.18), ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк". У відповідності з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 24 лютого 2010 року позичальника [PERSON] станом на 29 лютого 2016 року (а.с.3-5), заборгованість відповідача перед публічним акціонерним товариством комерційним банком Приватбанк становить: 5284,79 грн. заборгованості за кредитом, 4849,03 грн. заборгованості по відсотках, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 506,69 грн. штрафу (відсоток від суми заборгованості), а всього - 11140,51 грн. (5284,79 + 4849,03 + 500,00 + 506,69 = 11140,51). Поряд з цим, відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобовязаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення "Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 (далі Положення № 223) у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.1 ЦПК України). Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України). Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенню. При цьому суд має з'ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Так, із деталізації по локальним і роумінговим дзвінкам абонента [NUMBER] за період з 01 по 28 лютого 2015 року (а.с.92-120) вбачається, що 03 лютого 2015 року на вищевказаний номер здійснювалися вхідні дзвінки з абонентського номера 80567859015 та вихідні дзвінки на номер 3700, який належить ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.121-125). Із наданої ПАТ КБ "Приватбанк" виписки по картковому рахунку [PERSON] (а.с.56-65, 66-83) вбачається, що 03 лютого 2015 року із картки № 5211537353882736 (угода № SAMDN52000077078831) було списано грошові кошти в розмірі 7379,31 грн., з яких 203,31 грн. - сума комісії. Відомості про отримувача коштів відсутні. 09 лютого 2015 року [PERSON] згідно угоди № SAMDN52000077078831 було випущено нову картку № 4149437845130424. Із витягу з кримінального провадження № 12015030070000042 вбачається, що 05 лютого 2015 року відомості про повідомлене [PERSON] кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а смаме про те, що 03 лютого 2015 року невстановлена особа шляхом обману за зловживання довірою із належної [PERSON] банківської картки № 5211537353882736 заволоділа грошовими коштами на суму 7176,00 грн. (а.с.40). Отже, на думку суду, твердження відповідача про списання 03 лютого 2016 року без його згоди грошових коштів із його кредитної картки та його звернення до банку із заявою про блокування та видачу нової картки стверджуються вищевказаними виписками по картковому рахунку. Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином суд вважає, що позивачем не надано доказів, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а отже не доведено вини [PERSON] щодо списання ним грошових коштів, як підстави цивільно-правової відповідальності. Зазначена правова позиція сформульована у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року по справі № 6- 71цс15. Під час розгляду справи позивачем не доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З огляду на вищезазначені положення закону та дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає, що у звязку з недоведенням вини відповідача щодо порушення ним зобовязання, предявлений позов не підлягає до задоволення, оскільки відсутня підстава для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобовязань. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed