Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач являється її рідним сином, разом з яким вона на праві власності володіють квартирою в м. Києві, яка знаходиться [ADDRESS], по 1/2 частині кожен. Проте, між ними як співвласниками вказаної квартири, виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування нею та її утримання з огляду на що, вона просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], шляхом виділення в її користування кімнату площею 18, 50 кв.м., а співвласнику [PERSON] - житлову кімнату площею 13,80 кв.м. з балконом та кімнату площею 10,50 кв.м. Місця загального користування: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, комору залишити у спільному користуванні. У судовому засіданні представник позивача підтримала вказаний позов та просила його задовольнити з підстав викладених в ньому. Суду додатково повідомила, що відповідач за комунальні послуги не сплачує та не впускає [PERSON] до спірної квартири, кімната площею 18,5 кв.м. прохідна, але її довіритель облаштувала її окремим входом без оформлення належної документації. Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти позову, зазначаючи, що кімната площею 18,5 кв.м. є прохідною, оскільки, щоб потрапити до кімнат площею 13,8 кв.м. із кімнати площею 10,5 кв.м. необхідно пройти через кімнати площею 18,5 кв.м. А тому при запропонованому способі визначенні порядку користування квартирою будуть грубо порушені права та інтереси як співвласника спірної квартири його довірителя, який для того щоб потрапити до кімнати 13,8 кв.м. має безперешкодно пройти через кімнату площею 18,5 кв.м., яку собі у користування просить виділити позивач, тоді як така безперешкодність на його думку є припустимою. Крім того, представник зазначив, що при такому порядку користування будуть порушені частки у власності сторін. Також вказаний представник відповідача зазначив, що відповідач жодним чином не чинить перешкод позивачці у користуванні нею вказаною квартирою, про що свідчить відсутність відповідних позовних вимог з боку позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною третьою ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено та ніким із сторін не заперечується, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] -1/2 її частина та [PERSON] - інша 1/2 її частина, що також підтверджується інформаційною довідкою Київського БТІ від 10.02.2015 року за № 2744 КВ-2015 та рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 23.02.2015 року згідно якого за [PERSON] визнано право власмності 1/2 частку вказаної квартири. Із довідки форми № 3 виданої КП "ДУОЖФ Святошинського району м. Києва" № 1296 від 21.02.2015 року вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані позивачка та відповідач з 05.12.1995 року. Згідно копії поверхового плану та експлікації затвердженої КМДА КП "РЕО-5", квартира [ADDRESS], загальною площею - 62, 2 кв.м., житловою - 42,8 кв.м., складається з трьох кімнат площею 18,5 кв.м.; 13,8 кв.м. та 10,5 кв.м. , кімната площею 18,5 кв.м. є неізольованою від інших кімнат. У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно п. 14 Постанови Пленуму ВСУ № 15 «Про судову практику у справах запозовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Оскільки житлова площа спірної квартири складає 42,8 кв.м., а сторонам належить по 1/2 вказаної квартири, то на кожного припадає житлової площі по 21,4 кв. м. Тобто, 21,4 кв.м. є ідеальною часткою кожного із співвласників. Кімнати які позивач просить виділити у користування відповідача, зокрема 10,5 кв.м. та 13,8 кв.м. загалом відповідають його ідеальніц частці у власності, проте такий порядок користування не можу бути встановлений судом з огляду на те, що кімната площею 18,5 кв.м. є прохідною, а тому для того щоб відповідачу потрапити в кімнату площею 13,8 кв.м. необхідно пройти кімнату площею 18,5 кв.м., яку просить виділити у своє користування позивач, що може стати новою перешкодою для реалізації прав власності відповідача, бо без дозволу на прохід через таку кімнату, особа може не потрапити до кімнати площею 13,8 кв.м. Враховуючи, в даному випадку і те, що, як зазначила представник позивача, [PERSON] самостійно вже здійснила перепланування квартири, зокрема ізолювала входом прохідну кімнату площею 18,5 кв.м, що в свою чергу вказує на реальні підстави вважати існування таких перешкод у користуванні кімнатою площею 13,8 кв.м. без дозволу на прохід через кімнату площею 18,5 кв.м. при визначені саме такого способу користування квартирою, про який просить позивач. Крім того, згідно роз'яснень Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 12.04.1985р. №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у користування особи може бути виділено житлове приміщення у вигляді ізольованої кімнати. Отже, оцінюючи з'ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed