Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею та ТОВ «Авто Просто» 27 серпня 2015 року укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі № 716238, за умовами якої позивач, як учасник програми послуг, спрямованих на придбання товару - автомобіля марки «Chevrolet Cruze» через програму «Авто Так», організовану ТОВ «Авто Просто», сплатив грошові внески у розмірі 36 330 грн. 76 коп., проте автомобіль не отримала. На думку позивача, відповідач порушив умови договору, ухиляючись від виконання взятих на себе зобов'язань, що свідчить про ухилення від настання правових наслідків, обумовлених договором, а працівники відповідача навмисно ввели позивача в оману щодо бажання виконання відповідачем умов договору. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги, викладені у позові, у повному обсязі, наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Положеннями ст.129 Конституції України, ст.10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Предметом доказування під час судового розгляду, згідно з ч.1 ст.179 ЦПК, є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 27.08.2015 року між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі № 716238, за умовами якого ТОВ «АВТО ПРОСТО» за винагороду зобов'язується забезпечити придбання автомобіля учаснику за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи, а учасник зобов'язується сплатити загальну кількість періодичних платежів, необхідних для повної оплати поточної ціни автомобіля та вартість послуг (винагороду товариства). З матеріалів справи вбачається, що під час укладення договору позивач отримала примірник договору та додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ "АВТО ПРОСТО". Відповідно до п. 19.3 вказаного договору учасник підтверджує, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» надало інформацію про суть фінансової послуги, що пропонується за договором, із зазначенням вартості послуги для учасника групи, про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги, повідомило про механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань , що виникають у процесі надання фінансової послуги. Крім того, згідно умов укладеного договору, позивач своїм підписом засвідчила факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтвердила те, що умови за договором їй зрозумілі та вона вважає їх справедливими по відношенню до себе, а також засвідчила факт ознайомлення з внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ТОВ «АВТО ПРОСТО». Також, окремо слід звернути увагу на п. 12 договору, яким визначено можливість розірвати договір за бажанням учасника, який не отримав автомобіль. Учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати договір за власним бажанням, про що зобов'язаний повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, ТОВ «АВТО ПРОСТО» розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання (п.п. 12.1 договору). Додаткову гарантію закріплено у п. 12.1.5 договору, відповідно до положень якого якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати його підписання, договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобов'язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачена за договором про адміністрування. Протягом 14 календарних днів учасник зобов'язаний письмово повідомити про односторонню відмову, шляхом подання письмової заяви до офісу ТОВ «АВТО ПРОСТО». Однак, як установлено судом, позивач із заявою про розірвання договору до ТОВ "АВТО ПРОСТО" не зверталась, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами Угоди. Суд не приймає до уваги доводи позивача про факт звернення із заявою про розірвання договору 23.11.2015 року, оскільки предметом адвокатського запиту, датованого 23.11.2015 року, копія якого приєднана до матеріалів справи, було надання інформації з приводу причин невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, а також повернення грошових коштів. Матеріалами цивільної справи стверджується, що договір № 716238 включено у групу № 1229, під порядковим номером 26. У період з 27.08.2015 року по 08.10.2015 року позивачем всього сплачено 36 330 грн. 76 коп. грошових внесків за умовами договору. Автомобілі між учасниками групи розподіляються на умовах договору, підписаного між сторонами. Автомобіль передається учаснику, який одержав право на отримання автомобіля у відповідності до ст. 8 Договору. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому договором (ст. 8 договору), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Твердження позивача про наявність обману та ознак "пірамідальної схеми" у діях ТОВ "АВТО ПРОСТО" під час укладення оспорюваного договору є помилковим і не узгоджується з положеннями п.7 ч.3 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з нормами Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг". Положеннями ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п.7 ч.3 ст.19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми". Аналіз п.7 ч.3 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом договору, укладеного між сторонами у справі в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "АвтоТак", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Аналогічний висновок щодо застосування ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» міститься в постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 р. по справі № 6-40цс13, який повинен бути застосований судом при прийнятті рішення по даній справі на виконання вимог ст.360-7 ЦПК України. Оцінюючи вказані вище обставини, суд надходить до висновку про відсутність підстав для визнання тих обставин, що правочин здійснено з використанням нечесної підприємницької практики. Також суд вважає, що відсутні й правові підстави вважати, що позивача введено в оману, оскільки, позивач була ознайомлена з умовами договору, розуміла їх і погодилась із ними, що підтверджується її підписами.

Outcome: dismissed