Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, який мотивувала тим, що 24.04.2007 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. Позивач скористалася своїм правом на спадкування так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття. Крім позивача, спадщину прийняла його дружина [PERSON], яка постійно проживала із спадкодавцем на час її відкриття. Інші спадкоємці першої черги, а саме дочка спадкодавця [PERSON], від прийняття спадщини відмовилася на користь позивача подавши нотаріусу відповідну заяву. До складу спадкового майна увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Вінницька область, Липовецький район, смт. Турбів, вул. Щорса 6, який належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності № 420 від 20.03.2006 року. Вказане майно було набуто спадкодавцем у період шлюбу з [PERSON], а відтак є обєктом спільної сумісної власності подружжя. 09.05.2014 року померла мати позивача - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. Позивач скористалася своїм правом на спадкування після смерті [PERSON], так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття. Дочка померлої [PERSON], від прийняття спадщини відмовилася подавши нотаріусу відповідну заяву. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем на спадкове майно померлої [PERSON] Позивач, бажаючи оформити спадщину після смерті батьків звернулася до нотаріуса за отриманням Свідоцтв про право на спадщину за законом. Розглянувши подані позивачем документи, нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що наданий позивачем правовстановлюючий документ не пройшов державну реєстрацію в компетентних органах. У звязку з цим позивач не в змозі реалізувати свої спадкові права на спадкове майно, що і стало причиною її звернення до суду за захистом невизнаних прав з вимогою про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], на 2/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями, а після смерті матері, [PERSON], на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями. В судове засідання позивач не зявилася, в поданій до суду заяві повідомила, що заявлені вимоги підтримує, просила суд розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву в якій повідомив, що заявлені вимоги визнає, просив суд розглянути справу у його відсутність. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для відкладеня розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засідані на підставі зібраних у справі доказів, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, встановивши істотні для справи обставини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24.04.2007 року в смт. Турбів (Липовецького району Вінницької області) помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 4). Після його смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. Згідно матеріалів Спадкової справи № 394/2007 (а.с. 30-37), своїм правом на спадкування скористалася позивач, так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття (а.с. 31). Факт сімейних відносин позивача із спадкодавцем підтверджується Свідоцтвом про народження (а.с. 5). Крім позивача, спадщину прийняла його дружина, [PERSON], [INFO] (а.с. 28), яка постійно проживала із спадкодавцем на час її відкриття, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Турбівської селищної ради (а.с. 55). Інші спадкоємці першої черги, а саме дочка спадкодавця, [PERSON], від прийняття спадщини відмовилася на користь позивача подавши нотаріусу відповідну заяву (а.с. 32), у звязку з чим її частка в спадковому майні перейшла до [PERSON] Таким чином судом встановлено, що спадкоємцями першої черги на майно померлого, які прийняли спадщину, є позивач та [PERSON] До складу спадкового майна увійшов житловий будинок (літера А, загальною площею 86,2 кв.м., житлова площа 43,9 кв.м., веранда а, погріб п/а, ганок) з господарськими будівлями та спорудами (сарай і літня кухня Б, сарай б, убиральня В, огорожа - № 1, ворота з хвірткою - № 2), який розташований за адресою: Вінницька область, Липовецький район, смт. Турбів, вул. Щорса 6, який належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності № 420 від 20.03.2006 року (а.с. 9). Вказане вище майно було збудовано в період з 1971 року по 1987 рік, що підтверджується даними, які вказані в технічному паспорті на садибний житловий будинок (а.с. 10-13). Зі змісту ст. 22 КЗпШ слідує, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що вказане нерухоме майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуте [PERSON] в період його шлюбу з [PERSON], тобто кожному з них належала ? частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. З огляду на зазначене, суд вважає, що після смерті [PERSON] позивач успадкувала 2/6 частки житлового будинку, а [PERSON] 1/6 частки житлового будинку, у звязку з чим розмір її частки з урахуванням частки, яка належала їй на праві спільної сумісної власності подружжя (1/2), склав 2/3 частки житлового будинку. Судом також встановлено, що 09.05.2014 року в смт. Турбів (Липовецького району Вінницької області) померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 27). Після її смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. Згідно матеріалів Спадкової справи № 248/2014, своїм правом на спадкування скористалася позивач, так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття (а.с. 22). Факт сімейних відносин позивача із спадкодавцем підтверджується Свідоцтвом про народження (а.с. 5). Дочка спадкодавця, [PERSON], від прийняття спадщини відмовилася подавши нотаріусу відповідну заяву (а.с. 23). Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги на майно померлої, який прийняв спадщину. Для оформлення спадщини позивач звернулася до нотаріуса, який постановою від 30.09.2015 року відмовив їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Вінницька область, Липовецький район, смт. Турбів, вул. Щорса 6, яку мотивував тим, що наданий позивачем правовстановлюючий документ не пройшов державну реєстрацію в компетентних органах. Враховуючи вищезазначене суд вважає, що право позивача при реалізації спадкових прав не визнається, а відтак підлягає захисту судом у спосіб, визначений законом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"). Як вбачається із Технічного паспорту (а.с. 10-13), житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами були збудовані в період з 1971 року по 1987 рік. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами належало до компетенції виконкомів місцевих Рад, яке відображалось у погосподарських книгах місцевих Рад. З матеріалів справи слідує, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Вінницька область, Липовецький район, смт. Турбів, вул. Щорса 6, значився [PERSON] (а.с. 48). Отже, належність спадкової маси спадкодавцям доведена належними та допустимими доказами. Зі змісту\~ст.1216-1218 ЦК України\~слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.\~1220,\~1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який цього пережив (ст.1261 ЦК України). Як слідує із змісту\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З урахуванням зазначеного суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві. За змістом частини четвертої\~статті 174 ЦПК\~у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

Outcome: approved