Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

[PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] звернулися до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Орган опіки і піклування Ужгородської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дітей та призначення піклувальника. Позивач [PERSON] позовні вимоги мотивує тим, що з 2006 року вихованням неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , займалась двоюрідна тітка гр. [PERSON] , а з 2012 року неповнолітня , яка є її двоюрідною сестрою перебуває на її утриманні, оскільки мати дитини [PERSON] , [INFO] - гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , участі у вихованні доньки не приймає з 2006 року, здоров`ям її не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Обстеження умов проживання гр. [PERSON] за вищезазначеною адресою не вдалось провести, оскільки двері спеціалісту служби ніхто не відчинив. Зі слів сусідів гр. [PERSON] систематично зловживає алкогольними напоями. Крім того, [INFO] . [PERSON] написала нотаріально посвідчену заяву про відмову від своїх батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] вказує, що гр. [PERSON] , яка є матірю неповнолітньої [PERSON] , не виконує свої батьківські обов`язки, не приймає жодної участі у житті дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не переймається її долею та потребами, не виявляє бажання спілкуватися з нею та не приймає участь у її вихованні, а також не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач зазначає, що 18.12.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородської міської ради відбувся розгляд питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , за наслідками якого було прийнято рішення про наявність підстав для надання висновку про доцільність позбавлення гр. [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] , позовні вимоги мотивує тим, що проживав разом з гр. [PERSON] , [INFO] , в цивільному шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Мати дитини гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , участі у вихованні сина не приймає з лютого 2018 року, здоров`ям його не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Обстеження умов проживання гр. [PERSON] за вищезазначеною адресою не вдалось провести, оскільки двері спеціалісту служби ніхто не відчинив. Зі слів сусідів гр. [PERSON] систематично зловживає алкогольними напоями. Крім того, [INFO] . [PERSON] написала нотаріально посвідчену заяву про відмову від своїх батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . На даний час малолітній проживає разом з батьком [PERSON] , який матеріально забезпечений, приділяє дитині належну увагу, умови проживання задовільні. Позивач [PERSON] зазначає, що 18.12.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородської міської ради відбувся розгляд питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] [INFO] , за наслідками якого було прийнято рішення про наявність підстав для надання висновку про доцільність позбавлення гр. [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивачі вважають , що вищезазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідачки від виховання дітей, свідомого нехтування нею своїх материнських обов`язків, а тому посилаючись на викладене, на дані висновків органу опіки та піклування, якими визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , просять суд ухвалити рішення, яким: позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягнути з гр. [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 100% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття; призначити гр. [PERSON] піклувальником неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , стягнути з гр. [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] не зявилася, надала суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Позивач [PERSON] , що діє в інтересах [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу у відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради - Шатров В.В. в судове засідання не зявився, надав суду заяву відповідно до якої просив суд розглянути справу у його відсутності, за наявними у справі матеріалами та врахувати надані ними висновки. Проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, письмовий відзив до суду не надходив. В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 27.11.2018 року, згідно якої не заперечує проти позбавлення її материнських прав на неповнолітню [PERSON] та на малолітнього [PERSON] .. Просить направити заяву до суду і розглянути справу без її участі. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно з даними свідоцтва про народження [PERSON] від 27.05.2002 року серія [NUMBER] ( копія долучена до матеріалів справи) , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції у Закарпатській області, [PERSON] народилась [INFO] , про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 523. У свідоцтві про народження дитини її матірю значиться [PERSON] . Відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Як встановлено судом, неповнолітньою [PERSON] , [INFO] опікується двоюрідна сестра [PERSON] ( а.с. 26) З 2006 року вихованням неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , займалась двоюрідна тітка гр. [PERSON] , а з 2012 року неповнолітня перебуває на утриманні своєї двоюрідної сестри [PERSON] , [INFO] . Як встановлено судом, [INFO] . [PERSON] написала заяву, яка посвідчена державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Когутич І.І. , згідно якої остання не заперечує проти позбавлення її материнських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доданою до матеріалів справи заявою. ( а.с.12) Предметом розгляду органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому було питання виконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 631/34-26 від 20.12.2018 року враховуючи інтереси [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Також вищевказаним висновком встановлено, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям, не виявляє бажання спілкуватися з нею, а також не надає матеріальну допомогу на її утримання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Мати дитини на засіданні комісії з питань захисту прав дитини , заявила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки. Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 55/23-21 від 04.02.2019 року, орган опіки та піклування, вважає , що [PERSON] відповідає встановленим вимогам, щодо можливості бути опікуном, піклувальником. Як встановлено судом, гр. [PERSON] матеріально забезпечена. Працює на посаді в`язальника схемних джгутів, кабелів та шнурів у ТОВ «Фава-Технікс» з 01.09.2015 року. По місцю роботи характеризується позитивно, що підтверджується відповідною характеристикою. ( а.с. 9) Як встановлено судом, згідно з даними свідоцтва про народження [PERSON] виданого повторно 02.05.2018 року серія [NUMBER] ( копія долучена до матеріалів справи) , виданого Ужгородським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного теріторіального управління юстиції у Закарпатській області, [PERSON] , народився [INFO] , про що зроблено актовий запис за № 1078. У свідоцтві про народження дитини його матірю значиться [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Як встановлено судом, неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , який приділяє належну увагу вихованню свого сина. Як встановлено судом, [INFO] . [PERSON] написала заяву, яка посвідчена державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Когутич І.І. , згідно якої остання не заперечує проти позбавлення її материнських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доданою до матеріалів справи заявою. ( а.с.12) Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки за підписом завідувача ДНЗ № 8 та вихователя, [PERSON] , [INFO] відвідує ДНЗ № 8 " Дзвіночок" з 01.09.2017 року. В садок дитину приводить і забирає батько [PERSON] та бабуся [PERSON] ( а.с.22) Предметом розгляду органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому було питання виконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 632/34-26 від 20.12.2018 року враховуючи інтереси [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] .. Також вищевказаним висновком встановлено, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини [PERSON] , не цікавиться його життям та здоров`ям, не виявляє бажання спілкуватися з ним, а також не надає матеріальну допомогу на його утримання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Мати дитини на засіданні комісії з питань захисту прав дитини , заявила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти , готувати її до самостійного життя. Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини, не впливає на об`єм їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батьків обов`язків не виконує з 2006 року відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та з лютого 2018 року відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , й нині не виконує, хоча діти за своїм віком потребують цього. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою передбаченою п.2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за вихован-ня і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідач впродовж тривалого час вихованням неповнолітньої доньки та малолітнього сина не займається, не виявляє інтересу до їх життя, не виявляє бажання до спілкування з ними. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач добровільно відмовилася від батьківських прав та обов`язків щодо своїх дітей, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає що з боку відповідачів мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ними від виконання своїх батьківських обов`язків. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідачів та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дитини. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивачів не надала та у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилася, що, на думку суду, свідчить про її байдуже ставлення до її неповнолітніх дітей. Матеріалами справи встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своїх дітей , а тому, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої доньки та малолітнього сина , суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити . З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивачів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно п.1 ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Разом з тим, слід роз`яснити відповідачу, що згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому частиною 2 цієї ж статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи той факт, що діючим законодавством право вибору стягнення аліментів у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі надано саме позивачеві, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачів та стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з дня пред`явлення позову - 28.01.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. При цьому, оскільки позивачі пред`явили позов 28.01.2019 року, то в силу ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині призначення гр. [PERSON] піклувальником неповнолітньої [PERSON] , [INFO] суд констатує наступне. Відповідно до ст. 55 Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Частиною 1 ст. 59 Цивільного кодексу України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно ч. 4 ст. 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Частинами 2, 3 та 4 ст. 63 Цивільного кодексу України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом, у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч. 1, 2 ст. 244 Сімейного кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Встановлено, що [PERSON] , є повнолітньою дієздатною особою, має постійне місце роботи, працює на посаді в`язальника схемних джгутів, кабелів та шнурів у ТОВ «Фава-Технікс», фізично здорова, до кримінальної відповідальності не притягалась, перебуває у родинних відносинах з [PERSON] . По місцю роботи характеризується позитивно, що підтверджується відповідною характеристикою. Дані про те, що наявні підстави, що [PERSON] не може бути призначена піклувальником над неповнолітньою, у суду відсутні. Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 55/23-21 від 04.02.2019 року, орган опіки та піклування, вважає , що [PERSON] відповідає встановленим вимогам, щодо можливості бути опікуном, піклувальником. Із змісту висновку вбачається, що неповнолітня [PERSON] надала згоду на те, щоб її піклувальником стала [PERSON] . Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що слід призначити [PERSON] піклувальником над неповнолітньою дитиною, яка позбавлена батьківського піклування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved