Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

16.01.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Малярно-ізоляційне підприємство "Райдуга" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації частини втраченого заробітку в зв'язку з інфляцією та моральної шкоди. У своєму позові позивач зазначив, що з 01.08.1998 року вона перебувала в трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством "Малярно-ізоляційне підприємство "Райдуга". У зв'язку з банкрутством підприємства вона звільнилася з роботи. На день звільнення з роботи їй підприємством була нарахована заробітну плату за період з серпня 2011 року по травень 2013 року в сумі 21 971,00 грн., яка була виплачена лише у вересні 2014 року. Посилаючись на те, що підприємством у зазначені строки не була виплачена заробітна плата, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 53 245,00 грн., компенсацію частини втраченого заробітку в зв'язку з інфляцією в розмірі 9 682,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., яка була завдана їй діями відповідача та призвело до того, що були втрачені нормальні життєві зв'язки та вимагалися додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходились в трудових відносинах з 01.08.1998 року. У зв'язку з банкрутством підприємства, 20.05.2013 року позивач [PERSON] звільнилася з підприємства на підставі ст.40 п.1 КЗпП України, що підтверджено записами в трудовій книжці. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником повний розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи, в день звільнення позивача [PERSON], відповідачем не було проведено повного розрахунку з останньою. Відповідно до довідки виданої ліквідатором ВАП МІП "Райдуга", остаточний розрахунок в сумі 21 971,00 грн. з позивачем був проведений тільки 14.10.2014 року. Оскільки відповідач Відкритого акціонерного товариства "Малярно-ізоляційне підприємство "Райдуга" своєчасно не провів із звільненим працівником кінцевий розрахунок, суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з травня 2013 року по вересень 2014 року в розмірі 53 154,60 грн., з розрахунку (фактична заробітна плата за останні три місяці роботи - 6773,48 грн. / на кількість робочих днів за останні три місяці роботи - 59 днів = розмір середньої заробітної плати 115 грн. х кількість днів затримки - 463 днів). Відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація частини втраченого заробітку у зв'язку із інфляцією у розмірі 9 682,00 грн., відповідно до розрахунку позивача. Крім того, відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що діями відповідача позивачу безумовно завдана моральна шкода, однак розмір моральної шкоди, визначеної позивачем, є завищеним. Аналізуючи обставини справи, при визначені розміру компенсації за спричинену моральну шкоду, суд враховує глибину моральних страждань позивача, їх тривалість і характер, істотні зміни у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, а тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 300,00 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню. Також на підставі ст.88ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial