Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим 17.03.2015 р. підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, копії витягу з "Умов та правил надання банківських послуг та витягу з "Тарифів Банку". Позивач свої зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі на відміну від відповідача, який порушив умови договору і станом на 28.11.2019 р. має заборгованість у розмірі 12730,01 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредита - 5329,39 грн., заборгованості за відсотками за простроченим кредитом - 744,58 грн., заборгованості за пенею - 5573,66 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 582,38 грн., які позивач, просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.01.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав до суду відзив на позов, у якому вважає, що договірні відносини між сторонами уклались шляхом підписання заяви про приєднання до банківських послгу, а не кредитного договору, і на підставі цієї заяви було відповідачу видано кредитну картку, тому такий договір є нікчемним і у свою чергу не може слугувати підставо для нарахування та стягнення відсотків, штрафу та пені. Зокрема зазначив, що влітку 2018 р. працював у с. Ходосівка, Києво-Святошинського району Київської області на будівництві багатоквартирного будинку і проживав у будівельному вагончику, де також зберігав усі свої особисті речі. 16.07.2018 р. приблизно о 12 годині виявив, що пропала барсетка з документами і він зрозумів, що її викрали. Після виявлення крадіжки він у найближчому відділенні «ПриватБанк» повідомив, що у нього викрадено картку, щоб заблокувати, однак працівник банку відповів, що потрібно зачекати, так як відповідальна працівниця на обіді. Опісля прийшла працівниця банку, яка повідомила, що зараз оформить йому нову картку. Однак, він наголосив, що йому не потрібно нової картки, проте його запевнили, що для заблокування викраденої картки потрібно виготовити нову. Під час оформлення нової картки працівниця банку йому повідомила, що 16.07.2018 р. у період з часу 0 06:00 год. ранку і до обіду з його кредитної картки було знято 3850,00 грн., що з комісійними становить 4041,60 грн. Тоді він зателефонував у поліцію, де йому відповіли, що йому потрібно самому з`явитися у відділення поліції і написати заяву. 17.07.2018 р. він поїхав до відділку поліції та написав заяву про вчинення крадіжки його кредитної картки. Також, у липні цього ж року він звернувся до начальника служби безпеки банку центрального відділення в м. Києві, який йому повідомив, що банк не буде розбиратися, так як сума є невеликою і, що йому краще самостійно погасити борг. На що він заперечив та сказав, що, оскільки нічого у банку не брав, то й віддавати не буде. У вересні 2018 р., приїхавши додому, його дружина дала йому листа із поліції де вказувалося, що втрачені документи не вдалося знайти, а кримінальну справу не порушено, так як не виявлено ознак злочину. Після цього він повідомив про крадіжку картки у Калуському відділенні банку і йому видали довідку про те. Де і коли знімалися готівкові кошти з викраденої кредитки і фотографії із трьох банкоматів із зображенням особи, яка знімає кошти. У березні 2019 р. поїхавши на роботу у Київську область він знову подав заяву до поліції з приводу крадіжки коштів із його викраденої кредитної картки. По даній заяві вже було відкрито кримінальне провадження. За результатами кримінального провадження йому нічого на даний час не відомо. Оскільки, він своїми діями не сприяв втраті картки та незаконному використанню ПІН-коду, тому вважає, що не повинен нести цивільно-правову відповідальність із погашення заборгованості перед банком за викрадені кошти (а.с. 49-55). Від представника відповідача до суду надійшла відповідь на відзив згідно якого посилання відповідача вважає безпідставними, а позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення. Відносно правомірності укладення кредитного договору, то у даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано у декількох документа, а мае у заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та тарифах, отже кредитний договір був укладений у письмовій формі. На підставі поданої відповідачем заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, які розташовані на офіційному сайті Банку [PERSON] було відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту. Тому, відповідач належним чином отримав кредитну картку та користувався нею і був ознайомлений з умовами кредитування, так як підписав всі необхідні документи для отримання кредиту. Виписка з руху коштів засвідчує, що відповідач належно виконував свої зобов`язання по кредитній картці, а відносно того, що у нього викрали картку, то відповідач про втрату картки не заявляв, грошові кошти знімалися з банкомату відповідною особою (або ж самим відповідачем) яка знімала кошти і мала у наявності пін картку і знала ПІН-код властивий даній картці, який відомий лише відповідачу та необхідний для здійснення операцій з нею. Відповідач несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановлення картки до стоп-листа Платіжної системи. Оскільки, відповідач про втрату картки не заявляв, тому просить позов задоволити у повному обсязі (а.с. 71-76). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід із наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, що 17.03.2015 р. [PERSON] уклав договір з ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується його підписом на анкеті - заяві позичальника, де зазначено наступне «Я згодний з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг» (а.с. 13, 14). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 15-28). Згідно розрахунку заборгованості по кредиту станом на 28.11.2019 р. відповідач має заборгованість по несплаченому кредиту у розмірі 12730,01 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредита - 5329,39 грн., заборгованості за відсотками за простроченим кредитом - 744,58 грн., заборгованості за пенею - 5573,66 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 582,38 грн. (а.с. 7-12). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Із копії виписки про рух коштів по кредитній картці відповідача слідує, що 16.07.2018 р. з кредитної картки відповідача було знято у сукупності 3850,00 грн., з банкоматів двох відділень у м. Києві, що узгоджується із доводами відповідача про викрадення його кредитної картки та зняття невідомою особою коштів (а.с. 78-89). Оскільки, відповідач користувався креднити коштами, тому суд вважає, що між сторонами відбулися кредитні правовідносини, таким чином твердження відповідача про нікчемність кредитного договору не заслуговують на увагу. Згідно листа начальника Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області від 07.08.2018 р., який адресований відповідачу слідує, що даним відділом поліції розглянуто заяву відповідача про втрату паспорта та картки «ПриватБанку», однак встановити місцезнаходження цих документів не представилось можливим і не має підстав для внесення відомостей до ЄРДР, так як матеріали повірки нене містять ознак злочину (а.с. 57). Із копії листа начальника Дніпровського УП ГУНП в м. Києві від 18.03.2019 р., який адресований начальнику Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області, вбачається, що матеріали перевірки по заяві [PERSON] , [INFO] повертають назад до Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області для внесення відомостей до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ст. 185 КК України (а.с. 58). Також, до матеріалів справи додані копія виписки по кредитному рахунку відповідача, з якої вбачається, що за період часу з 01.07.2018 р. по 21.08.2018 р., а саме 16.07.2018 р. з кредитної картки відповідача було знято 3850,00 грн. та фотокопії особи, яка з банкомату знімає кошти з кредитки відповідача (а.с. 59, 60, 61). Окрім цього, у матеріалах справи міститься копія витягу з ЄРДР, від 04.03.2020 р., з якої слідує, що від [PERSON] надійшла заява про те, що 16.07.2019 р. невідомі особи здійснили у нього крадіжку барсетки з особистими речами та грошовими коштами з вагончику що розташований у [ADDRESS] (а.с. 93). Дослідивши вказану копію витягу з ЄРДР, суд вважає, що у ньому наявна описка, щодо дати року вчинення крадіжки, яка вказана, як 16.07.2019 р., оскільки станом на 16.07.2019 р. відповідач не користувався кредитною карткою, по якій відповідач отримав кредит та за якою банк просить стягнути заборгованість. Дані письмові доказі, які суд сприймає, як належні, свідчать про звернення відповідача до банку та органів поліції з приводу втрати кредитної картки, що спростовує твердження позивача про те, що відповідач не звертався до банку чи до поліції з приводу втрати кредитної картки. Таким чином, суд вважає, що встановлено факт вчинення у [PERSON] крадіжки кредитної картки, яка мала місце 16.07.2018 р. Поряд з цим, судом встановлено, що станом на 16.07.2018 р., а саме у час крадіжки у відповідача кредитної картки, у нього була відсутня заборгованість перед позивачем, що стверджується, наданою позивачем випискою про рух коштів по кредитній картці відповідача (а.с. 78-89). Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 розділу VI Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011 р. у справі № 15- рп/2011 роз`яснив, що положення пунктів 22, 23 ст. І,ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості з моменту дії кредитної картки відповідач виконував умови договору. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] не мав боргу перед позивачем за кредитним договором, а після того як дізнався про викрадення його кредитної картки він невідкладно звернувся в установу банку за місцем знаходження та із заявою у органи поліції за результатом розгляду якої внесено відомості про кримінальне правопорушення за ст. 185 КК України, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами. Оскільки, позивачем не надано суду доказів на підтвердження вчинення [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам, тому суд прийшов до висновку відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. При вирішенні спору суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71 цс15 на яку послався Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року справа № 127/23496/15-ц та 20 червня 2018 року справа № 691/699/16-ц. Суд, враховуючи наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, а також те, що розслідування триває, вважає, що позовні вимоги є передчасними і на даний час належним чином не підтверджені. З огляду на наведене, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed