Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Єврокапітал" про визнання умови кредитного договору недійсною. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та ТОВ "ФК "Єврокапітал" укладено кредитний договір (із забезпеченням) від 22.10.2007 року №138, відповідно до умов якого кредитодавцем надано позичальнику кредит для придбання автомобіля у сумі 46 284 грн. строком на 4 роки з 22.11.2007 року по 22.10.2011 року. Графіком платежів, узгодженим сторонами передбачено плату за обслуговування кредиту в розмірі 1 368 грн. 99 коп. щомісяця, при цьому будь-які вказівки щодо можливої зміни суми сплати відповідно до формул у згаданому графіку відсутні. П. 2.2.3 Кредитного договору передбачено плату за обслуговування кредиту, яка розраховується за формулою: "Якщо коефіцієнт зміни курсу НБУ долара США до гривні Кн./Ко>1,03, тоді плата за обслуговування кредиту = СК х ОК + (ЩП х Кн.)/Ко - ЩП", інакше = СК х ОК, де Кн - курс НБУ долара США до гривні на дату розрахунку плати за обслуговування кредиту; Ко - курс НБУ долара США до гривні на дату підписання кредитного договору; СК - сума кредиту згідно з кредитним договором; ЩП - щомісячний платіж відповідно до графіку платежів, передбаченого кредитним договором; ОК - розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту у відсотках. Згідно з умовами цього договору розмір ОК дорівнює 0,20%". За твердженням позивача ТОВ "ФК "Єврокапітал" як кредитодавець переклав ризик знецінення гривні відносно інших валют по гривневому кредиту на позивача як позичальника, що є ознакою нечесної підприємницької практики за п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідно до ч. 6 ст. 19 зазначеного Закону правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності, є недійсними. Оскільки у спірному договорі плата за обслуговування кредиту та його дострокове погашення визначена за формулою зі змінними величинами, такі умови суперечать як положенням ч. 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і узгодженому сторонами графіку платежів. З цих підстав [PERSON] просив суд визнати недійсними п.2.2.3, кредитного договору (із забезпеченням) від 22.10.2007 року №138. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові та зазначив, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки лише в вересні 2012 року, коли було ухвалено та оприлюднено судове рішення Верховного Суду України за аналогічним спором позивачу стало відомо про порушення його прав. Представник відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Єврокапітал" у судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів його необґрунтованості, зазначав, що, укладаючи договір, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови, про що свідчать підписи сторін на кожному аркуші договору, а п.2.2.3 кредитного договору (із забезпеченням) від 22.10.2007 року №138 не суперечить вимогам законодавства України, що діяло на момент укладення цього договору. Також представник ТОВ "ФК "Єврокапітал" стверджував, що [PERSON] пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2007 року між ПП АТ «Автоінвестстрой» та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця автомобіль «ГАЗ 2752-414», а останній, в свою чергу, взяв на себе зобов'язання прийняти зазначений товар та оплатити його вартість у сумі 46 284 грн. З метою отримання коштів для придбання автомобіля позивач звернувся до відповідача ТОВ "ФК "Єврокапітал". 22.10.2007 року між ТОВ "ФК "Єврокапітал" та [PERSON] укладено кредитний договір (із забезпеченням) №138, за умовами якого кредитодавцем надано позичальнику кредит для придбання автомобіля у сумі 46 284 грн. строком на 4 роки з 22.11.2007 року по 22.10.2011 року. П.2.2.3 кредитного договору (із забезпеченням) від 22.10.2007 року №138 встановлено плату за обслуговування кредиту, яка розраховується за формулою: "Якщо коефіцієнт зміни курсу НБУ долара США до гривні Кн./Ко>1,03, тоді плата за обслуговування кредиту = СК х ОК + (ЩП х Кн.)/Ко - ЩП", інакше = СК х ОК, де Кн - курс НБУ долара США до гривні на дату розрахунку плати за обслуговування кредиту; Ко - курс НБУ долара США до гривні на дату підписання кредитного договору; СК - сума кредиту згідно з кредитним договором; ЩП - щомісячний платіж відповідно до графіку платежів, передбаченого кредитним договором; ОК - розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту у відсотках. Згідно з умовами цього договору розмір ОК дорівнює 0,20%". За положеннями ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, ч.5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу. Згідно з п.6 ч.1 ст.6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст.4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (зазначена позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25.09.2012 року №6-80цс12, винесеній в порядку глави 3 розділу V ЦПК України). Оскільки у спірному договорі плата за обслуговування кредиту визначена за формулою зі змінними величинами, то такі умови суперечать як положенням ч.5 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму, де розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту на весь період дії договору дорівнює 92 грн. 57 коп. Ст.ст.256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виключення з цього правила встановлені ст.268 ЦК України щодо вимог, на які позовна давність не поширюється. Оскільки кредитний договір (із забезпеченням) від 22.10.2007 року №138 підписаний особисто позивачем, то днем, коли він довідався або міг довідатись про порушення свого права є день підписання договору. Кредитний договір був укладений сторонами 22.10.2007 року, відтак саме з цієї дати почав перебіг строк позовної давності. Позов про визнання умови кредитного договору недійсною до суду [PERSON] подано лише 21.11.2013 року, тобто поза межами строку, встановленого ст.257 ЦК України. Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником відповідача було заявлено про застосування судом строку позовної давності в суді до ухвалення судового рішення, відповідно до вимог ст.267 ЦК України. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивачем та його представником не надано жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] пропущено строк для звернення до суду з позовом з поважних причин. За таких обставин, у зв'язку з пропуском [PERSON] строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачеві у задоволенні його вимог про визнання недійсним умови кредитного договору. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст.15, 16, 203, 206-208, 215, 230, 256, 257, 267, 627, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 11, 19 Закону України "Про захист прав споживачів",

Outcome: dismissed