Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 19 червня 2007 року відповідач отримала у позивача кредит у розмірі 1800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0 % на рік з кінцевим терміном повернення 19 червня 2008 року. Банк свої зобовязання по цьому договору виконав та надав відповідачу кредитні кошти, однак відповідач своїх зобовязань за договором не виконує, а тому у неї утворився борг перед позивачем. Крім того, рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 03 липня 2014 року з відповідача вже стягнуто 7373,29 грн. у рахунок погашення заборгованості по вищевказаному кредиту. На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача залишок заборгованості по кредиту, що утворився станом на 24 вересня 2015 року (з врахуванням різниці між загальною сумою заборгованості та сумою заборгованості, що стягнута на підставі судового рішення від 03 липня 2014 року) у розмірі 26646,31 грн., та понесені ним судові витрати. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позову не визнала, посилаючись на своє письмове заперечення. У зазначеному відповідачем запереченні остання вказує на те, що в пункті 5.5 Умов надання споживчого кредиту банк встановив термін позовної давності тривалістю пять років, проте відповідач не надавала своєї згоди на збільшення строку позовної давності, як це передбачено ст.259 ЦК України. Крім того, на думку відповідача, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що станом на 19 червня 2007 року діяли саме такі Умови надання споживчого кредиту, що приєднані до позовної заяви, оскільки вони не містять підпису відповідача. Відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у звязку із спливом строку позовної давності, оскільки строк дії договору встановлено до 19 червня 2008 року, а тому строк позовної давності, на думку відповідача, сплив 20 червня 2011 року, що і є підставою для відмови в позові. Представник позивача - публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, надав суду свої письмові пояснення з приводу предявленого позову та просив цей позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і що стверджується матеріалами справи, 19 червня 2007 року відповідач [PERSON] звернулася до закритого акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк із заявою позичальника № VOXRRХ05930225 (а.с.7) про отримання кредиту на запропонованих банком Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Рострочка) (Стандарт) (а.с.8-11). Як вбачається з п.п.3.1 вищевказаних Умов та стверджується заявою позичальника, відповідачу [PERSON] надавався строковий кредит в сумі 1800,00 грн. на термін 12 місяців з 19 червня 2007 року по 19 червня 2008 року включно з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,0 % річних, щомісячної комісії за надання фінансового інструменту в розмірі 24,30 грн. та єдиної разової комісії в розмірі 300,00 грн. за умови погашення позичальником заборгованості за кредитом, відсотками та комісією шляхом здійснення в період з 19 по 26 число кожного місяця щомісячних фіксованих рівних платежів в сумі 184,37 грн. Пунктом 4.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Рострочка) (Стандарт) та заявою позичальника передбачено сплату позичальником відсотків в розмірі 1 % на місяць. Пунктом 4.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Рострочка) (Стандарт) та заявою позичальника передбачено сплату позичальником комісії в розмірі 24,30 грн. на місяць та єдиноразової комісії в розмірі 300,00 грн. Як вбачається з п.5.1 вищевказаних Умов, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту передбачено сплату позичальником пені в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочення, але не менше 1 грн. Пунктом 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Рострочка) (Стандарт) передбачено сплату позичальником штрафу за порушення строків платежів по будьякому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів у розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості. Як вбачається із статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (а.с.16), ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк". У відповідності з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2007 року № VOXRRХ05930225 позичальника [PERSON] станом на 24 вересня 2015 року (а.с.6), заборгованість відповідача перед публічним акціонерним товариством комерційним банком Приватбанк становить: 6783,74 грн. заборгованості по відсотках, 291,60 грн. заборгованості по комісії, 25199,20 грн. заборгованості по пені, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1245,06 грн. штрафу (відсоток від суми заборгованості). Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 03 липня 2014 року (а.с.4-5) стверджується, що із [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк було стягнуто 7373,29 грн. кредитної заборгованості за договором від 19 червня 2007 року № VOXRRХ05930225. Виходячи із системного аналізу ст.ст.525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Зазначена правова позиція сформульована у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 6-1206цс15. За таких обставин, на думку суду, заборгованість відповідача перед публічним акціонерним товариством комерційним банком Приватбанк складається із заборгованості по відсотках, комісії та пені у розмірі 24901,25 грн., тобто становить різницю між розміром загальної заборгованості по відсотках, комісії та пені і заборгованості, що стягнута з відповідача на підставі судового рішення від 03 липня 2014 року ((6783,74 + 291,60 + 25199,20) 7373,29 = 24901,25), 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1245,06 грн. штрафу (відсоток від суми заборгованості), а всього 26646,31 грн. (24901,25 + 500,00 + 1245,06 = 26646,31). Поряд з цим відповідач просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Так, [PERSON] у своїх запереченнях покликається на той факт, що банк не надав належних та допустимих доказів про те, що на час підписання кредитного договору 19 червня 2007 року діяли саме такі Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Рострочка") (Стандарт), що приєднані до позовної заяви, оскільки вони не містять підпису відповідача, як і відсутній сам письмовий договір про збільшення терміну позовної давності. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В матеріалах справи містяться Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Рострочка") (Стандарт), які відповідачем [PERSON] не підписані (а.с.8-11). Доказів того, що саме ці Умови були надані [PERSON] для ознайомлення при укладанні кредитного договору, позивачем суду не надано. Також судом встановлено, що в матеріалах справи відсутній письмовий договір про збільшення позовної давності, а посилання позивача на підпункт 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Рострочка") (Стандарт), що не містять підпису відповідача, як на доказ збільшення терміну позовної давності, на думку суду, є необгрунтованими. Таким чином суд вважає, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), надані банком при зверненні із позовом до суду, не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки не підписані сторонами. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14 та від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15. Оскільки відповідачу [PERSON] надавався строковий кредит на термін 12 місяців з 19 червня 2007 року по 19 червня 2008 року включно, тому суд приходить до висновку, що моментом виникнення заборгованості слід вважати 20 червня 2008 року і з цього часу у банку виникло право на позов. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, із витребуваної судом виписки про рух коштів по кредитному картковому рахунку [PERSON] (а.с.105-176) вбачається, що відповідач останній раз здійснила погашення кредитної заборгованості 09 вересня 2010 року в сумі 96,80 грн. В подальшому банком здійснювалося автоматичне списання коштів з іншої картки відповідача. А тому, на думку суду, перебіг позовної давності було перервано 09 вересня 2010 року. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області 03 липня 2014 року було стягнуто з [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк 7373,29 грн. кредитної заборгованості, однак винесення вишевказаного рішення не може вважатися перериванням перебігу позовної давності, оскільки воно прийняте після спливу позовної давності, строк якої сплив 09 вересня 2013 року. Будь-яких інших доказів про те, що строк позовної давності не пропущено, позивачем не надано. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Зазначена правова позиція сформульована у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6- 116цс13. За таких обставин, на думку суду, строк позовної давності для предявлення вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором сплив 09 вересня 2013 року, а оскільки позивач звернувся до суду із позовом 16 жовтня 2015 року і ним не надано доказів поважності його пропуску, суд вважає, що у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк слід відмовити у звязку із закінченням строків позовної давності. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed