Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА» в особі свого представника Сухаревої О.М. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення в порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 березня 2010 р. відповідач рухаючись по вул. Глибочицька в м. Києві, керуючи транспортним засобом скутером "Лексус", скоїв зіткнення з транспортним засобом "Тойота Камрі", держ [NUMBER], якому заподіяв механічні пошкодження. Таким чином, відповідач скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Факти, які підтверджують вину Відповідача у скоїнні ДТП та завданні шкоди транспортному засобу, вказані в Постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.10 р. Пошкоджений з вини відповідача автомобіль "Тойота Камрі", держ [NUMBER], під керуванням [PERSON], було застраховано позивачем у відповідності з договором страхування транспортних засобів № 7296227 від 03.06.2009 року. Випадок було визнано страховим та на рахунок страхувальника було нараховане страхове відшкодування в розмірі 47 612 ( сорок сім тисяч шістсот дванадцять) гривенеь 55 копійок. Розрахунок страхового відшкодування зроблено на підставі Висновку спеціаліста № 0058 від 18.03.2010 року. Цивільна відповідальність Відповідача була застрахована в ВАТ "УСК "Дженералі Гарант". На адресу страхової компанії ними була направлена заява про виплату страхового відшкодування. ВАТ "УСК "Дженералі Гарант" сплатило на їх адресу частину боргу відповідача в розмірі встановленого Законом "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ліміту, а саме 24 990 ( двадцять чотири тисячі дев»ятсот дев»яносто) гривень.Таким чином, заборгованість відповідача складає 22 622 ( двадцять дві тисячі шістсот двадцять дві ) гривні 55 коп. А тому просить стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ "УАСК АСКА" заборгованість у розмірі 22 622( двадцять дві тисячі шістсот двадцять дві ) гривні 55 коп. , а також суму сплаченого судового збору у розмірі 226 ( двісті двадцять шість) гривень 23 копійки та суму сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу у розмірі 120 ( сто двадцять ) гривень З урахуванням викладеного позивач просив стягнути на його користь з відповідача вказану суму виплаченого страхового відшкодування, посилаючись на положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 1191 ЦК України . В судовому засіданні представник позивача Лапай О.В. яка діє на підставі довіреності № 577/п від 27.12. 2013 року ( а.с.16, т.2), підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності ВРД № 460470 від 06.12. 2010 року ( т.2, а.с.5) заперечувала проти позову посилаючись на те, що з отриманих нею документів випливає, що автомобіль Toyota Camry в грудні 2009 року отримав пошкодження, повністю аналогічні тим, про які зазначено в Звіті про оцінку №0058 від 18.03.2010 року. Докази відновлення застрахованого позивачем автомобіля після аварії, що сталась 15.12.2009 року, відсутні. В Протоколі огляду автомобіля Toyota Camry від 11.03.2010 року (який було складено не співробітником позивача) відсутні відомості про те, чи підлягає автомобіль відновлювальним роботам та чи мали сліди минулих аварій. За таких підстав, неможливо стверджувати, що пошкодження задньої та центральної частини застрахованого автомобіля сталось саме 02.03.2010 року з вини відповідача, а не внаслідок інших подій та з вини самого страхувальника.Позивачем додано до позову платіжні доручення на перерахування СТО ТОВ «Автосамит ЛТД» грошових коштів для проведення відновлювального ремонту автомобіля Toyota Camry. Проте жодних доказів фактичного виконання СТО - робіт по відновленню автомобіля, на які перераховувались кошти, не надано. Правила здійснення банківських операцій не виключають можливості повернення цих коштів платнику. Отже, належним підтвердженням виконання зобов'язань позивача за Договором страхування можуть бути лише акти виконаних робіт по відновленню автомобіля. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю та застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 02.03.2010 року по вул. Глибочицькій у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Тойота Камрі», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю марки «Тойота Камрі», д.н.з. [NUMBER] було завдано технічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.2010 року винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] ( т.1, а.с.4). Як вбачається із договору страхування транспортного засобу № 7296227 від 03.06.2009 року, автомобіль марки «Тойота Камрі», д.н.з. [NUMBER] застраховано в ПрАТ «УАСК АСКА» ( т.1, а.с. 5-9). Із полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/1138128 від 30.06.2009 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» ( т.1, а.с.62). Зі звіту № 0058 від 18.03.2010 року про оцінку автомобіля «Toyota Camry 2.4», д.н.з. [NUMBER] вбачається, що вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 48 492,83 грн.( т.1, а.с.12-14) Згідно страхового акту № 1538 від 07.04.2010 року у зв'язку зі страховим випадком ПрАТ «УАСК АСКА» здійснено страхову виплату в сумі 47 612,55 грн., отримувачем якої є ТОВ «Автосаміт ЛТД» - СТО ( т.1, а.с.11). Із платіжних доручень № 4140 від 19.04.2010 року, № 4115 від 20.04.2010 року, № 4101 від 21.04.2010 року, № 4141 від 22.04.2010 року, № 4103 від 26.04.2010 року, № 4100 від 27.04.2010 року, № 4128 від 28.04.2010 року, № 4109 від 29.04.2010 року, № 4093 від 30.04.2010 року, № 4095 від 05.05.2010 року вбачається, що ПрАТ «УАСК АСКА» перераховано страхове відшкодування в сумі 47 612,55 грн. згідно договору страхування № 7296227 від 03.06.2009 року на ремонт автомобіля «Toyota Camry 2.4», д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] ( т.1, а.с. 28-32). В ході судового розгляду справи встановлено, що страховою компанією [PERSON] ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» було сплачено на користь ПрАТ «УАСК АСКА» суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності у сумі 24 990,00 грн. ( т.1, а.с.80). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інші особа, яка отримала страхову відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, шо одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Із роз»яснень п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", вбачається, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховиковіна підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права(зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6 -112 цс 13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. З огляду на положення норм ч. 2 ст. 517 та п. 2 ст. 530 ЦК України строк виконання зобов'язання боржника перед новим кредитором виникає, в тому числі, з моменту пред'явлення боржнику доказів набуття новим кредитором права вимоги. Між позивачем та відповідачем не існує жодних договірних зобов'язань, діями відповідача шкоди безпосередньо майну позивача не завдано. Право вимоги позивач набув, як він стверджує, виконавши зобов'язання відповідача перед»третьою особою (страхувальником). Отже, в даному випадку, від До спірних правовідносин, що виникли між сторонами, застосовуються як норми спеціального Закону України «Про страхування», так і норми Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. В ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для булась заміна кредитора у зобов'язанні. Проте, ПрАТ «УАСК «АСКА» не надало [PERSON] жодного доказу ("ані оригіналів, ані засвідчених копій договору страхування, висновку про оцінку завданого збитку, доказів виконання зобов'язань перед страхувальником тощо) переходу до нього права вимоги, як це передбачено в ст. 517 ЦК України. Отже, позивач не підтвердив належним чином наявності у нього права вимоги до відповідача. В свою чергу, ані власник автомобіля Toyota Camry, ані ВАТ «УСК «Дженералі Гарант», яким застраховано цивільну відповідальність [PERSON], ніяких вимог до відповідача не заявляли, про заміну кредитора у зобов'язанні не повідомляли. Таким чином, на момент звернення з позовом строк виконання зобов'язання перед позивачем у відповідача не настав, а відтак - права позивача порушені не були. Відповідно до ст. 1 ЦПК України юридична особа звертається до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів. Відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у задоволені позову ПрАТ «УАСК АСКА» Так, позивач просить стягнути суму матеріальної шкоди в порядку регресу. Проте у даному випадку для страховика ст. 993 ЦК України та ст. 27 3акону України «Про страхування» передбачено спеціальний спосіб захисту, а саме: до нього переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Як вбачається із позовної заяви позивач звернувся до суду 04.05. 2011 року. Вищезазначений позов був предметом розгляду в різних судових інстанціях. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення вимог. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 22 622 гривень 55 копійок, та судові витрати в сумі 346 гривень 23 копійок. 13 серпня 2014 року ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і Кримінальних справ, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до норм ЦПК України позивач при зверненні до суду самостійно визначає підстави, предмет свого позову, спосіб захисту свого права та зобов»язаний довести суду обгрунтованість заявлених ним вимог ( принцип змагальності та диспозитивності). Статтею 31 ЦПК України визначено, що до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред»явити зустрічний позов. Предмет позову становить матеріально- правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен постановити рішення. В даному випадку, обраним позивачем предметом позову є стягнення в порядку регресу суми страхового відшкодування, про що зазначено у позовній заяві. Право, за захистом якого звернувся позивач, визначено в ст. 1191 ЦК України, це право зворотної вимоги ( регресу) до винної особи. Про те, у позивача відсутнє право на регресну вимогу, оскільки. у позивача передбачено спеціальний спосіб захисту, а саме: до нього переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Разом з тим, позивач, починаючи з 04.05. 2011 року не уточнив свої позовні вимоги, не змінив предмет і підставу позову. Водночас, відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року предмет позовних вимог (у тому числі первісного, зустрічного позову та позову третьої особи із самостійними вимогами) зазначається виходячи з вимог закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та підстав заявленої вимоги. Тобто суд, при вирішенні справи повинен встановити її обставини і відповідно до встановлених обставини визначити правовідносини, що склались між сторонами, та закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ст. 215 ЦПК України). Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Водночас, як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.4, п.5.ч.2 ст. 119 ЦПК). Таким чином, при розгляді справи суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини. Підсумовуючи викладене, формулювання у рішенні суду предмету позовних вимог не відповідно до тексту позовної заяви, а виходячи з вимог закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та підстав заявленої вимоги, не буде порушувати встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства. За таких обставин строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, позивачем пропущено, так як перебіг строку почався з моменту настання страхового випадку, тобто 02 березня 2010 року, коли сталася дорожньо-транспортна пригода Згідно ст.. 267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку із пропущенням позивачем трирічного строку позовної давності, обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску цього строку позивачем не наведено і доказів на підтвердження їх існування не подано. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Outcome: dismissed