Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

в червні 2019 року позивач [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 27.10.2020 року, просили визнати незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко Миколи Олександровича щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року №29786958, стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко Миколи Олександровича на користь [PERSON] , [PERSON] 4 904 234,37 грн. майнової шкоди, стягнути приватного нотаріуса приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко Миколи Олександровича на користь [PERSON] , [PERSON] 200 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач по справі, діючи як державний реєстратор на підставі заяви від іпотекодержателя [PERSON] про реєстрацію права власності на квартиру на підставі іпотечного договору за реєстровим № 825 від 24.06.2015 та доповнення до нього прийняв протиправне рішення № 29786958 від 27.05.2016 про державну реєстрацію переходу права власності нерухомого майна -квартири [ADDRESS] від [PERSON] (іпотекодавець) до [PERSON] (іпотекодержатель) на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку», яке не відповідає нормам законодавства та порушує права позивача. Про те, що права позивача порушено і він втратив право власності на придбану за власні кошти квартиру, яка є єдиним житлом його сім`ї та трьох дітей, які перебувають на його утримані, позивач дізнався 12.07.2016 року. Незаконне рішення відповідача скасовано наказом Міністерства юстиції України від 19.09.2016 року, а тому трирічний строк позовної давності не може починати відраховуватися раніше, ніж з 19.09.2016 року. Нотаріус (відповідач по справі), приймаючи рішення 27.05.2016 за № 29786958 порушив вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції що діяла на момент прийняття рішення 27.05.2016 року (далі - Закон)), Закону України «Про іпотеку», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 в редакції що діяла на момент прийняття рішення 27.05.2016 року (далі - Порядок ) та Порядку передачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.01.2012 № 111/5 (в редакції на момент прийняття рішення 27.05.2016 року). У порушення пункту 1 частини третьої статті 10 Закону нотаріусом не витребувано договір позики, що підтверджується карткою прийому документів, який є основним зобов`язанням, що не дає змогу встановити наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Відсутність будь-яких документів, необхідних для проведення державної реєстрації є підставою, зокрема для відмови в державній реєстрації, що не вчинив нотаріус у порушення пункту 2 частини третьої статті 10 Закону. Нотаріус, крім картки прийому документів, не відсканував жодного документа, не сформував електронну реєстраційну справу, чим порушив пункт 7 частини третьої статті 10 Закону. У порушення пункту 9 частини третьої статті 10 Закону, нотаріус не в повному обсязі сформував паперову реєстраційну справу, зокрема, не доданий звіт про оцінку майна, який є обов`язковим при відчуженні об`єкта нерухомого майна, квитанції про сплату адміністративного збору зберігаються в копії, що суперечить пункту 25 Порядку, (в редакції чинній на момент прийняття нотаріусом рішення про держану реєстрацію), яким було передбачено, що примірник заяви, що долучався до документів, поданих для державної реєстрації прав, з відповідними відомостями заявника про отримання документів в повному обсязі, примірники інших заяв, що подавалися суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав (крім випадку, передбаченого абзацом другим пункту 24 цього Порядку), а також інші документи, що були отримані у паперовій формі державним реєстратором під час розгляду заяви та не підлягають поверненню заявнику, долучаються до відповідної реєстраційної або облікової справи. У порушення частини першої статті 16 Закону, нотаріус (відповідач по справі) не відсканував заяву про державну реєстрацію переходу права власності від імені [PERSON] та жодного іншого документа, необхідного для проведення державної реєстрації переходу права власності. Частиною п`ятою статті 17 Закону на момент вчинення реєстраційних дій, було передбачено, що реєстраційна справа формується у паперовій формі після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та зберігається протягом всього часу існування об`єкта. Реєстраційна справа у паперовій формі включає документи, на підставі яких вносилися відомості до Державного реєстру прав, а також інші документи, отримані та сформовані під час проведення державної реєстрації, що розміщуються у порядку їх надходження і нумеруються. Порядок формування та зберігання реєстраційних справ визначається Міністерством юстиції України. У порушення частини п`ятої статті 17 Закону та пункту 3 Порядку передачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.01.2012 № 111/5 (в редакції на момент прийняття рішення), нотаріус несвоєчасно направив документи, для долучення до реєстраційної справи, не надав повідомлення про вручення рекомендованого листа, з якого би вбачалась дата відправлення таких документів до відповідного органу на зберігання. Опис не відповідає вимогам зазначеного Порядку Порядку передачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.01.2012 № 111/5, оскільки, не містить найменування нотаріального округу, печатки нотаріуса, поряд з цим містить відомості, які не відповідають дійсності, а саме, в описі зазначено, що документи виготовлені нотаріусом під час здійснення державної реєстрації, в тому числі рішення про державну реєстрацію та квитанції про сплату адміністративного збору 25.05.2016. заява про державну реєстрацію від імені [PERSON] від 31.05.2016. хоча заява та рішення № 29786958 про державну реєстрацію прийняті нотаріусом 27.05.2016. Нотаріусом порушено пункт другий частини першої статті 18 Закону, оскільки ним не виготовлено жодної електронної копії поданих документів шляхом сканування. На копіях документів нотаріусом не проставлено штамп «з оригіналом згідно», який, серед іншого, повинен містити дату виготовлення нотаріусом копії з оригіналу поданого заявником документа. Зазначене ставить під сумнів походження копій документів, доданих нотаріусом до паперової реєстраційної справи. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - щодо об`єкту нерухомого майна, сформованої нотаріусом за № 60324111, вбачається що після прийняття заяви про державну реєстрацію від [PERSON] 27.05.2016 о 13:27 нотаріусом через 9 хвилин 27.05.2016 о 13:36 було здійснено перехід права власності на квартиру від [PERSON] до [PERSON] (рішення № 29786958). З огляду на зазначене, [PERSON] повинна була сплатити адміністративний збір у розмірі 1378 грн. (мінімальна зар.плата на 01.01.2016)х 5 = 6 890 грн. Отже, відповідачем було порушено частину першу статті 19 Закону та частину першу статті 34 Закону, оскільки адміністративний збір оплачений [PERSON] не відповідає розміру передбаченому пунктом першим частини першої статті 34 Закону (у строк, визначений статтею 19 цього Закону, що не перевищує 5 робочих днів - 0,1 розміру мінімальної заробітної плати) та розміру передбаченому пунктом третім частини першої статті 34 Закону (протягом 2 годин, крім вихідних та святкових днів, з моменту прийняття заяви - 5 мінімальних заробітних плат). Нотаріусом порушено частину четверту та частину п`яту статті 20 Закону, оскільки: нотаріусом прийнято заяву про державну реєстрацію права власності, за яку внесено плату не в повному обсязі визначену статтями 19 та 34 Закону. На заяві не зазначено дату та час реєстрації такої заяви. З частини другої статті 21 Закону та пункту 22 Порядку, який порушено нотаріусом (відповідачем по справі), вбачається, що після внесення відомостей до Державного реєстру прав, а саме після прийняття нотаріусом неправомірного рішення № 29786958, [PERSON] тієї ж хвилини отримала доступ до відомостей Державного реєстру прав через веб-портал Мін`юсту, тобто оплатила адміністративний збір за державну реєстрацію права власності протягом 5 днів, а набула права власності менше ніж за 2 години, за яку передбачена плата у розмірі 5 мінімальних заробітних плат - 6 890 грн. Нотаріус, у порушення статті 22 Закону, здійснив перехід права власності на підставі рекомендованого повідомлення про вручення вимоги іпотекодержателя, доданого до паперової реєстраційної справи, з незастереженими виправленнями. Вказаний документ є чи не основним для прийняття державним реєстратором рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Не виявивши вказаних порушень відповідач не скористався, хоча був прямо зобов`язаний Законом скористатися своїм правом (п.1 ч. 1 ст. 23 Закону), зупинити розгляд заяви у разі подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством. Нотаріус не витребував звіт про оцінку предмета іпотеки, який згідно зі статтею 37 Закону України «Про іпотеку» був обов`язковим під час набуття права власності на предмет іпотеки, чим не дотримано вимоги статті 37 Закону України «Про іпотеку», пункту 1 частини першої статті 23 Закону та пункту 6.2.5 договору іпотеки за реєстровим № 825 від 24.06.2015, на підставі якого здійснювалась реєстрація. Із зазначеного слідує, що нотаріусом порушено пункт перший частини третьої статті 10 Закону, а саме не встановлено відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Нотаріус порушив пункт 3 Порядку надавши [PERSON] доступ до прийнятого ним рішення незалежно від внесеної суми адміністративного збору, оскільки моментом отримання заявником рішення державного реєстратора для цілей цього Порядку вважається дата розміщення такого рішення на веб-порталі Мін`юсту для доступу до нього заявника. Рішення державного реєстратора у паперовій або електронній формі мають однакову юридичну силу та містять обов`язкове посилання на Державний реєстр прав. Нотаріус порушив пункт 5 Порядку здійснивши державну реєстрацію у термін не передбачений сумою сплаченого [PERSON] адміністративного збору. Нотаріус порушив пункт 7 Порядку оскільки на примірнику заяви, який переданий до паперової реєстраційної справи, відсутній його підпис. 18.07.2016 року [PERSON] , скориставшись статтею 37 Закону, згідно з якою рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, подав до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України скаргу (з доповненнями), зокрема, на рішення нотаріуса № 29786958. За результатами розгляду 30.08.2016 року Комісією скаргу задоволено в повному обсязі, серед іншого, скасовано рішення нотаріуса № 29786958 як таке, що не відповідає нормам законодавства Міністерством юстиції України поновлено запис про право власності [PERSON] та зобов`язання перед [PERSON] - запис про іпотеку та заборону відчуження предмета іпотеки. 18 липня 2016 року квартиру позивача, шляхом вчинення самоправних дій, захоплено [PERSON] силовим шляхом без відповідного рішення суду. 29 липня 2016 року [PERSON] передала квартиру в іпотеку [PERSON] , посвідчивши у приватного нотаріуса Прокудіної Л.Д. іпотечний договір № 887, з терміном виконання основного зобов`язання в сумі 1 363 901,22 гривні (еквівалент 60 000 доларів США) до 31 липня 2016 року. 01 серпня 2016 року приватний нотаріус Прокудіна Л.Д. посвідчила договір про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого право власності було зареєстровано за [PERSON] , без дотримання вимог передбачених Законом України «Про іпотеку». 19 вересня 2016 року Міністерство юстиції України наказом № 2745/5 від 19 вересня 2016 року скасувало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року № 29786958, прийняте відповідачем, яким було зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру позивача. Позивач 20 вересня 2016 року, направив [PERSON] повідомлення, підпис на якому нотаріально засвідчено, про повернення позики та подав приватному нотаріусу КМНО Верповській О.В. заяви про припинення обтяжень нерухомого майна - припинення іпотеки та заборони відчуження, встановлені на користь [PERSON] в забезпечення зобов`язань за договором позики. 22 вересня 2016 року представник [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , відкликала подані [PERSON] приватному нотаріусу КМНО Верповській О.В. заяви. Того ж дня, 22 вересня 2016 року тому ж приватному нотаріусу КМНО Верповській О. В. надійшла заява [PERSON] про те, що заборгованість Позивача становить більше 3 мільйонів гривень разом зі штрафом. Того ж дня, позивач [PERSON] передав приватному нотаріусу КМНО Каплуну Ю.В. заяву, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В., якою підтвердив намір сплатити [PERSON] грошові кошти. Зміст даної заяви було доведено приватним нотаріусом КМНО Каплуном Ю.В. 22 вересня 2016 року до відома [PERSON] , яка в цей час звернулася до нотаріуса з заявою про державну реєстрацію права власності на ту саму іпотечну квартиру і з тими ж документами, що й у травні 2016 року. Разом з тим, наступного дня, 23 вересня 2016 року, приватним нотаріусом КМНО Каплуном Ю.В. не зважаючи на обставини, спірні та сумнівні дії [PERSON] , відсутність необхідних документів, було прийнято рішення про повторну державну реєстрацію права власності на Квартиру, передану [PERSON] в іпотеку, за [PERSON] в порядку ст. ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку". В результаті протиправних дій відповідача, позивачі починаючи із 27 травня 2016 року і до даного часу втратили і не можуть володіти/користуватися/розпоряджатися власною квартирою. Порушення, вчинене відповідачем, має довготривалий характер для позивачів внаслідок матеріальної шкоди в розмірі 4 904 234 грн. 37 коп. та моральної шкоди в розмірі 200000 грн. Обґрунтовуючи розмір заподіяної матеріальної шкоди вказували на те, що відповідач здійснив протиправну реєстрацію першого поверху квартири позивачів (площа 78,3 м.кв. у відповідності до технічного паспорту квартири). Згідно із Звітом про оцінку майна наявного в матеріалах справи) вартість 1 м.кв. квартири позивачів у 2016 році складала 62 633,90 грн., а відтак розмір заподіяної матеріальної шкоди становить 4 904 234 грн. 37 коп. (78,3 м.кв. х 62 633,90 грн. = 4 904 234,37 грн.) Обґрунтовуючи розмір заподіяної моральної шкоди вказували на те що моральна шкода в заявленому позивачами розмірі заподіяна наслідок втрати квартири, зниження її вартості у зв`язку із численними судовими спорами, втрати доступу до майна та правомірних очікувань на нього, життєвої необхідність винаймати житло, та залежності від орендодавця, втрати особистих та дитячих речей, втручання в особисте та сімейне життя позивачів, протяжність незаконності понад 4 роки та страху повторного опинення на вулиці, радикальної зміна образу життя - витрачання часу на виправлення незаконності дій відповідача замість розміреного життя,постійних витрат на правничу допомогу Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.12.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] , його представник та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив в їх задоволенні відмовити. Зазначав, що позивачами не надано належних та допустимих доказів, які б надавали підстави дійти висновку про протиправність поведінки (дії чи бездіяльності позивача) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко Миколи Олександровича щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року №29786958, заподіяння позивачам з вини відповідача матеріальної та моральної шкоди. Вказував на те, що враховуючи вимоги ст. 82 ЦПК України наданий позивачами висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України від 30.08.2016 року та Наказ Міністерства юстиції України №2745/5 від 19.09.2016 року не може бути підставою для звільнення позивачів від доказування обставин, якими вони обґрунтовують позовні вимоги. Після скасування Міністерством юстиції України рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.05.2016р. за № 29786958 та від 29.07.2016р. за № 30707578, 22 вересня 2016 року право власності на спірне майно з тих самих підстав було перереєстроване за [PERSON] (іпотекодержателем), та зазначене рішення на даний час є дійсним, його дію не скасовано ні в адміністративному, ні в судовому порядку. Також зазначав , що право власності на квартиру [PERSON] втратив внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань за договором позики, неповернення взятих у борг у [PERSON] грошових коштів та перереєстрації права власності на квартиру відповідно до умов іпотечного договору. Діючи як державний реєстратор відповідач не визнавав (закріплював) право власності на квартиру за іпотекодержателем [PERSON] , а лише реєстрував його. Вказував, що матеріали реєстраційної справи №665935580000 свідчать про те, що відповідач приймаючи рішення 27.05.2016 за № 29786958 не порушив вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 та Порядку передачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.01.2012 № 111/5 , а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко Миколи Олександровича щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року №29786958, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Враховуючи наведене, просив відмовити у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та відсутність підтвердження належними та допустимими доказами. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Вислухавши пояснення позивача, представників позивачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги не знайшов свого підтвердження, а відтак позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач по справі, діючи як державний реєстратор на підставі заяви від іпотекодержателя [PERSON] про реєстрацію права власності на квартиру на підставі іпотечного договору за реєстровим № 825 від 24.06.2015 та доповнення до нього прийняв рішення № 29786958 від 27.05.2016 року про державну реєстрацію переходу права власності нерухомого майна -квартири [ADDRESS] від [PERSON] (іпотекодавець) до [PERSON] (іпотекодержатель) на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку». На підставі зазначеного рішення 31 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №14747232. 18.07.2016 року [PERSON] , скориставшись статтею 37 Закону, згідно з якою рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, подав до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України скаргу (з доповненнями), зокрема, на рішення нотаріуса № 29786958. За результатами розгляду скарги [PERSON] від 18.07.2016 року з доповненнями від 01.08.2016 року Комісія 30.08.2016 року дійшла висновку про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року №29786958, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.М. Як вбачається з наданої позивачами копії висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України від 30.08.2016 року (т.1 ас.27-35) приймаючи зазначене рішення комісія виходила з наступного: «… враховуючи, що приватним нотаріусом Косенком М.О. було порушено вимоги законодавства у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року № 29786958, що дало змогу приватному нотаріусу Прокудіній Л.Д. зареєструвати перехід права власності до третьої особи, що порушило права скаржника, є підстави для скасування оскаржуваних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також відповідних записів Державного реєстру прав про право власності.» Окрім зазначеного будь - яких інших висновків щодо порушення відповідачем норм конкретних норм діючого законодавства у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року № 29786958 висновок комісії не містить. Наказом Міністерства юстиції України №2745/5 від 19.09.2016 року скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року №29786958, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком О.М. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи критерії, якими встановлено підстави звільнення від доказування (ст.82 ЦПК України) , висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України від 30.08.2016 року та Наказ Міністерства юстиції України №2745/5 від 19.09.2016 року не може бути підставою для звільнення позивачів від доказування обставин, якими вони обґрунтовують позовні вимоги. Твердження позивачів про порушенні відповідачем під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року № 29786958 вимог пункту 1 частини третьої статті 10 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року ) оскільки нотаріусом не витребувано договір позики, що підтверджується карткою прийому документів, який є основним зобов`язанням, що не дає змогу встановити наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, а тому у відповідача були підстави для відмови в державній реєстрації, що не вчинив нотаріус у порушення пункту 2 частини третьої статті 10 Закону, є безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 ( в редакції що діяла станом на 27.05.2016 року) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції що діяла станом на 27.05.2016 року)та цим Порядком. Статтею 27 Закону встановлено підстави для державної реєстрації, а саме : 1. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. 2. Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до п. 57 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Враховуючи наведене необхідність витребування договору позики у відповідача була відсутня, оскільки виходячи заведених вище норм законодавства що діяло станом на 27.05.2016 року зазначений договір не є необхідним для проведення державної реєстрації, а тому його відсутність не є підставою, для відмови в державній реєстрації, відповідно до вимог пункту 2 частини третьої статті 10 Закону як про це безпідставно стверджують позивачі. Твердження позивачів про те що відповідач, крім картки прийому документів, не відсканував жодного документа, не сформував електронну реєстраційну справу, чим порушив пункт 7 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року ) є безпідставними, виходячи з наступного. Пунктом 7 частини третьої статті 10 Закону державний реєстратор виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав) оскільки як вбачається з копії електронної реєстраційної справи №665935580000 (т.3 а.с.128-249) відповідачем електронна реєстраційна справа сформована у повному обсязі з дотриманням вимог законодавства, в тому числі ст. 17 Закону. Твердження позивачів про порушення пункту 9 частини третьої статті 10 Закону « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року ) нотаріус не в повному обсязі сформував паперову реєстраційну справу, зокрема, не доданий звіт про оцінку майна, який є обов`язковим при відчуженні об`єкта нерухомого майна, квитанції про сплату адміністративного збору зберігаються в копії, що суперечить пункту 25 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, ( в редакції станом на 27.05.2016 року), яким було передбачено, що примірник заяви, що долучався до документів, поданих для державної реєстрації прав, з відповідними відомостями заявника про отримання документів в повному обсязі, примірники інших заяв, що подавалися суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав (крім випадку, передбаченого абзацом другим пункту 24 цього Порядку), а також інші документи, що були отримані у паперовій формі державним реєстратором під час розгляду заяви та не підлягають поверненню заявнику, долучаються до відповідної реєстраційної або облікової справи є безпідставними, виходячи з наступного. Пунктом 9 частини третьої статті 10 Закону державний реєстратор формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі. Відповідно до п. 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Статтею 27 Закону встановлено підстави для державної реєстрації, а саме : 1. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. 2. Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Враховуючи наведене, відповідач не повинен був долучати до матеріалів паперової реєстраційної справи звіту про оцінку майна , оскільки виходячи заведених вище норм законодавства що діяло станом на 27.05.2016 року зазначений звіт не повинен долучатись до матеріалів реєстраційної справи. Твердження позивача про відсутність в матеріалах паперової реєстраційної справи оригіналів квитанцій про сплату адміністративного збору які у справі зберігаються в копіях, є безпідставними, оскільки як вбачається з копії паперової реєстраційної справи №665935580000 (т.3 а.с.30-127) адміністративний збір сплачено за допомогою мобільного додатку інтернет-банкінгу «Приват-24» який належить ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», а відтак наявні в матеріалах справи квитанції не є копіями. Твердження позивачів про те, що в порушення частини першої статті 16 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року ), нотаріус відповідач не відсканував заяву про державну реєстрацію переходу права власності від імені [PERSON] та жодного іншого документа, необхідного для проведення державної реєстрації переходу права власності є безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону формування заяв у сфері державної реєстрації прав та/або їх реєстрація проводиться у базі даних заяв. Під час прийняття заяви в паперовій формі обов`язково виготовляються електронні копії документів, поданих заявником для проведення державної реєстрації прав. Електронні копії документів виготовляються шляхом сканування оригіналів та копій документів, що пред`являються заявником для проведення державної реєстрації прав з подальшим розміщенням їх у Державному реєстрі прав. У базі даних заяв реєструються рішення судів про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав. Відповідно до п.7 Порядку уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та роздруковує заяву у двох примірниках, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) та особа, яка сформувала таку заяву, проставляють підписи. Один примірник заяви надається заявникові, а другий долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав. Після проставлення підписів на заяві уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник реєструє заяву в базі даних заяв. Заява не підлягає реєстрації у базі даних заяв виключно у випадках, передбачених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Моментом прийняття заяви вважається дата і час її реєстрації у базі даних заяв. Як вбачається з копії електронної реєстраційної справи №665935580000 (т.3 а.с.128-249 ) в електронній справі наявна заява [PERSON] від 27.05.2016 року про державну реєстрацію прав та обтяжень, яка сформована з дотримання вищенаведених вимог законодавства за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав та обтяжень. Електронна реєстраційна справа сформована у повному обсязі з дотриманням вимог законодавства та, в тому числі ст. 17 Закону. 5. Також безпідставними є твердження позивачів про порушення відповідачем: - вимог частини п`ятої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року), оскільки на момент вчинення реєстраційних дій, було передбачено, що реєстраційна справа формується у паперовій формі після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та зберігається протягом всього часу існування об`єкта. Реєстраційна справа у паперовій формі включає документи, на підставі яких вносилися відомості до Державного реєстру прав, а також інші документи, отримані та сформовані під час проведення державної реєстрації, що розміщуються у порядку їх надходження і нумеруються. Порядок формування та зберігання реєстраційних справ визначається Міністерством юстиції України. - вимог частини п`ятої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року та пункту 3 Порядку передачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.01.2012 № 111/5 (в редакції на момент прийняття рішення), оскільки нотаріус несвоєчасно направив документи, для долучення до реєстраційної справи, не надав повідомлення про вручення рекомендованого листа, з якого би вбачалась дата відправлення таки документів до відповідного органу на зберігання. - вимог Порядку передачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.01.2012 № 111/5 (в редакції на момент прийняття рішення), оскільки опис реєстраційної справи не відповідає вимогам зазначеного Порядку, а саме не містить найменування нотаріального округу, печатки нотаріуса, поряд з цим містить відомості, які не відповідають дійсності, а саме, в описі зазначено, що документи виготовлені нотаріусом під час здійснення державної реєстрації, в тому числі рішення про державну реєстрацію та квитанції про сплату адміністративного збору 25.05.2016. заява про державну реєстрацію від імені [PERSON] від 31.05.2016 року, хоча заява та рішення № 29786958 про державну реєстрацію прийняті нотаріусом 27.05.2016. Відповідно до вимог частини п`ятої статті 17 Закону порядок формування та зберігання реєстраційних справ визначається Міністерством юстиції України. Порядком передачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.01.2012 № 111/5 (в редакції на момент прийняття рішення) не були передбачені вимоги щодо формування реєстраційної справи, строків направлення реєстраційної справи та документів, для долучення до реєстраційної справи суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує ведення реєстраційних справ за місцем знаходження нерухомого майна, про порушення яких зазначають позивачі, а відтак позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Як вбачається з копії паперової реєстраційної справи №665935580000 (т.3 а.с.30-127) вона складається з 33 аркушів, які сформована, пронумеровані , прошиті та скріплені підписом та печаткою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко Н.О. Зміст реєстраційної справи відповідає її внутрішньому опису. Твердження позивачів про те, що відповідачем порушено пункт другий частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року), оскільки ним не виготовлено жодної електронної копії поданих документів шляхом сканування, на копіях документів нотаріусом не проставлено штамп «з оригіналом згідно», який, серед іншого, повинен містити дату виготовлення нотаріусом копії з оригіналу поданого заявником документа що свідчить про сумнівність походження копій документів, доданих нотаріусом до паперової реєстраційної справи є безпідставними , виходячи з наступного. Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону, прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав. Позивачами не надано будь-які належні та допустимі докази які свідчать про порушення відповідачем зазначених вимог закону щодо виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав, а тому позовні вимоги в цій частині також є безпідставними. Як вбачається з копії електронної реєстраційної справи №665935580000 (т.3 а.с.128-249) відповідачем електронна реєстраційна справа сформована у повному обсязі з дотриманням вимог законодавства, в тому числі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року ) 7. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі вказують: З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - щодо об`єкту нерухомого майна, сформованої нотаріусом за № 60324111, вбачається що після прийняття заяви про державну реєстрацію від [PERSON] 27.05.2016 о 13:27 нотаріусом через 9 хвилин 27.05.2016 о 13:36 було здійснено перехід права власності на Квартиру від [PERSON] до [PERSON] (рішення № 29786958). З огляду на зазначене [PERSON] повинна була сплатити адміністративний збір у розмірі 1378 грн (мінімальна зар.плата на 01.01.2016)х 5 = 6 890 грн. Отже, відповідачем було порушено частину першу статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року), та частину першу статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року), оскільки адміністративний збір оплачений [PERSON] не відповідає розміру передбаченому пунктом першим частини першої статті 34 Закону (у строк, визначений статтею 19 цього Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року),, що не перевищує 5 робочих днів - 0,1 розміру мінімальної заробітної плати) та розміру передбаченому пунктом третім частини першої статті 34 Закону (протягом 2 годин, крім вихідних та святкових днів, з моменту прийняття заяви - 5 мінімальних заробітних плат). Нотаріусом порушено частину четверту та частину п`яту статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року), оскільки: нотаріусом прийнято заяву про державну реєстрацію права власності, за яку внесено плату не в повному обсязі визначену статтями 19 та 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року), На заяві не зазначено дату та час реєстрації такої заяви. З частини другої статті 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року), та пункту 22 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 ( в редакції що діяла станом на 27.05.2016 року) , який порушено нотаріусом (відповідачем по справі), вбачається, що після внесення відомостей до Державного реєстру прав, а саме після прийняття нотаріусом неправомірного рішення № 29786958, [PERSON] тієї ж хвилини отримала доступ до відомостей Державного реєстру прав через веб-портал Мін`юсту, тобто оплатила адміністративний збір за державну реєстрацію права власності протягом 5 днів, а набула права власності менше ніж за 2 години, за яку передбачена плата у розмірі 5 мінімальних заробітних плат - 6 890 грн. Нотаріус порушив пункт 3 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 ( в редакції що діяла станом на 27.05.2016 року)надавши [PERSON] доступ до прийнятого ним рішення незалежно від внесеної суми адміністративного збору, оскільки моментом отримання заявником рішення державного реєстратора для цілей цього Порядку вважається дата розміщення такого рішення на веб-порталі Мін`юсту для доступу до нього заявника. Рішення державного реєстратора у паперовій або електронній формі мають однакову юридичну силу та містять обов`язкове посилання на Державний реєстр прав. Нотаріус порушив пункт 5 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 ( в редакції що діяла станом на 27.05.2016 року) здійснивши державну реєстрацію у термін не передбачений сумою сплаченого [PERSON] адміністративного збору. Зазначені твердження позивачів не відповідають дійсності та суперечать вимогам законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень виходячи з наступного. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не одномоментним юридичним явищем, а послідовністю певних правових дій, котрі можуть існувати у визначеному часовому проміжку. Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до вимог ч.1 ст. 19 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться у строк, що не перевищує п`яти робочих днів. Відповідно до п.18 Порядку рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та / або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав. Відповідно до вимог ч.5 ст. 19 Закону забороняється видавати заявнику документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав у строки, менші ніж ті, з урахуванням яких ним сплачено адміністративний збір за державну реєстрацію прав відповідно до частини першої статті 34 цього Закону. Відповідно до вимог ч.1 ст. 18 Закону України державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Наведене свідчить що завершальним етапом державної реєстрації є видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав,тобто реєстрація вважається звершеною після видачі вказаних документів. Відповідно до п.3 Порядку державна реєстрація прав та облік безхазяйного нерухомого майна проводяться з прийняттям рішень державним реєстратором прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), які формуються за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) в електронній формі з накладенням власного електронного цифрового підпису. Рішення державного реєстратора у день його прийняття за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав розміщується на веб-порталі Мін`юсту для доступу до нього заявника з метою перегляду, завантаження та його друку. Моментом отримання заявником рішення державного реєстратора для цілей цього Порядку вважається дата розміщення такого рішення на веб-порталі Мін`юсту для доступу до нього заявника. Рішення державного реєстратора за бажанням заявника, а також за зверненням посадових осіб державних органів, органів місцевого самоврядування у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, може бути надано у паперовій формі шляхом його друку за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на аркушах паперу форматом А4 (210 х 297 міліметрів) без використання спеціальних бланків, проставлення підпису та печатки державного реєстратора. Рішення державного реєстратора у паперовій або електронній формі мають однакову юридичну силу та містять обов`язкове посилання на Державний реєстр прав. Відповідно до п.5 Порядку державна реєстрація прав проводиться у строки, встановлені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до п.22 Порядку після внесення відомостей до Державного реєстру прав державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення цього Реєстру формує інформацію з нього, яка розміщується на веб-порталі Мін`юсту для доступу до неї заявника з метою її перегляду та з урахуванням строку державної реєстрації, за який сплачено реєстраційний збір, її завантаження і друк. Інформація з Державного реєстру прав за бажанням заявника може бути надана у паперовій формі уповноваженою особою суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріусом або його помічником з урахуванням строку державної реєстрації, за який сплачено реєстраційний збір, шляхом її друку за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на аркушах паперу форматом А4 (210 х 297 міліметрів) без використання спеціальних бланків, проставлення підпису та печатки державного реєстратора. Як вбачається з виписки з відомісті виконання дій з розділом відкритим за об`єктом нерухомого майна (ОНМ) № 665935580000 Державного реєстру прав на нерухоме майно 31.05.2016 року о 16 год. 43 хв. 32 сек. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав №29786958 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності(реєстрація переходу права власності) №14747232. Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи №665935580000 на виконання вищенаведених вимог законодавства державна реєстрація за заявою [PERSON] від 27.05.2016 року була завершена відповідачем 31.05.2016 року шляхом сформування приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. о 16 год. 45 хв. 54 сек. 31.05.2020 року інформаційної довідки №6032411 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.3 а.с. 143). Аналогічна інформація щодо дати державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] 31.05.2016 року зазначена у висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України від 30.08.2016 року (т.1 а.с.27-35). Наведене свідчить про дотримання відповідачем під час прийняття рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року №29786958, вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року) та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 ( в редакції що діяла станом на 27.05.2016 року) про порушення яких зазначають позивачі. Позивачами під час розгляду справи не надано доказів які б спростовували зазначені встановлені судом обставини. Відповідно до ч.4 ст. 20 Закону заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається за відсутності документа, що підтверджує оплату послуг, та у разі внесення відповідної плати не в повному обсязі. Відповідно до п.1,3 ч.1 ст. 34 Закону за державну реєстрацію прав справляється адміністративний збір у такому розмірі: 1) за державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (крім випадків державної реєстрації права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс) у строк, визначений статтею 19 цього Закону, - 0,1 розміру мінімальної заробітної плати; 3) за державну реєстрацію права власності (крім випадків державної реєстрації права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс) у строк 2 робочі дні - 1 мінімальна заробітна плата; за державну реєстрацію права власності (крім випадків державної реєстрації права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс) протягом 24 годин, крім вихідних та святкових днів, з моменту прийняття заяви - 2 мінімальні заробітні плати; за державну реєстрацію права власності (крім випадків державної реєстрації права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс) протягом 2 годин, крім вихідних та святкових днів, з моменту прийняття заяви - 5 мінімальних заробітних плат; Станом на 27.05.2020 року розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив 1450 гривень. Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи №665935580000 (т.3 а.с.140) [PERSON] 27.05.2016 року за державну реєстрацію права власності на нерухоме майно сплачено адміністративний збір в розмірі 552 грн.00 коп. Оскільки судом встановлено, що державна реєстрація за заявою [PERSON] були здійснена в строк понад 2 робочі дні та не перевищує 5 робочих днів, твердження позивачів про сплату [PERSON] адміністративного збору в розмірі меншому ніж встановлено законодавством, а відтак про порушення відповідачем ст. 20 Закону, оскільки нотаріусом прийнято заяву про державну реєстрацію права власності, за яку внесено плату не в повному обсязі визначену статтями 19 та 34 Закону є безпідставними. Твердження позивачів про те що відповідач, у порушення статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року), здійснив перехід права власності на підставі рекомендованого повідомлення про вручення вимоги іпотекодержателя, доданого до паперової реєстраційної справи, з незастереженими виправленнями та у порушення вимог п.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року) не зупинив розгляд заяви [PERSON] є безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до умов п.5.3 іпотечного договору від 24.06.2015 року (т.1 а.с.14-19) укладеного між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) у разі порушення основного зобов`язання та /або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю на фактичну адресу проживання, а саме : [ADDRESS] письмову вимогу про усунення порушення, в якій іпотекодержатель зазначає стислий зміст порушених іпотекодавцем зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання в строк 31( тридцять один) день та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня письмова вимога залишаеться без задоволення, іпотеко держатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог цього договору та чинного законодавства. Статтею 22 Закону України встановлені вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав: 1. Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. 2. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.23 Закону розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: 1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; Відповідно до п. 57 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Як вбачається з матеріалів копії паперової реєстраційної справи №665935580000 (т.3 а.с.30-127) серед інших документів справи є вимога якою [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що надала йому позику в сумі 1 068 577, 50 грн. (на день укладання договору 50000,00доларів США), зобов`язувала [PERSON] сплатити заборгованість та попереджала, що у випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги протягом 31 календарного дня з моменту отримання даного листа-вимоги вона буде змушена діяти згідно в пунктами 5.4.4, 5.4.9 договору іпотеки в рамках чинного законодавства України, і в тому числі від свого імені продати за ціною, визначеною експертом, предмет іпотеки третім особам і спрямувати отримані кошти на задоволення своїх вимог. Цей факт підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 0740102887151 надісланого на адресу: [ADDRESS] з описом вкладення, відповідно до якою 31 березня 2016 року [PERSON] було надіслано [PERSON] вимоги яку останнім було отримано 06 квітня 2016 року (т.3 а.с.125) Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення містить виправлення у даті подання , яка внаслідок виправлення зазначена як 31.03.2016 року. Разом з тим, як вбачається з повідомлення, воно було отримано [PERSON] 06.04.2016 року, а тому зазначення вказаної дати вручення дає підстави однозначно тлумачити зміст вказаного повідомлення, а саме отримання [PERSON] поштового відправлення ( вимоги [PERSON] ) саме 06.04.2020 року, а не в будь яку іншу дату. Наведене свідчить, що рекомендоване повідомлення відповідно до п. 57 Порядку є документом, що підтверджує наявність факту завершення 31 календарного дня з моменту отримання іпотекодавцем ( [PERSON] ), письмової вимоги іпотекодержателя ( [PERSON] ) у разі, як це передбачено умовами іпотечного договору від 24.06.2015 року. Враховуючи наведене, відсутні підстави дійти висновку про порушення відповідачем вимог ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції станом на 27.05.2016 року), як про це стверджують позивачі. Твердження позивачів про те, що відповідач не витребував звіт про оцінку предмета іпотеки, який згідно зі статтею 37 Закону України «Про іпотеку» був обов`язковим під час набуття права власності на предмет іпотеки, чим не дотримано вимоги статті 37 Закону України «Про іпотеку», пункту 1 частини першої статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 6.2.5 договору іпотеки за реєстровим № 825 від 24.06.2015, на підставі якого здійснювалась реєстрація, а відтак порушив пункт перший частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме не встановив відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації., є безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до умов п.6.2.5 іпотечного договору від 24.06.2015 року (т.1 а.с.14-19) укладеного між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець), іпотекодержатель набуває право на предмет іпотеки у власність за вартістю визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції що діяла станом на 27.05.2016 року) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 10 Закону державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 23 Закону розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: 1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством. Відповідно до п. 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Статтею 27 Закону встановлено підстави для державної реєстрації, а саме : 1. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. 2. Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до п. 57 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Враховуючи наведене необхідність подання звіту про оцінку майна разом з документами необхідними для проведення державної реєстрації відсутня, а тому його відсутність не є підставою, для відмови в державній реєстрації, відповідно до вимог частини третьої статті 10 Закону. Наведене дає підстави дійти до висновку про необґрунтованість тверджень позивачів про порушення відповідачем вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», п.1 ч.3, п. 1 ч.1ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Твердження позивачів про порушення відповідачем пункту 7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 оскільки на примірнику заяви, який переданий до паперової реєстраційної справи, відсутній його підпис є безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону формування заяв у сфері державної реєстрації прав та/або їх реєстрація проводиться у базі даних заяв. Відповідно до п.7 Порядку уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та роздруковує заяву у двох примірниках, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) та особа, яка сформувала таку заяву, проставляють підписи. Один примірник заяви надається заявникові, а другий долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав. Після проставлення підписів на заяві уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник реєструє заяву в базі даних заяв. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України 17 квітня 2012 року № 595/5 «Про впорядкування відносин, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затверджено форму заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(щодо права власності). Як вбачається з зазначеної форми заяви в ній наявна відповідна графа «Підпис заявника», а графа яка передбачає можливість внесення до неї підпису особи, яка сформувала заяву, не передбачена. Зазначеним наказом не передбачена можливість підчищення, дописки закреслення та іншого виправлення у заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(щодо права власності). Наведене дає підстави дійти до висновку про необґрунтованість тверджень позивачів про порушення відповідачем пункту 7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127. Зазначене свідчить про те, що відповідач приймаючи рішення 27.05.2016 за № 29786958 не порушив вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 та Порядку передачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.01.2012 № 111/5 , а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко Миколи Олександровича щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року №29786958. Аналізуючи обґрунтованість позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Слід зазначити, що гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження є однією із засад, на яких ґрунтується державна реєстрація речових прав на нерухоме майно. Статтею 37 Закону встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Відповідно до статті 38 Закону державні реєстратори, суб`єкти державної реєстрації прав за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом. Шкода, завдана державним реєстратором фізичній чи юридичній особі під час виконання своїх обов`язків, підлягає відшкодуванню на підставі рішення суду, що набрало законної сили, у порядку, встановленому законом. Згідно зі статтею 10 Закону державним реєстратором є, зокрема, нотаріус. Статтею 28 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчиненої нотаріальної дії та/або іншої дії, покладеної на нотаріуса відповідно до закону, приватний нотаріус зобов`язаний до початку зайняття приватною нотаріальною діяльністю укласти договір страхування цивільно-правової відповідальності. Держава не несе відповідальності за шкоду, заподіяну неправомірними діями приватного нотаріуса при здійсненні ним нотаріальної діяльності функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно. Розмір відшкодування заподіяної шкоди визначається за згодою сторін або в судовому порядку. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Позовні вимоги до нотаріуса як до відповідача можуть бути пред`явлені у випадку необхідності відшкодування шкоди, спричиненої його незаконними діями або недбалістю (ст. 27 Закону України «Про нотаріат»). Підставами для цивільно-правової відповідальності нотаріуса є: наявність майнової шкоди (у грошовому виразі - майнових збитків); протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); вина; причинний зв`язок між збитком і протиправною поведінкою. Тільки сукупність зазначених умов дає підстави для притягнення до цивільно-правової відповідальності. Частина другої статті 1166 ЦК України говорить, що вина заподіювана шкоди припускається, тобто заподіювач повинен сам довести відсутність своєї вини. До цього часу він вважається винним, що означає для нього відповідні негативні правові Позивачі обґрунтовуючи позовні вимоги зазначають про заподіяння матеріальної та моральної шкоди діями інших ніж відповідач осіб, зокрема вказують: 18 липня 2016 року квартиру позивача, шляхом вчинення самоправних дій, захоплено [PERSON] силовим шляхом без відповідного рішення суду. 29 липня 2016 року [PERSON] передала квартиру в іпотеку [PERSON] , посвідчивши у приватного нотаріуса Прокудіної Л.Д. іпотечний договір № 887, з терміном виконання основного зобов`язання в сумі 1 363 901,22 гривні (еквівалент 60 000 доларів США) до 31 липня 2016 року. 01 серпня 2016 року приватний нотаріус Прокудіна Л.Д. посвідчила договір про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого право власності було зареєстровано за [PERSON] , без дотримання вимог передбачених Законом України «Про іпотеку». 19 вересня 2016 року Міністерство юстиції України наказом № 2745/5 від 19 вересня 2016 року скасувало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року № 29786958, прийняте відповідачем, яким було зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру позивача. Позивач [PERSON] 20 вересня 2016 року, направив [PERSON] повідомлення, підпис на якому нотаріально засвідчено, про повернення позики та подав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Верповській О.В. заяви про припинення обтяжень нерухомого майна - припинення іпотеки та заборони відчуження, встановлені на користь [PERSON] в забезпечення зобов`язань за договором позики. 22 вересня 2016 року представник [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , відкликала подані [PERSON] приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Верповській О.В. заяви. Того ж дня, 22 вересня 2016 року тому ж приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Верповській О. В. надійшла заява [PERSON] про те, що заборгованість позивача [PERSON] становить більше 3 мільйонів гривень разом зі штрафом. Того ж дня, позивач [PERSON] передав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Каплуну Ю.В. заяву, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., якою підтвердив намір сплатити [PERSON] грошові кошти. Зміст даної заяви було доведено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 22 вересня 2016 року до відома [PERSON] , яка в цей час звернулася до нотаріуса з заявою про державну реєстрацію права власності на ту саму іпотечну квартиру і з тими ж документами, що й у травні 2016 року. Разом з тим, наступного дня, 23 вересня 2016 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. не зважаючи на обставини, спірні та сумнівні дії [PERSON] , відсутність необхідних документів, було прийнято рішення про повторну державну реєстрацію права власності на квартиру, передану [PERSON] в іпотеку, за [PERSON] в порядку ст. ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку". Також позивачі зазначають, що в результаті протиправних дій відповідача, позивачі починаючи із 27 травня 2016 року і до даного часу втратили і не можуть володіти/користуватися/розпоряджатися власною квартирою. Оскільки під час судового розгляду судом не встановлено протиправної поведінки (дії чи бездіяльності позивача) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко Миколи Олександровича щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року №29786958, суд приходить до висновку, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами заподіяння позивачам з вини відповідача матеріальної та моральної шкоди, а тому відмовляє у задоволення позовних вимог про їх відшкодування. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову в не знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" та ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" станом на час звернення позивачів до суду з позовними вимогами кожен з позивачів повинен був сплатити судовий збір у такому розмірі : - за подання позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу що становить 768 грн. 40 коп. - за подання позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 9605 грн. 00 коп. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2019 року відстрочено сплату позивачами судового збору на строк не більш як до ухвалення судового рішення у справі. Враховуючи наведене в порядку ст.ст. 136, 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з позивачів на користь держави в сумі 10373 грн. 40 коп. з кожного.

Outcome: approved