Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі. З урахуванням уточнених позовних вимог в обґрунтування посилається на те, що з 26 листопада 2011 року по теперішній час він працює в ПАТ КБ «ПриватБанк» на посаді спеціаліста по Fraud - моніторингу, його середня заробітна плата за місяць складає близько 5 000 грн. 23 квітня 2014 року після відпустки він вийшов на роботу, але на робоче місце його не допустили, заробітну плату не виплачують. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 6 200 грн. 55 коп. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітної плати, оскільки позивач з 24 квітня 2014 року не з*являвся на робочому місці та зарплата йому не нараховувалася. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується . Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що Наказом № Э.DN-КП-2011-1835 від 26 серпня 2011 року [PERSON] був прийнятий на роботу в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на посаду "Спеціаліст "Службы 8800" ГО / Оператор". Трудовий договір з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" підписаний [PERSON] 26 серпня 2011 року, тобто з правами, обов'язками та умовами праці він був ознайомлений. 24 січня 2013 року Наказом N Э.DN-ПП-2013-259 [PERSON] було переведено у підрозділ: ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" головний офіс ПриватБанку - Напрям "Внутрішній контроль та fraud-менеджмент" на посаду: Спеціаліст з fraud-моніторингу електронних операцій ГО / консультант. Згідно Наказу поточний графік роботи: (3652) Графік № 561 ковзний Позивача був змінений на новий графік роботи: (3653) Графік № 562 (зворотний 561) ковзний. 06 лютого 2013 року згідно заявки [PERSON] №130204SD495176CQIUPD з 06.02.2013 р. для останнього був затверджений новий Графік роботи № 561 ковзний (опис графіка роботи співробітників за Графіком № 561 ковзний - 2 через 2 ніч (1 і 2 ніч робоча, час початку роботи 20:30 (початок табелювання до 21:30), обідня перерва 30 хвилин, час закінчення роботи 8:30 (закінчення табелювання до 9:30). Тривалість робочої зміни становить 11,5 годин. 3 і 4 ніч - вихідний). Відповідно до Наказу N Э.DN-ПП-2013-6881234 від 27 серпня 2013 року [PERSON] був переведений з посади Спеціаліст з fraud-моніторингу електронних операцій ГО / консультант на посаду Спеціаліст з проекту "Fraud-моніторинг електронних транзакцій ГО / Провідний консультант. Наказом N Э.DN-ПО-2014-6635638 від 26 березня 2014 року позивачу було надано щорічну відпустку на 33 календарних дня в період з 21 березня 2014 року по 23 квітня 2014 рік. Наступна після закінчення відпустки зміна позивача, відповідно до графіку - 26 квітня 2014 року. Після відпустки позивач звернувся до відповідача з листом в якому повідомив, що після закінчення відпустки він звернувся до безпосереднього керівника Рудя Є.В. з приводу знаходження на його робочому місті іншого співробітника [PERSON] та з'ясування чергової зміни. На що отримав відповідь, що його зміна через два дні. 25 квітня 2014 р. Позивач затабелювався у терміналі самообслуговування о 8:16 годині ранку, дане табелювання не відповідало його графіку. 26 квітня 2014 року та 27 квітня 2014 року в зв'язку з відсутністю позивача на робочому місці було складено відповідний акт та доповідна записка про відсутність позивача на робочому місця. 28 квітня 2014 року Керівником Напряму Внутрішній контроль та fraud-менеджмент ГО Соколовським О.Б. було запрошено [PERSON] на 29 квітня 2014 року для дачі пояснення його відсутності на робочому місці, однак [PERSON] на зустріч не з'явився. З 26 квітня 2014 року [PERSON] не з*являвся на своєму робочому місці. Даний факт підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] та не заперечував сам позивач, який в судовому засіданні поясний, що після відпустки він з*явився на роботу, та в зв'язку з тим що не знайшов себе в графіку на роботу не з*являвся. В зв'язку з відсутністю позивача на робочому місці, відповідачем 14 липня 2014 року та 29 липня 2014 року було направлено листи із вимогою пояснення причин відсутності, але поважних причин відсутності на роботі останнім повідомлено не було Відповідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 139 КЗпПУ, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що всі виплати станом на квітень 2014 року він отримав. Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про оплату праці", ст. 94 КзпПУ, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. зазначено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, сторони могли б в передбаченому законом порядку скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. При таких обставинах суд вважає, що позивачем не було доведено, та не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що в період з 26 квітня 2014 року він виконував свої трудові обов'язки, за виконання яких діючим законодавством передбачено отримання заробітної плати. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об*єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню ні повністю, ні в частині. Судові витрати розподілити відповідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed