Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON], звернувшись до суду, просить стягнути із [PERSON] на свою користь на утримання їх малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком до 06 років, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з 26 вересня 2003 по 15 серпня 2011 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого в них [INFO] народився син [PERSON]. На даний час син перебуває на її вихованні та повному утриманні, оскільки після розірвання шлюбу відповідач належним чином не виконує свого обов'язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не надаючи їй (позивачці) матеріальної допомоги на утримання сина. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та з мотивів, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та в обґрунтування своїх заперечень пояснив, що не зобов'язаний сплачувати колишній дружині, тобто позивачеві по справі, аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки не є біологічним батьком цієї дитини, адже вони з позивачкою припинили фактичні подружні стосунки ще задовго до розірвання шлюбу в судовому порядку, а саме - у серпні 2008 року. Вказав, що на даний час тимчасово не працює та, відповідно, не має постійного заробітку (доходу). З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. На підставі поданих позивачем копій документів: заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2011 року, ухваленого в цивільній справі №2-4676/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, Свідоцтва про народження [PERSON], Свідоцтва про зміну імені, зокрема прізвища позивача із [PERSON] на [PERSON], паспорта громадянина України, серія [NUMBER], виданого 18 червня 2012 року на ім'я [PERSON], [INFO], уродженки села Грушвиця Рівненського району Рівненської області, вбачається, що в період з 26 вересня 2003 року по 15 серпня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON], батьками якого як в Актовому записі про народження за №4 від 26.04.2012 р., так і в Свідоцтві про народження (серія [NUMBER]), виданому Грушвицькою сільською радою Рівненського району Рівненської області, записані, відповідно, батьком - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. На даний час позивач змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON]. Як передбачено частиною другою статті 114, частинами першою - третьою статті 122 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства. Виходячи з наведених норм закону та встановлених судом обставин справи, оскільки дитина була народжена до спливу десяти місяців після припинення між сторонами шлюбу, тобто в період із серпня 2011 по квітень 2012 року, а спільної заяви про невизнання колишнього чоловіка батьком малолітнього [PERSON] чоловік та жінка до органу державної реєстрації актів цивільного стану не подавали, заяви про визнання батьківства в органи ДРАЦС від іншої особи, як батька дитини, не надходило, а відповідач своє батьківство в судовому порядку не оспорював, судом визнається юридичний факт, що саме [PERSON] є батьком народженого [INFO] [PERSON] [PERSON]. Відповідно до ст.180, ч.ч.1, 3 ст.181, ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості з приводу способів спільного утримання їх малолітнього сина, при цьому відповідач не виконує або ж неналежним чином виконує свій обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки [PERSON] пояснив, що в силу відсутності у нього постійного місця роботи має нерегулярний, мінливий дохід, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.7 Закону України від 16 січня 2014 року №719-VІІ "Про Державний бюджет України на 2014 рік", з 01 січня 2014 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 06 років становить 1032 грн. Виходячи з наведеної норми Закону, аліменти слід визначити і присудити у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, що становить дещо більше половини розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць (1032:2 = 516 грн.), адже позивач також працездатна і зобов'язана утримувати свою дитину до досягнення тою повноліття. Як передбачено частиною першою статті 182, частиною першою статті 191 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач не надав документальних даних про свій стан здоров'я, про наявність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків тощо, відтак, виходячи з наведених норм сімейного законодавства, встановлених судом обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Крім того, так як в силу положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір", звільняються від сплати судового збору позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, то у цій частині судовий збір слід стягнути з відповідача, визначивши розмір цього виду судових витрат за правилами пункту 3 частини першої статті 80 ЦПК України та підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір". Тобто, в розмірі 1 відсотка ціни позову, який у позовах про стягнення аліментів визнається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (800 грн.*6=4800 грн. - сума аліментів за шість місяців), але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial