Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" звернувся до суду з вищезазначеним позовом обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 18.10.2016 року між ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" та ТОВ "Гідраком-Україна", був укладений Договір добровільного страхування №001359/4100/0000029 (далі-Договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Як зазначає позивач, 14.12.2016 року в м. Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Мерседес-Бенц», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 03.01.2017 року №752/21530/16-п, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху України. За Звітом № 01-19/01 від 19.01.2017 року, складеного ФОП « [PERSON] », вартість відновлювального ремонту складає 60041,22 грн. (з врахуванням ПДВ), а матеріальний збиток зурахуванням зносу становить 41438,99грн. (з врахуванням ПДВ). Крім того, згідно Рахунку ТОВ «Авто-мотив ЛТД» № 12649 від 22.12.2016 року, вартість ремонту склала 60014,87грн. (з врахуванням ПДВ). У відповідності до умов Договору страхування (п. 1.2.1; 1.2.10; 1.2.11; 9.1; 9.3; 10.14.1.1), ПрАТ "Страхова компанія "Уніка", на підставі страхового Акту, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 59219,87грн. на рахунок СТО (платіжне доручення № 003811). Тобто, страхове відшкодування становить собою суму завданих Страхувальнику збитків за мінусом франшизи, розмір якої встановлюється в Договорі страхування в п. 1.2.1. у розмірі 0,5% від страхової суми, що дорівнює 795,00 грн. Розрахунок страхового відшкодування: вартість ремонту 60014,87 грн. - франшиза 795,00 грн. = 59219,87 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ СК «Альфа- Гарант», згідно полісу АЕ/6255837, (страхова сума 50000,00 грн.; франшиза 1000,00 грн.), згідно Єдиної Бази МТСБУ та Довідки УПП. На сьогоднішній день, Відповідач 2 взяті зобов`язання повністю не виконав, лише в сумі 32737,49 грн., а тому з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" позивач просить стягнути 7701,50 грн. Натомість, на думку позивача, з [PERSON] підлягає стягненню 18780,88 грн. (виплачене позивачем відшкодування 59219,87 грн. - страхове відшкодування за полісом ЦВ 40438,99 грн.). У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити. Представник Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" у судове засідання не з`явився, надіславши до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, справу просили слухати у їхню відсутність Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився,надіславши до суду відзив, крім того просив застосувати строки позовної давності. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва 3752/21530/16-п від 03.01.2017 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме, що 14.12.2016 року вдій [PERSON] , керуючи автомобілем "Мерседес", реєстраційний номер " [NUMBER] ", в м. Києві по вул. Теремківській, 1, не дотрималася безпечної дистанції та допустила зіткнення з автомобілем "Рено", реєстраційний номер [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок зазначеного ДТП транспортний засіб "Рено", реєстраційний номер [NUMBER] отримав пошкодження. На момент ДТП транспортний засіб "Рено", реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований в позивача на підставі договору добровільного страхування від 18.10.2016 №001359/4100/0000029. Згідно з договором добровільного страхування позивач брав на себе зобов`язання виплатити страхове відшкодування у випадку пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок ДТП. 16.12.2016 року до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування звернулась потерпіла особа. За Звітом № 01-19/01 від 19.01.2017 року, складеного ФОП « [PERSON] », вартість відновлювального ремонту складає 60041,22 грн. (з врахуванням ПДВ), а матеріальний збиток зурахуванням зносу становить 41438,99грн. (з врахуванням ПДВ). Крім того, згідно Рахунку ТОВ «Авто-мотив ЛТД» № 12649 від 22.12.2016 року, вартість ремонту склала 60014,87грн. (з врахуванням ПДВ). У відповідності до умов Договору страхування (п. 1.2.1; 1.2.10; 1.2.11; 9.1; 9.3; 10.14.1.1), ПрАТ «СК «Уніка», на підставі страхового Акту №00210965 від 26.01.2017 року, відповідно до Наказу №00210965 від 26.01.2017 року здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 59219,87грн. на рахунок СТО (платіжне доручення № 003811). Ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою". Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток у повному обсязі. Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Оскільки позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування, до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи відповідальної за заподіяну шкоду. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ СК «Альфа- Гарант», згідно полісу АЕ/6255837, (страхова сума 50000,00 грн.; франшиза 1000,00 грн.), згідно Єдиної Бази МТСБУ та Довідки УПП. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування, законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків. При цьому закріпляючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів про здійснення страхового відшкодування, а навпаки презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях ст. 35 зазначеного вище Закону. З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях пп.37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовити у здійсненні страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього з заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 910/7449/17. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебігу позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 753/5293/16-ц, строк, зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є присічним і поновленню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталась 14.12.2016, при цьому до суду з вимогами до відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» позивач звернувся лише в грудні 2019 року, тобто після спливу річного строку встановленого наведеними вище нормами законодавства. З огляду на викладене, вимоги позову в частині стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування з ТДВ СК «Альфа-Гарант» задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог до [PERSON] , у даному разі строк позовної давності не сплинув, оскільки позивач звернувся до суду 13.12.2019 року, що підтверджується відміткою на поштовому кнверті, тобто позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Разом з тим, ст. 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, з огляду на зазначене, враховуючи виплату позивачем потерпілій особі страхового відшкодування, та набуття останнім в порядку ст. 993 ЦПК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» права вимоги, яке страхувальник має до особи відповідальної за заподіяну шкоду, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення різниця між виплатою, здійсненою позивачем на відшкодування шкоди, завданої потерпілій особі (59219,87 грн.), та розміром страхового відшкодування, яке визначене полісом, з урахуванням франшизи (40438,99 грн.), що складає 18780,88 грн., у зв`язку з чим вимоги позову в цій частині підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. . Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідачем [PERSON] не надано до суду доказів на спростування розрахунку страхового відшкодування, наданого позивачем та обставин викладених в позові. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови покладається на позивача. На підставі вказаного стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial