Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що \~\~31.01.2013 року між ПАТ "Брокбізнесбанк" та [PERSON]\~\~\~\~був укладений кредитний договір № 20121126175958 за умовами якого банк видає позичальнику платіжну картку миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE, зі строком дії 2 роки, відкриває спеціальний картковий рахунок № 26251554100360 в гривні та здійснює її обслуговування. згідно п.2 додатткової угоди, укладної 31.01.2013 року банк надав позичальнику грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом у сімі 8 000 грн. на строк з 31.01.2013 року по 31.01.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 32% річних на споживчі цілі. Зазначає, що відповідач скористався кредитною лінією, але \~\~не виконує належним чином умови кредитного договору, \~у зв'язку з чим має прострочену заборгованість, яка станом на 13.03.2015 року складає \~15020.86 грн., що включає: заборгованість по кредиту 6434.44 грн., заборгованість за процентами 2484.57 грн., пеню за прострочення сплати кредиту 3412.20 грн., пеню за прострочення сплати процентів 619.26 грн., суму індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованосіт по кредиту 1560.12 грн., суму індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості по процентах 321.29 грн., трьох процентів річних, згідно ст. 625 ЦК Ураїни, по заборгованості за кредитом 159.95 грн.. трьох процентів річних згідно ст. 625 ЦК України по заборгованості за процентами 29.03 грн. Просить стягнути на свою користь з відповідача загальну суму заборгованості \~\~\~в сумі 15020.86\~ грн. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, позивач свого представника у судове засідання не направив, в позовній заяві зазначив, що свої вимоги підтримує в повному обсязі та просив розглянути справу у відсутності представника на підставі наявних у справі доказів та не заперечував проти заочного розгляду справи. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач \~\~у судове засідання не з»явився, натомість його представник \~\~подав заяву, якою позов визнав та просив розглянути справу за його відсутності. За викладеного суд ухвалює провести розгляд справи у відсутності сторін спору і що узгоджується із положденнями ст.169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того достатніх законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна\~ особа\~ має право на захист свого цивільного права у\~ разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого\~ особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 253, 258, 526, 530,\~ 549, 551, 612, 625, 631, 1049, 1050,\~ 1054 ЦК України. За вимогами\~ ст. 526 ЦК України\~ зобов»язання\~ має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 530, 631 ЦК України, якщо у зобовязання встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк і закінчення останнього не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається із визнаних сторонами обставин спору, які не викликають у суду сумніву з огляду на отримані у справі письмові докази (договір №20121126175958 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску "VISA INSTANT ISSUE" від 31.01.2013 року та додаткової Угоди №1 до останнього від 31.01.2013 року) відповідач прострочив зобовязання за кредитним договором у зазначений у розрахунку заборгованості період. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідного до ч.2 ст.1054 вказаного Кодексу, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Розрахунок заборгованості за кредитним договором,\~ який позивач долучив до матеріалів справи, містить інформацію щодо предмета доказування - наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, одержаний без будь-яких порушень порядку, встановленого законом, сумнівів у суду не викликає, а тому на переконання суд є належним та допустимим доказом такої обставини. Так, відповідно до ст. ст. 57, 59 ЦПК України належними є докази, які місять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. На разі, не зважаючи на визнання відповідачем позову, суд не приймає останні в частині визнання ним заявленої до стягнення суми пені , оскільки це суперечить вимогам закону і на що вказує наступне. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Як установлено судом, пунктом 15 Додаткової угоди №1 до кредитного Договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобовязуєься сплачувати позикодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки за кожен день прострочення. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Оскільки право на стягнення пені у звязку із простроченням основного зобовязання в кредитора виникло з наступного дня після настання права такої вимоги, а саме з 25.01.2014 року, а право вимоги на стягнення пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитом - з 28.05.2013 року, а до суду він звернувся лише 17.06.2015 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову. А саме, розмір пені простроченням основного зобовязання становить 3024.36 грн, а за прострочення сплати відсотків - 501.28 грн.. Позов таким чином підлягає частковому задоволенню, а загальний розмір заборгованості, який підлягає стгяненню з відповаідча на коисть позивача становить 14515.04 грн.. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України останній має бути стягнутий в дохід держави з відповідача в сумі 243.60 грн..

Outcome: partial