Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивачка 26.04.2019 звернулась до суду із вказаним вище позовом, у якому просила стягнути з Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі Відокремлений підрозділ шахта "Тошківська" на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 21613,82 грн., та середній заробіток за період затримки розрахунку з 28.02.2019 р. по день ухвалення судового рішення. В обґрунтування позову зазначила, що уперіод з 26 липня 1978 року по 11 червня 1980 року, з 28 липня 1987 року по 09 травня 2000 року, з 25 березня 2002 року по 10 травня 2002 року, з 02 квітня 2010 року по 27 лютого 2019 року, вона знаходилась у трудових відносинах з ВП шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля». Під час її знаходження у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата. 27 лютого 2019 року вона звільнилася згідно ст.38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію. При звільнені відповідач з нею не розрахувався, розрахункового листа не надав. 01.03.2019 року вона звернулася до відповідача з вимогами провести з нею повний розрахунок, але перші кошти не в повному розмірі вона отримала тільки 15.03.2019 року. Станом на 12.04.2019 року існує заборгованість, залишилось до виплати: 20857,00 грн. - допомога при виході на пенсію, 756,82 грн. - лікарняний лист за рахунок підприємства, 331,07 грн. - лікарняний лист за рахунок Фонду соціального страхування. З відповідача підлягає стягненню у судовому порядку заборгованість в сумі 21613,82 грн. В день звільнення 27.02.2019 р., відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при її звільненні, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 36 робочих днів, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає -17273,16 грн. 30.09.2019 у встановлений судом строк представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовну заяву вважає не обснованою, та такою,що не підлягає задоволенню з огляду на наступне: Закон України «Про судовий збір», а саме норми пункту 1 частини 1 статті вказаного закону визначаються, що «Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі». За змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно де державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах пре стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а тому позови про його стягнення оплачується судовим збором (ВС/ВП № 910/4518/16 ві: 30.01.2019) Тобто, позивач повинен сплатити 768,40 гри. судового збору, який на сьогоднішній день ним не сплачено. Крім того, частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органі державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач дійсно з перебував у трудових відносинах з ВП шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля» в період зазначений у позовній заяві. Наказом по підприємству №90-П від 28.02.2019р. Позивач 27.02.2019р. був звільнений за ст.38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію. Вони згодні, що на момент звільнення повністю з позивачем не розрахувалися. На сьогоднішній день заборгованість позивачу було повністю ліквідовано, саме: 15.03.2019р. позивачу була виплачена заборгованість по заробітній платні у сумі 5697,93 гри., що і підтверджує сам позивач. Тобто заборгованість по заробітній платні підприємство сплатило 15.03.2019р. Що стосується інших виплат зазначених в позовній заві зазначають: 331,07 грн. - це є лікарняні за рахунок ФСС, тобто ця заборгованість ніяким чином до них не відноситься. Що стосується інших виплат, а саме: 756,82 грн. - лікарняні за рахунок підприємства, 208557, 00 грн. - допомога при виході на пенсію, то згідно наказу по підприємству №90-П від 28.02.2019р. «Про звільнення» п. 1.1.1. передбачено, що позивачу буде сплачена одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків при наявності та у межах ФОП. З даним наказом позивач погодився, зауважень не надходило, наказ ним не оскаржувався. Також Відповідно до Постанови КМУ №80 від 23.01.2019р. «Про затвердження порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації вугільної галузі», метою бюджетної програми є задоволення потреби галузей економіки у відповідному обсязі високоякісної товарної вугільної продукції. Бюджетні кошти спрямовуються на забезпечення вітчизняного виробництва товарної вугільної продукції шляхом оплати праці та внесення обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати, спожитої електроенергії, а також погашення заборгованості із заробітної плати. Погашення заборгованості із заробітної плати працівникам та обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати, без урахування штрафів і пені здійснюється відповідно до інвентаризації, що проводиться вугледобувними підприємствами, результати якої подаються Міненерговугіллю, яке затверджує розподіл обсягу бюджетних асигнувань у розрізі вугледобувних підприємств; перераховує бюджетні кошти вугледобувним підприємствам на окремі рахунки, відкриті в органах Казначейства. Тобто, кошти які надходять на відкриті в органах Казначейства рахунки спрямовуються виключно на погашення заборгованості із заробітної платні, лікарняні та допомога при виході на пенсію не відноситься до заробітної платні. 14.03.2019р. на казначейський рахунок надійшла державна підтримка. 15.03.2019р. на рахунок [PERSON] була перерахована заборгованість із заробітній платні у сумі 5697,93 грн. 23.08.2019р. на рахунок підприємства надійшли кошти від реалізації вугільної продукції, які підприємством були перерозподілені для погашення заборгованості по заробітної платні працівників. 23.08.2019р. [PERSON] було перераховано: 756,82 грн. - лікарняні за рахунок підприємства; 208557, 00 грн. - допомога при виході на пенсію. Тобто на сьогоднішній день заборгованість підприємства перед [PERSON] відсутня. Що стосується стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку в сумі він не підлягає задоволенню та є спірним, оскільки заборгованість по заробітній платні підприємством повністю ліквідована 15.03.2019р. Середній заробіток, який просить стягнути позивач розрахований без вимог законодавства. Що стосується розрахунку самого середнього заробітку зазначають, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати затв. постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від по справі №6-2807цс16 від 01.03.2017 р. (постанова КМУ від 08.02.1995р. №100) при нарахуванні загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється її шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у періоді затримки, а саме: Середньоденна заробітна плата складає: 479,81 грн. Позивач був звільнений 27.02.2019р. Період не виплати належної заробітної плати з 27.02.2019 року по 15.03.2019р. Тобто 10 робочих днів. Підрахунок днів проводився з урахуванням святкових днів та релігійних свят за загальним правилом, враховуючи положення статті 73 Кодексу законів про працю України та згідно розпоряджень КМ України «Про перенесення робочих днів у 2019 році". Тобто, загальна сума заборгованості середнього заробітку за період затримки розрахунку складає: 10 *479,81 грн. =4798,10 грн. Окрім цього, при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку заявника, суму заборгованості на момент звернення до суду, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та те що відповідач державним підприємством, фінансування якого здійснюється з державного бюджету (держ. підтримка) та частки від реалізації продукції (вугілля), а також інших обставин справи. Такої же позиції підтримується і ВСУ (постанова № 825/325/16 від 18.07.2018); Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № б-54цс11 від 12 січня 2012 року. Верховний Суд в своєї постанові наголошує, що застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, а тому вважають, що в їх випадку воно повинно застосовуватися. На підставі вище викладеного, враховуючи що позивач не сплатив судовий збір, а відповідач заборгованість ліквідував, вважають що вимоги позивача не підлягають задоволенню. 22.11.2019 позивачкою було надано відповідь на відзив відповідача, у якому зазначено,що відповідач вважає позовну заяву не обснованою де викладає свою думку в Відзиві, але це спростовується наступним: На момент звільнення відповідач не провів повний розрахунок з позивачем. 01.03.2019р. в письмовій формі вона звернулася до відповідача з проханням провести з нею повний розрахунок, адже як передбачено в ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст.116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Стосовно того, що вихідна допомога не відноситься до структури заробітної плати та не може включатися до розрахунку для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку - спростовується наступним: Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8- рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» (справа № 1-13/2013), аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходив з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. У частині другій статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Таким чином, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати та середнього заробітку, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які він має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Не має значення, що не виплачена на час звільнення заборгованість складається із вихідної допомоги, та лікарняного - оскільки ст.116 КЗпП України, зобов`язує провести працівнику виплати при звільненні всіх належних йому сум, а не тільки чи виключно заробітну плату. Згідно ч.3 ст.2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається основної заробітної плати, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.(Рішення Конституційного Суду№8-рп/2013 від 15.10.2013 ,№9-рп/2013 від 15.10.2013.) Таким чином, вихідна допомога при виході на пенсію входить до складу заробітної плати і тому позивач звільняється від сплати судового збору. Відповідно п.20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосуванням судами законодавство про оплату праці» Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відсутність коштів у відповідача - роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних працівникові коштів і не звільняє його від відповідальності. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Отже, доводи відповідача щодо відсутності у підприємства достатнього фінансового ресурсу, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку, є необґрунтованими. У своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст.116, 117 КЗпП України, дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово - господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31 травня 2017 року, №6-259цс17 від 13 березня 2017 року). Аналогічні роз`яснення викладені і в п.20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». При її звільненні 27.02.2019р., відповідач згідно з діючим трудовим законодавством був зобов`язаний виплатити їй всі належні суми, які тим не менш, не були сплачені відповідачем з його провини,оскільки відсутність коштів не можна вважати поважною причиною для не проведення такого розрахунку з нею. Перший перерахунок коштів не в повному обсязі був проведений лише 15.03.2019р. На момент звернення до суду заборгованість складала: допомога при виході на пенсію в сумі - 20857,00 грн., лікарняний лист за рахунок підприємства в сумі -756.82 грн. Загальна сума-21613,82 грн., що підтверджує сам відповідач платіжним дорученням №44 від 23.08.19р. (така загальна сума вказана в позовній заяві). Також в позовній заяві зазначалося, що до сплати підлягають 337,07грн.- лікарняні за рахунок ФСС, але до заборгованості підприємства вони не враховувались ні в якому разі. Остаточний розрахунок був проведений лише 23.08.2019р., щостосується середнього заробітку за період затримки розрахунку в сумі - 4798,10грн. нараховане відповідачем - суперечить чинному Законодавству України, а саме, відповідно до абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р.№100 після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Так, розмір середньоденної заробітної плати відповідно довідки відповідача складає 479,81 грн. Остаточний розрахунок був проведений 23.08.2019р. Кількість робочих днів за період з 27 лютого 2019 р. по 23 серпня 2019 р.: лютий - 1 робочий день, березень - 20 робочих днів, квітень - 20 робочих днів, травень - 22 робочих дні, червень -18 робочих днів, липень - 23 робочих дні, серпень - 17 робочих днів, разом-121 робочий день. Таким чином, розмір середнього заробітку за вказаний період затримки розрахунку з моменту звільнення по день фактичного розрахунку становить: 479.81 грн. х 121 день =58057,01 грн. Відповідач приклав до відзиву Меморіальний ордер - який, не є документом для проведення розрахунку між працівником и роботодавцем - це внутрішні безготівкові розрахунки між Відокремленим Підприємством шахта «Тошківська» та Державним Підприємством «Первомайськвугілля». Заробітна плата робітникам перераховується тільки через відділи банків, а тому цей документ не свідчить про розрахунок з робітником та не повинен братися до уваги як доказ. Відповідач, який надав та підписав Відзив не надав жодного документу, який надає право на цей підпис, а також надані додатки - які не завірені належним чином, що суперечить чинному законодавству України. Посилання ВП шахта «Тошківська» ДП «Превомайськвугілля» на не співмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені з наявною заборгованістю, яка на даний час відсутня - є необґрунтованою, бо істотність розміру заборгованості має значення лише у разі спору щодо сум, які підлягають сплаті при звільненні Тому вважає, свої позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені обґрунтованими та просить задовольнити їх у повному обсязі. Провадження у справі відкрито 05.06.2019 суддею [PERSON], ухвалено здійснювати судовий розгляд у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12.07.2019. Підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 04.05.2020 року. Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку рішенням ВРП від 25.08.2020. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 17.09.2020 справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В. Розгляд справи розпочато повторно в порядку загального позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті. Призначено справу до судового розгляду на 14 січня 2021 року. Позивачка в судове засідання не з`явилася, у наданій суду заяві просила розглянути справу без її присутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, у наданій суду заяві просила розглянути справу без її присутності з урахуванням відзиву на позовну заяву та наданих документів, позовні вимоги не визнають. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з ДП «Первомайськвугілля» в особі ВП шахта «Тошківська» з 02 квітня 2010 року по 27 лютого 2019 року, працюючи на посаді майстра виробничої дільниці "Технологічного комплексу, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-11). З копії наказу ДП «Первомайськвугілля» в особі ВП шахта «Тошківська» №90-П від 28.02.2019 про звільнення вбачається, що [PERSON] , таб.№ 1800 , майстра дільниці ПТК 27.02.2019р. згідно ст.38 КЗпП України звільнено у зв`язку з виходом на пенсію, наказано здійснити повний розрахунок по заробітній платі, у тому числі виплатити грошову компенсацію за 16 к.дн. невикористаної відпустки та у відповідності до р.8.10 Колективного договору та п.12 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншим державним органам, власникам (об`єднанням власників), що діють у вугільній галузі всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості виплатити [PERSON] одноразову допомогу у зв`язку з переходом на пенсію у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків при наявності та у межах ФОП. (а.с.35) Згідно довідки ДП «Первомайськвугілля» в особі ВП шахта «Тошківська» №375 від 12.04.2019, [PERSON] на день звільнення 28.02.2019року була нарахована заробітна плата за лютий 2019року в сумі 34427,95 грн. в тому числі: заробітна плата - 7166,79 грн., лікарняний лист за рахунок підприємства - 940,15 грн., лікарняний лист за рахунок Фонду соціального страхування - 411,27 грн., допомога при виході на пенсію - 25909,74 грн. . У зв`язку з утриманням з заробітної плати, до сплати -27642,82 грн. в тому числі: заробітна плата - 5697,93грн. ( виплачено 15.03.2019 року), допомога при виході на пенсію - 20857,00 грн., лікарняний лист за рахунок підприємства - 756,82 грн., лікарняний лист за рахунок Фонду соціального страхування - 331,07 грн. Заборгованість станом на 11.04.2019 року складає 21613,82 грн. в тому числі: Допомога при виході на пенсію - 20857,00 грн., Лікарняний лист за рахунок підприємства - 756,82 грн. Лікарняний лист за рахунок Фонду соціального страхування - 331,07 грн. Середньомісячна заробітна плата складає 6477,44 грн.: Грудень 2018р.- 5579,36 11 вих. (план 13) Січень 2019р.- 6415,80: 14 вих. (план 14) Разом : 11995,16грн.:15вих.=479,81*13,5=6477,44грн. (а.с.15) Відповідно до довідки ДП «Первомайськвугілля» в особі ВП шахта «Тошківська» №1395 від 21.12.2019, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 479,81 грн. (а.с.57) Відповідно до копії платіжного доручення №495 від 14 березня 2019 року ВП шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля» провела виплату зарплати за 02.2019р. [PERSON] у розмірі 5697,93 грн.(а.с.32) Відповідно до копії платіжного доручення №44 від 23 серпня 2019 року ВП шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля» провела виплату з/плати за 02.2019р. згідно списк.б/н від 23.08.2019р. [PERSON] у розмірі 21613,82 грн., тобто здійснено остаточний розрахунок (а.с.33) Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 23.08.2019 [PERSON] було перераховано: 756,82 грн. - лікарняні за рахунок підприємства; 20857,00грн. - допомога при виході на пенсію, тобто ДП «Первомайськвугілля» в особі ВП шахта «Тошківська» здійснила повний розрахунок по заробітній платі у сумі 21613,82 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №44 від 23 серпня 2019 року (а.с.33), а тому заборгованість підприємства перед [PERSON] по заробітній платі відсутня. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає з 28.02.2020 року по 23.08.2020 року, а саме 121 робочий день. Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до наданої довідки про розмір середнього заробітку за 2019 рік, розмір середньоденного заробітку складає 479 грн. 81 коп. Отже розмір компенсації складає 58057 грн. 01коп. (479,81 гривень середньоденного заробітку х 121 робочих днів затримки розрахунку). Разом з тим, суд вважає очевидно неспівмірними заявлені до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу. Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, не відповідає цим ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану працівником роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, суд бере до уваги таке. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Така позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у цивільній справі №761/9584/15-ц. Великою Палатою Верховного Суду також наведено критерії, які суд має врахувати, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Судом враховується, що затримані до виплати суми не є заробітною платою позивача, а є вихідною допомогою у зв`язку зі звільненням, розмір якої складає 21613,82 грн. Період затримки розрахунку складає 121 робочих дні та обумовлено фінансовим становищем відповідача. Розмір заявленої до відшкодування суми 58057,01 грн. значно перевищує розмір суми, яка затримана до виплати. Отже, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 21613,82 грн. З огляду на викладене,

Outcome: partial