Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Банк Розвитку" звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 577 971,07 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 30.04.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Доннафтасервіс» та Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Банк Розвитку" уклали кредитний договір № MKLVU2.449.012, відповідно до якого ТОВ «Доннафтасервіс» отримало кредит у розмірі 1 000 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 21,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - до 29.04.2015 року. В забезпечення виконання основного зобов'язання ТОВ «Доннафтасервіс» перед ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" за кредитним договором № MKLVU2.449.012 від 30.04.2014 року між позивачем та [PERSON] 30.04.2014 року було укладено договір поруки № PX029031.41864.005. Банк свої зобов'язання виконав повністю. Однак, у порушення норм законодавства та умов договору відповідач ТОВ «Доннафтасервіс» зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з чим, за кредитним договором станом на 26.09.2016 року виникла заборгованість у розмірі 1 577 971,07 грн., яка складається з наступного: 875 000,00 грн. - прострочена заборгованість по сплаті тіла кредиту; 702 971,07 грн. - прострочена заборгованість по сплаті процентів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, так як на даний час порука припинена, у зв'язку з тим, що сплив шестимісячний строк для звернення до суду з позовом до поручителя. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 30.04.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Доннафтасервіс» та Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Банк Розвитку" уклали кредитний договір № MKLVU2.449.012, відповідно до якого ТОВ «Доннафтасервіс» отримало кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 1 000 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 21,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - до 29.04.2015 року. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Доннафтасервіс» зобов'язався щомісячно, в період сплати передбачений кредитним договором, надавати банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості у розмірі встановленого графіком погашення, зазначеного в п. 2.5. кредитного договору. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). В забезпечення виконання основного зобов'язання ТОВ «Доннафтасервіс» перед ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" за кредитним договором № MKLVU2.449.012 від 30.04.2014 року між позивачем та [PERSON] 30.04.2014 року було укладено договір поруки № PX029031.41864.005. Згідно п. 14 договору поруки № PX029031.41864.005 від 30.04.2014 року цей договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, у порушення норм законодавства та умов договору відповідач ТОВ «Доннафтасервіс» зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з чим, за кредитним договором станом на 26.09.2016 року виникла заборгованість у розмірі 1 577 971,07 грн., яка складається з наступного: 875 000,00 грн. - прострочена заборгованість по сплаті тіла кредиту; 702 971,07 грн. - прострочена заборгованість по сплаті процентів. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як встановлено судом, боржник ТОВ "Доннафтасервіс" (а відтак і поручитель [PERSON]) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 29.04.2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки, відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з кредитного договору, чергові платежі боржник повинен був здійснювати з 1-го по 20-е число кожного поточного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Враховуючи те, що з 22.10.2014 року не здійснюється погашення заборгованості за кредитним договором № MKLVU2.449.012 від 30.04.2014 року, протягом шестимісячного строку Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Банк Розвитку" не звернулося до суду з позовом до поручителя, тому суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed