Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

До суду звернувся позивач ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 76 810, 16 грн., посилаючись на те, що 19.04.2016 р. в м. Києві трапилася ДТП за участю автомобіля «Renault Megane» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Hyundai Accent» д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача. Згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва подія сталася з вини відповідача. Автомобіль «Renault Megane» д/н [NUMBER] на момент ДТП був застрахований в позивача на підставі договору страхування транспортного засобу від 13.07.2015 р. Згідно з цим договором позивач брав на себе зобов`язання виплатити страхове відшкодування у випадку пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок ДТП. На виконання умов договору страхування, позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій особі в розмірі 76 810, 16 грн. У зв`язку з наведеним, позивач звертається до суду з зазначеним позовом, посилаючись на ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. 02.08.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 18.09.2018 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого вимоги позову не визнає, посилаючись на те, що розрахунок страхового відшкодування здійснювався позивачем без проведення автотоварознавчого дослідження, на підставі неналежного рахунку. 08.10.2018 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у відповідності до якої, вказує на те, що вказані в відзиві посилання на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не підлягають застосуванню до вказаної справи, оскільки вказаний закон не розповсюджується на правовідносини, які виникли між сторонами по справі. Зазначав, що в позивача відсутній обов`язок оцінювати розмір шкоди виключно на підставі експертизи. Ухвалою суду від 28.11.2018 р. по справі призначено автотоварознавчу експертизу, на вирішення експертам поставлено питання: яка вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Renault Megan» д/н [NUMBER] внаслідок ДТП, що сталася 19.04.2016 року за цінами станом на дату настання ДТП та на дату проведення експертизи (вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Провадження по справі зупинено. 07.03.2019 р. до суду надійшов Висновок експерта. 11.03.2019 р. ухвалою суду провадження по справі поновлено. 31.05.2019 р. до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких вказує на те, що у відповідності до висновку експерта, вартість відновлювального ремонту є вищою, а ніж визначено позивачем при сплаті страхового відшкодування. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на викладене в позові, відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, посилаючись на викладене в відзиві. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. 19.04.2016 р. в м. Києві трапилася ДТП за участю автомобіля «Renault Megane» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Hyundai Accent» д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача. Згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2016 р. подія сталася з вини відповідача [PERSON] , яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП транспортний засіб «Renault Megane» д/н [NUMBER] був застрахований в позивача на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу від 13.07.2015 р. Згідно з цим договором позивач брав на себе зобов`язання виплатити страхове відшкодування у випадку пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок ДТП. 19.04.2016 р. [PERSON] звернулась до позивача з заявою про настання події. 08.06.2016 р. позивачем виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі76 810, 16 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3Р031835 від 08.06.2016 р. Вбачається, що позивачем виплачено страхове відшкодування на підставі страхового акту, та рахунків ФОП [PERSON] . При цьому, судом витребовувався оригінал вказаного доказу, а саме рахунку на оплату ФОП [PERSON] , проте надані стороною позивача в судовому засіданні оригінали не відповідали наявній в матеріалах справи копії. Згідно з ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вказане, суд не приймає як належний та допустимий доказ розміру страхового відшкодування рахунок на оплату ФОП [PERSON] , оікільки копія та оригінал надані до суду, відрізняються. Разом з іншим, у відповідності до Висновку експерта від 26.02.2018 р. №12-2/1062, наданого на виконання ухвали суду про призначення автотоварознавчої експертизи, за клопотанням сторони відповідача, відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault Megane» д/н [NUMBER] без врахування коефіцієнту фізичного зносу на день ДТП складає 83 981, 79 грн. Враховуючи вказане, та фактичну сплату позивачем потерпілій особі страхового відшкодування в розмірі 76 810, 16 грн., підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, лише з підстав не прийняття судом як належних та допустимих доказів, поданого позивачем рахунку, суд не вбачає. Ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток у повному обсязі. Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Оскільки позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування, до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою". З огляду на викладене, враховуючи,що механічні пошкодження транспортного засобу «Renault Megane» д/н [NUMBER] спричиненні внаслідок неправомірних дій відповідача, що підтверджується постановою суду, позивачем виплаченого потерпілій особі страхове відшкодування, до останнього перейшло право вимоги до відповідача. Посилання сторони відповідачів щодо необхідності врахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу при визначенні розміру матеріальної шкоди, суд вважає необґрунтованими у зв`язку з наступним. П. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). З огляду на викладене, вбачається, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 76 810, 16 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved