Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивачі звернулись з позовом до [PERSON], [PERSON] та просять виселити останніх з належної їм квартири за адресою вул. Артема, 26\\32 в м. Нікополі та зняти їх з реєстрації за зазначеною адресою. В обґрунтування позову послались на те, що відповідачі проживають та зареєстровані в квартирі з 2001 року з дозволу їх матері. Їх мати [PERSON] померла 25.08.2014 року. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину після її смерті і отримала 1\\3 частину квартири у спадщину. 1\\3 частині квартири за адресою вул. Артема, 26\\32 в м. Нікополі раніше за життя матері також їй належала, а інша 1\\3 частина квартири належить [PERSON]. Відповідачі добровільно відмовляються виселитись з квартири та знятись з реєстрації. Вони з сестрою мають намір розпорядитись квартирою, однак через проживання відповідачів в квартирі не можуть цього зробити. До того ж вони несуть додаткові витрати на утримання житла, відповідачі договір на користування квартирою не укладають, зі сплати комунальних послуг наявна заборгованість в розмірі 12734 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити. Представник відповідачів проти позову заперечувала та просила відмовити, оскільки вони проживають в цій квартирі через те, що її придбали у померлої [PERSON], про що мають розписку. Боргів зі сплати комунальних послуг немає і ніяким чином позивачам вони не перешкоджають, бо позивачі в квартирі не проживають. Заслухавши сторони , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що на сьогоднішній день квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 4,5, 23-25, 44-45) В квартирі з 23.03.2004 року зареєстрована та проживає [PERSON] та [PERSON], що зареєстрована з 09.11.2006 року.( а.с.31,32,35) Відповідно до свідоцтва про право власності ( а.с.8,9,22) раніше квартира була зареєстрована на праві спільної часткової власності по 1\\3 частині за кожним з позивачів та 1\\3 частина за їх матірю [PERSON] ( а.с.4, 44) [PERSON] померла 25.08.2014 року( а.с.10). Після її смерті [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1\\3 частину квартири [ADDRESS] ( а.с.10,11,23-25). За положеннями частини 1 статті 317 та частини 1 статті 319 Цивільного кодексу(далі-ЦК) України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1статті 321 цього Кодексу передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, а способи захисту прав власності передбачені нормами статей16,386,391 ЦК України, якими встановлено право власника звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу(далі-ЖК) України, якими встановлено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до наведених норм закону, а також вимог статті 47 Конституції України, статті 9 ЖК України і статті 311 ЦК України право на житло, зокрема, користування ним та усунення перешкод у користуванні, підлягає судовому захисту у випадку порушення таких прав особи. Таким чином, вирішення питання щодо судового захисту прав власності на нерухоме майно із застосуванням такого способу захисту порушеного права як виселення закон пов'язує з існуванням самого факту порушення права власника на користування та розпорядження своїм майном, або перешкоджання у здійсненні таких повноважень з боку інших осіб, за які особа може бути виселена з жилого приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не є і не були членами сімї позивачів, вселились і проживають у спірній квартирі без достатніх правових підстав і не набули право користування даним житлом у встановленому законом порядку, а тому зобов'язані звільнити квартиру за вимогою його власника за приписами статей 386-387 і 391 ЦК України. В судовому засіданні представник відповідачів не навів безперечних доказів вселення і проживання у спірній квартирі у визначеному законом порядку і набуття ними самостійного права користування цим жилим приміщенням. Також суд зазначає, що позивачі несуть додаткові витрати за комунальні послуги, оскільки відповідачі проживають та зареєстровані у квартирі, а за послуги теплопостачання наявна заборгованість в розмірі 12734 грн. ( а.с.12-13) За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачі неправомірно проживають і зареєстровані у спірній квартирі, що унеможливлює реалізацію позивачами повноважень власників з користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" поняття "зняття з реєстрації місця проживання " нерозривно пов'язане з поняттям " житлові права", у зв'язку з чим, відповідно до статті 16 ЦК України заявлення вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання є належним способом захисту порушеного житлового права. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачів законні та обґрунтовані , а тому позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача [PERSON] слід стягнути сплачений нею судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved