Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

У квітні 2014 року ПАТ КБ „Приват Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір 28 травня 2008 року № DN81AR07000584, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 48905 грн. 37 коп. на придбання автомобіля, однак [PERSON] відмовляється сплатити кредитну заборгованість, що утворилася станом на 03.01.2014 року та становить 104034, 59 грн., а тому ПАТ КБ „ПриватБанк" просив звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель: 211340, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий комбі-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 червня 2014 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приват Банк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - відмовлено повністю. Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ КБ „Приват Банк" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та суперечить нормам матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неналежним чином та не в повному обсязі дослідив обставини та матеріали справи, оскільки 25.03.2013 року банком було направлено претензію відповідачу на адресу, яка була вказана ним при укладанні кредитно-заставного договору, а також у розділі „прописка" у його паспорті: [ADDRESS]. В подальшому ПАТ КБ „Приват Банк" звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення до Києво-Святошинського районного суду Київської області, проте 24.05.2013 року вказаний суд постановив ухвалу, якою направив цивільну справу до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області. Зазначену ухвалу суд мотивував тим, що згідно довідки Адресного бюро відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Саме тому ПАТ КБ „Приват Банк" було направлено претензію відповідачу на вказану вище адресу. Таким чином всі вимоги чинного законодавства позивачем були виконані. Враховуючи наведене апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є помилковим, рішення було ухвалене без належного обґрунтування, без повного та всебічного з'ясування обставин, на які посилався позивач, а також з грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк", суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів про направлення [PERSON] письмового повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, оскільки повідомлення від 13 червня 2013 року було надіслано відповідачу на адресу його реєстрації, а не на адресу проживання останнього. При цьому суд зазначив, що у вказаному повідомленні грошова вимога становила - 64599 грн. 39 коп., а позивачем при зверненні з позовом до суду зазначена заборгованість у розмірі 104034 грн. 59 коп., що не відповідає вимогам ст. 22 ЗУ „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", а тому суд першої інстанції вважав, що позивачем не було дотримано встановленої процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов без достатнього з'ясування всіх обставин справи та вимог закону, а тому колегія суддів апеляційного суду з таким висновком погодитися не може, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам закону судове рішення першої інстанції не відповідає. Судом встановлено, що 28 травня 2008 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № DN81AR07000584, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 48905 грн. 37 коп. на придбання автомобіля, процентна ставка - 9,60 % річних, дата погашення кредиту - 27 травня 2015 року (а.с.15-33). З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання по даному договору сторони погодили предмет застави - автомобіль марки „ВАЗ", модель 211340, реєстраційний номер [NUMBER]. На день підписання договору вартість предмету застави становила 50882,00 грн., яка сторонами погоджена (а.с.31). Банком умови кредитного договору виконано та надано позичальнику обумовлену кредитним договором суму коштів, проте позичальник своєчасно погашення кредиту та відсотків не здійснював, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 03.01.2014 року становить 104034, 59 грн. та складається з наступного: заборгованість за кредитом - 42179,82 грн., заборгованість за відсотками - 9026,86 грн., заборгованість з комісії - 11737,02 грн., заборгованість з пені - 35898,77 грн., штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) - 4942,12 грн. (а.с.7-10). Останнє погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено відповідачем 19 січня 2012 року в сумі 1033,82 грн. Саме з вказаної дати починається перебіг строків позовної давності, які на час звернення з позовом до суду не були пропущені відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст. 264 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 590 ЦК України та ст. 20 ЗУ „Про заставу" заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. Положеннями ч. 3 ст. 24, ч. 1 ст. 27 ЗУ „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. З матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2013 року ПАТ КБ „ПриватБанк" зареєстровано відомості про звернення стягнення на предмет застави, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.37). 13.06.2013 року за № 30.1.0.0/2 - 099 банком на адресу відповідача: [ADDRESS] було надіслано повідомлення про порушення ним зобов'язань за кредитним договором та надано строк 30 календарних днів з дати одержання повідомлення для погашення простроченої заборгованості, яка складала на час повідомлення [PERSON] 64599,39 грн.(а.с.11). Виходячи з наведених норм та викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недотримання банком вимог чинного законодавства щодо порядку повідомлення боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, оскільки положення ст. 27 вищевказаного закону не містить посилань, що надсилання повідомлення повинно здійснюватися за місцем проживання, а не реєстрації. Крім того, згідно наданих банком доказів, повідомлення боржнику про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання ПАТ КБ „ПриватБанк" надсилав відповідачу на його адресу, яку зазначив останній в кредитному договорі ([ADDRESS]) та на адресу, за якою зареєстрований відповідач ([ADDRESS]). Відповідно до вимог ст. 22 ЗУ „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. Обтяжувач та боржник повинні досягти згоди про максимальний розмір вимоги, яка забезпечується обтяженням. Враховуючи вказану норму закону, апеляційний суд вважає правомірним пред'явлення банком суми заборгованості у розмірі 104034, 59 грн., яка вираховувалася станом на 03.01.2014 року, оскільки вказаний розмір вимоги виник у майбутньому після пред'явлення претензії ПАТ КБ „ПриватБанк" [PERSON] 13.06.2013 року на суму заборгованості 64599 грн. 39 коп. Дана обставина залишилася поза увагою суду першої інстанції, що призвело до невірного вирішення спору. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк" є обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" та звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" підлягають стягненню судові витрати в розмірі 520,18 грн., понесені позивачем при зверненні до апеляційної інстанції, а також 1040,35 грн. судового збору, що був сплачений позивачем при подачі позову до місцевого суду.

Outcome: approved