Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач 25.12.2013 року звернулася до суду з позовом і просила зобов»язати відповідача нарахувати та сплатити індексацію та компенсацію за затримку виплати заробітної плати, нарахувати та сплатити єдиний соціальний внесок за позивача, який відповідач має сплачувати відповідно до закону та стягнути моральну шкоду в розмірі 21192 грн. Посилається в позові на те, що з червня 2012 р. працювала на посаді прибиральниці. З осені 2012 р. підприємство затримувало виплату заробітної плати. В червні 2013 р. позивач була звільнена з роботи. При звільненні не було виплачено компенсацію за значні затримки виплати заробітної плати. Відповідачем не було нараховано та не виплачено індексацію заробітної плати. Всупереч Закону України «Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням», відповідачем не сплачено за позивача єдиний соціальний внесок за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням з жовтня 2012 р. по червень 2013 р. Даний факт підтверджується листом Пенсійного фонду України. Такими діями відповідача грубо порушено права позивача та заподіяно моральну шкоду, оскільки позивач, ставши на облік у службі зайнятості, як така, що шукає роботу, отримала призначення допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі. В зв»язку з зазначеним почувається незахищеною, несплата соціальних внесків погіршує майбутнє пенсійне забезпечення, позивач втрачає кошти соціальної допомоги. Моральну шкоду оцінює в 21192 грн. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги збільшили, просили зобов»язати відповідача нарахувати та сплатити компенсацію за затримку виплати заробітної плати, зобов»язати відповідача припинити порушення та вчинити певні дії - негайно погасити в повному обсязі недоїмку, пені та штрафи за несплату єдиного соціального внеску підприємством за період з жовтня 2012 р. по червень 2013 р., виконавши таким чином зобов»язання зі сплати соціального внеску за позивача та стягнути моральну шкоду в розмірі 29016 грн. Представник позивача зазначив, що компенсація за період затримки виплати заробітної плати в сумі 19 грн.29 коп. сплачена позивачу 16.07.2014 р. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що згідно наказу від 10.04.2013 р. підприємством було прийнято рішення вивести зі штатного розкладу посаду прибиральниці. 10.04.2013 р. позивач була попереджена про наступне вивільнення. Позивач не входить до категорії працівників, яким надається переважне право на залишення на роботі. Наказом від 17.06.2014 р. позивач звільнена з роботи 20.06.2014 р. за п.1 ст.40 КЗпП України. 18.06.2013 р. виплачено позивачу заробітну плату за квітень 2013 р., 19.06.2013 р. виплачено позивачу заробітну плату за травень 2013 р., а 20.06.2013 р. проведено розрахунок та виплачено вихідну допомогу у розмірі 2500 грн. Таким чином на момент звільнення 20.06.2013 р. було проведено повний розрахунок з позивачем. З огляду на те, що індекс інфляції за 2012 р. складав 99,8%, а за період з січня по червень 2013 р. становив 100,1%, то заробітна плата позивача не підлягає індексації. При кожному перерахуванні заробітної плати працівнику, підприємство в обов»язковому порядку сплачує до Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва єдиний соціальний внесок, який сплачується паралельно та є невід»ємною складовою такої виплати. Під час проведенні розрахунку при звільненні та відповідно при погашенні заборгованості по заробітній платі перед позивачем, ПАТ «Мостобуд» одночасно було перераховано до УПФ єдиний соціальний внесок. Також представник відповідача заперечував проти стягнення моральної шкоди, з огляду на відсутність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] та виплату всіх належних їй сум при звільненні, остання не могла зазнати вказаних у позовній заяві тяжких моральних та душевних страждань. Сума компенсації, що нараховується у випадку несвоєчасної оплати праці обчислюється згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку із порушенням строків її виплати».Сума нарахованої компенсації за період затримки заробітної плати із червня 2012 р. по червень 2013 р. складає 19 грн. 25 коп. Сума компенсації була сплачена позивачу 16.07.2014 р. Представник 3-ї особи Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва в судовому засіданні пояснив, що ПАТ «Мостобуд» зареєстрований та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва як платник єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування. В серпні 2013 р. вступив в силу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв»язку з проведенням адміністративної реформи», згідно з яким функції Пенсійного фонду України та районних управлінь щодо адміністрування (стягнення заборгованості, реєстрації платників, отримання коштів по сплаті) єдиного соціального внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування передано о органів доходів та зборів. Однак за Пенсійним Фондом України та його територіальними органами, залишились функції з продовження адміністрування єдиного внеску у частині завершення процедури адміністрування, тобто стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску по боргам, які виникли до моменту вступу в дію закону. Заборгованість ПАТ «Мостобуд» перед пенсійним фондом по сплаті ЄСВ станом на 30.09.2013 р. складала 2958486,52 грн. Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва зверталось з позовами до Окружного адміністративного суду м.Києва про стягнення заборгованості по ЄСВ, боргу по штрафним санкціям та пені. Представник 3-ї особи: Управління Пенсійного фонду України в Солом»янському районі м.Києва в судовому засіданні пояснив, що відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу - [PERSON] ПАТ «Мостобуд» не сплачено ЄСВ за період з березня по червень 2013 р. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представників 3-х осіб, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку , що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач з 18.06.2012 р. працювала на посаді прибиральниці адміністративно-господарського відділу ПАТ «Мостобуд». 10.04.2013 р. [PERSON] попереджена про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Наказом № 32-ВК від 17.06.2013 р. [PERSON] звільнена з посади прибиральниці адміністративно-господарського відділу 20.06.2013 р. у зв»язку з скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України. ПАТ «Мостобуд» 18.06.2013 р. виплатило позивачу заробітну плату за квітень 2013 р., 19.06.2013 р. виплачено позивачу заробітну плату за травень 2013 р., а 20.06.2013 р. проведено розрахунок та виплачено вихідну допомогу у розмірі 2500 грн. Таким чином на момент звільнення 20.06.2013 р. було проведено повний розрахунок з позивачем. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» грошові доходи громадян, одержані ними у гривнях на території України і які не мають разового характеру (пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), соціальні виплати та ін. ) підлягають індексації Індексація доходів працюючої особи проводиться за основним місцем її праці. Індекс інфляції за 2012 р. складав 99,8%, а за період з січня по червень 2013 р. становив 100,1%, заробітна плата позивача не підлягає індексації. Згідно зі ст.ст.1., 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків її виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого нам органу (особи). Оскільки виплата заробітної плати позивачу під час роботи проводилась з затримкою, відповідачем проведено нарахування компенсації втрати частини заробітку в зв»язку з порушенням строків її виплати за період з червня 2012 р. по червень 2013 р. в розмірі 19,25 грн. Виплата компенсації позивачу проведена 16.07.2014 р., що підтверджується видатковим касовим ордером. Оскільки відповідачем сплачено позивачу компенсацію втрати частини заробітку в зв»язку з порушенням строків її виплати за період з червня 2012 р. по червень 2013 р. позовні вимоги в частині стягнення компенсації задоволенню не підлягають. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу - [PERSON] станом на 15.07.2014 р. ПАТ «Мостобуд» не сплачено ЄСВ за період з березня по червень 2013 р. Публічне акціонерне товариство "Мостобуд", зареєстрований в Управлінні Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва як платник страхових внесків до Пенсійного фонду України та зобов'язаний був вносити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в порядку ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається виключно цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно правовими актами. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у відсотках до визначеної абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (за винятком винагороди за цивільно-правовими договорами) відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску, з урахуванням видів їх економічної діяльності. Відповідно до ч.8 ст. 9 Закону України платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону територіальні органи Пенсійного фонду у порядку, за формою і у строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилають платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом 10 робочих днів із дня а надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом, а в разі неузгодження вимоги з органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначену суму недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу у судовому порядку, або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом 10 робочих днів відповідний орган Пенсійного фонду має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються. Як пояснив в судовому засіданні представник управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва в 2013 р. управління зверталось з позовами до Окружного адміністративного суду м.Києва про стягнення з ПАТ «Мостобуд» заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, штрафних санкцій та пені. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих акті України у зв»язку з проведенням адміністративних реформ» за Пенсійним фондом України та його територіальними органами залишилися функції з продовження адміністрування єдиного внеску у частині завершення процедури адміністрування, тобто стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску, які виникли до моменту вступу в дію Закону України. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов»язання відповідача припинити порушення та вчинити певні дії - негайно погасити в повному обсязі недоїмку, пені та штрафи за несплату єдиного соціального внеску підприємством за період з жовтня 2012 р. по червень 2013 р., задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" адміністрування єдиного внеску покладається на Пенсійний фонд України та його територіальні органи. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем не надано належних доказів дійсного спричинення моральної шкоди та причинно-наслідкового зв»язку з діями відповідача. Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягає задоволенню. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов"язань довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Позивач не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed