Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь суму банківського вкладу, який знаходиться на вкладному рахунку відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.07.2014 року уклав з відповідачем договір банківського вкладу №В09-15672/Т/629031, згідно якого розмістив в банку відповідача строковий вклад в розмірі 148 000 грн. на 2 місяці, з відсотковою ставкою 23% річних. 28.07.2014 року позивач звернувся до банку з заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу. Однак відповідач не повернув суму банківського вкладу. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, двічі в судові засіданні не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутність, не надав. В письмових запереченнях на позов представник відповідача зазначив, що вимоги позивача не можуть бути задоволені у зв'язку із запровадженням у ПАТ „Актабанк" тимчасової адміністрації, вимога про повернення грошових коштів задоволенню не підлягає, оскільки є вимогою вкладника в розумінні Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. З'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено наступне. 11.07.2014 року [PERSON] уклав з ПАТ «Актабанк» договір банківського вкладу „Класік" №В09-15672/Т/629031 на строк 2 місяці, відповідно до п. 1.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 148 000 грн., на період з 11.07.2014р. по 11.09.2014р. включно. Банк відкрив позивачу вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER]. Згідно квитанції №386038 від 11.07.2014 року [PERSON] вніс на рахунок відповідача 148 000 грн. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу процентна ставка становить 23% річних. 28.07.2014 року [PERSON] звернувся до банку з письмовою заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу та повернення грошових коштів. Згідно п. 3.1.2 Договору банківського вкладу вкладник має право достроково розірвати цей договір відповідно до чинного законодавства України, повідомивши про це банк (письмово) не пізніше ніж за два робочі дні до дати розірвання цього договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частинами 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Отже, відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Доводи представника відповідача викладені у письмових запереченнях на позов про те, що вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню через запровадження у ПАТ „Актабанк" тимчасової адміністрації не можуть бути прийняті до уваги. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №90 від 16.09.2014 року, прийнятого на підставі постанови Правління Національного банку України №576 від 16.09.2014 року „Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Актабанк" до категорії неплатоспроможних", у відповідача - Публічного акціонерного товариства „Актабанк" запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці - з 17.09.2014 року по 17.12.2014 року включно. Положеннями статті 76 Закону України „Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 року № 2121-III передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Статтею 1 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року № 4452-VI визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Частиною 5 статті 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Закон Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом (ч. 6 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"). Таким чином, введення тимчасової адміністрації не може бути перешкодою для задоволення вимог вкладника, оскільки строк виконання обов'язку банку повернути вклад наступив 11.09.2014 року до введення тимчасової адміністрації, тому на зобов'язання банку перед [PERSON] обмеження не поширюються. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як вбачається із п. 1 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб належить до банківських послуг. У відповідності до пунктів 13, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. За таких обставин суд приходить до висновку про поширення на відносини між сторонами положень Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Таким чином, оскільки банк не виконав свого обов'язку з видачі вкладу на вимогу вкладника, вказану суму коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 1480 грн., від їх сплати позивач звільнений, тому їх в силу ст. 88 ЦПК України їх слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved