Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, мотивуючи її тим, що [INFO] в місті Горлівка Микитівського району Донецької області помер її чоловік, [PERSON] . На день смерті він був зареєстрований по [ADDRESS] тому факт його смерті був зареєстрований Микитівським відділом ЗАГС Горлівського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, про що 12 квітня 2021 року був складений актовий запис № 299. Однак через невідповідність документів, які підтверджують факт його смерті, визначений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024, та виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження Бородянський відділ ДРАЦС у Бучанському районі ЦМУ МЮ (м. Київ) не має можливості зареєструвати смерть [PERSON] . Тому, оскільки вона не може отримати медичний документ про смерть свого чоловіка відповідного зразка, який діє на території України, а отримане свідоцтво про його смерть не визнається державними органами України, просила встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Харків, громадянина України, який був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] і помер [INFO] в м. Горлівка Микитівського району Донецької області. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала, викладене підтвердила. Представник Бородянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу без його участі. Вислухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Тамбов, місце реєстрації: по [ADDRESS] , яка проживає по [ADDRESS] являється внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копіями паспорта, довідки №380 від 15 травня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а. с. 5, 7) З копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а. с. 8) вбачається, що з 12 вересня 2012 року заявниця перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , [INFO] , який народився у місті Харків. З копії лікарського свідоцтва про смерть №954 від 09 квітня 2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (а.с.11) Згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого 12 квітня 2021 року Микитівським відділом РАЦС Горлівського міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР, [PERSON] помер [INFO] в м Горлівка, Микитівський район, ДНР про що 12 квітня 2021 року складений запис акту про смерть № 299 (а.с.12) Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року за № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", місто Горлівка Донецької області відноситься до території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст. ст. 1, 9, 17, 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах проти Туреччини ("Loizidou v. Turkey", "Сурrus v. Turkey"), а також Республіки Молдови та Росії (Моzer v. the Republic of Moldova and Russia Ila_cu and Others v. Moldova and Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН), який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема недійсність не може бути застосована до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці, суд приймає рішення на підставі всіх поданих доказів, в тому числі з урахуванням документів, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, та які, як виняток, приймаються до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. Оцінюючи досліджені докази, суд вважає підтвердженим і таким, що підлягає встановленню факт, що [PERSON] помер [INFO] в м Горлівка Микитівського району Донецької області, що за правилами ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved