Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою та просив стягнути з Державної казначейської служби України, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь 320000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, а також судові витрат по справі. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказував на те, що 21.05.2013 до ЄРДР було внесено повідомлення про скоєний позивачем злочин, передбачений ч.4 ст. 368 КК України. Відповідно до відомостей внесених до ЄРДР, 20.05.2013 до позивача, як до директора навчального закладу «Центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів № 1» звернувся громадянин [PERSON] з проханням видати йому довідку про виписку з попереднього місця реєстрації, а саме гуртожитку зазначеного закладу, де [PERSON] був офіційно зареєстрований під час навчання, яка необхідна для поновлення останньому паспорту громадянина України на його ім`я у зв`язку з втратою. Слідство встановило, що 21.05.2013 позивач, знаходячись в своєму службовому кабінеті директора навчального закладу «Центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів № 1», під час спілкування з [PERSON] почав вимагати у нього за довідку про виписку неправомірну вигоду у розмірі 5000 гривень. Далі за твердженням органу досудового розслідування [PERSON] передав позивачу в автомобілі хабар в сумі 5000 гривень, за виготовлення довідки. Сторона обвинувачення дійшла висновку, що в діях позивача, як директора навчального закладу «Центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів № 1» містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України. 27.05.2013 було винесено постанову про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч.4 ст. 368 КК України, на ч.1 ст. 368 КК України, у зв`язку з тим, що факту отримання позивачем неправомірної вигоди не було встановлено. В травні 2013 року обвинувальний акт відносно позивача, було направлено до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу. 13.10.2016 вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу позивача визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу, скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 05.04.2018 обвинувальний акт відносно позивача було повернуто прокурору., після чого 08.06.2018 прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3 винесено постанову про закриття кримінального правопорушення у зв`язку з недостатністю доказів для доведення винуватості позивача в суді і у зв`язку з тим, що вичерпані всі можливості їх отримання. Таким, чином, позивач вважає, що йому завдана моральна шкода внаслідок незаконних дій працівників міліції, прокуратури та суду, яку він оцінює в 320000,00 грн. Присутні в судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник позивача заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Присутній в судовому засіданні представник третьої особи позов визнав частково, заперечував в частині розміру завданої моральної шкоди. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, та витребувані матеріали кримінального провадження №12013040230000180, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі письмової заяви [PERSON] (а.с. 4) про вчинення кримінального правопорушення, 21.05.2013 внесено відомості до ЄРДР за №12013040230000180, за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 368 КК України (том к.п. №1 а.с.1). На підставі зазначеної письмової заяви, було розпочато досудове розслідування, проведено обшуки з метою відшукання та вилучення доказів вчинення кримінального правопорушення (Том к.п. № 1 а.с.34-38, 39-45), в ході яких доказів вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України виявлено не було, в результаті чого постановою слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 27.05.2013 (Том к.п. № 1 а.с. 54-55) змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 4 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 368 КК України, за ознакою прийняття службовою особою пропозиції надати їй неправомірну вигоду за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує неправомірну вигоду, дії з використання наданої їй службового становища. 27.05.2013 [PERSON] повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України (Том к.п. № 1, а.с. 84-85, 86-87), після чого, того ж дня [PERSON] було допитано, як підозрюваного (Том к.п.№ 1 а.с. 88-89). 10.06.2013 до Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу для розгляду, направлено обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 368 КК України (Том к.п. № 1 а.с. 114-117, Том к.п. № 2 а.с. 1-7), та вироком суду від 13.10.2016 (Том к.п. № 2 а.с. 174-178) [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 1 ст. 368 КК України та на підставі п.1 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення останнім кримінального правопорушення. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2017, вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13.10.2016, скасовано та відправлено на новий розгляд до суду першої інстанції (Том к.п. № 3 а.с. 21, 25-26). В ході нового розгляду кримінального провадження, судом прийнято рішення про повернення прокурору обвинувального акта за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 368 КК України як такого, що не відповідає положенням ст. 291 КПК України - для усунення недоліків (Том к.п. № 3 а.с. 153-154), так як стороною обвинувачення не було забезпечено явку потерпілого в судові засідання суду першої та апеляційної інстанції (Том к.п. № 2 а.с. 159-160, 208). 08.06.2018 прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3, прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати (Том к.п. № 3 а.с.173-178). Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 17 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно ч.1 ст.130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди. Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури, суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладена арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інші: процесуальних дій, що обмежують права громадян. Наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Статтею 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури, суду" визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до частин 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з положенням п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Судом встановлено, що фактично незаконне перебування позивача під слідством було у період з 21.05.2013 (день внесення відомостей в ЄРДР ) до 18.06.2018, тобто до часу набрання постанови про закриття кримінального провадження законної сили (60 місяців 28 днів). За час незаконного перебування під слідством та судом, [PERSON] зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу. Притягнення позивача до кримінальної відповідальності позбавила його шансу будувати власне життя, робити кар`єру. Позивач протягом даного часу змушений був терпіти обмеження прав та свобод людини та громадянина, що суттєво відзначилося на його психологічному стані. Таким чином, змінився його звичний життєвий уклад, а в результаті весь цей час він перебував у стані психологічного напруження і стресі. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках тощо. Статтею 8 Закону України від 23.11.2018 року «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено мінімальну заробітну плату в 2019 році у місячному розмірі - 4173 грн. Позивач вважає, що в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому завдана моральна шкода в загальному розмірі - 320000,00 грн., проте, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 254275,00 грн. (60 місяців 28 днів (4173/30*28)- час незаконного перебування під слідством х 4173 грн.). Суд вважає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є таким, який має бути відшкодований за відповідний період, внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Зазначений розмір завданої моральної шкоди відповідає вимогам Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури, суду". Позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що йому завдана моральна шкода саме у розмірі 320000,00 грн., відносно [PERSON] запобіжний захід не обирався. Позивач обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, що кваліфікується як злочин середньої тяжкості. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. На підставі викладено суд вважає, що достатнім та відповідним вимогам законодавства розмір завданої моральної шкоди позивачу становить 254275,00 грн. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у п.10-1 зазначає, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Згідно п.35 вказаного вище Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 15 квітня 2015 року №215, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України. Згідно п.10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду», затвердженого наказом Міністрества юстиції, Генеральної прокуратури та Міністрества фінансів України від 04.03.1996 року громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Згідно квитанції про надання юридичних послуг від 02.01.2019 (а.с.28, 95) та акта виконаних робіт (а.с.94) у зв`язку з наданням юридичної допомоги, позивач поніс судові витрати за надані юридичні послуги в розмірі 15000 грн., що підлягають стягненню з державного бюджету на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: partial