Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Директор КП "Житлосервіс" [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] 11062,38 грн. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а також понесені судові витрати з оплати судового збору. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Вказаний будинок та прибудинкову територію, що за ним закріплена обслуговує КП "Житлосервіс" Сарненської міської ради, у зв`язку з чим підприємство несе значні матеріальні витрати, які мають відшкодуваватись у вигляді оплати за надані житлово-комунальні послуги. 23 березня 2019 року між КП "Житлосервіс" та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] був укладений договір №17 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Стороною, яка представляла інтереси співмешканців будинку по даному договору, на підставі рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради від 20.03.2019 року за №73 "Про призначення управителя багатоквартирного будинку у місті Сарни" є міський голова. Умовами вказаного договору передбачено, що управитель зобов`язуться надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління, яка становить 4,865 грн. на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку. Протягом тривалого часу відповідач, порушуючи норми чинного законодавства, не вносить плату за надані їй послуги, в результаті чого за її особовим рахунком утворилась заборгованість у розмірі 11062,38 грн. З метою погашення заборгованості відповідачу за її зареєстрованим та фактичним місцем проживання було надіслано претензії з проханням оплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги, однак заборгованість відповідачем погашена не була, що і зумовило необхідність звернення позивача до суду із вказаним позовом. До початку розгляду справи від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю. Відзив обгрунтовує тим, що вона дійсно є власником квартири [ADDRESS] , проте за вказаною адресою вже тривалий час не проживає, оскільки переїхала в житловий будинок [ADDRESS] . Про те, що вона не проживає у вказаній квартирі та не є споживачем послуг, відповідач письмово повідомила усім підприємствам, що надають житлово-комунальні послуги та просила їх припинити/зменшити нарахування послуг. Після цього представниками з водопостачання було здійснено опломбування вводів холодної води, що потягло, відповідно, припинення нарахування послуг з водовідведення. Також було припинено послуги з електропостачання та газопостачання. Відповідач вказує, що оскільки за вказаною адресою вона не проживала, договірних відносин між нею та позивачем не виникало, а тому не є фактичним споживачем житлово-комунальних послуг. Приблизно у 2001-2002 роках відповідач в усній та письмовій формі зверталась до позивача, вказуючи, що не проживає за адресою: [ADDRESS] , а тому не зможе споживати послуги, що надаються підприємством, а відтак у відповідності до п.6 ч.1 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в старій редакції просила зупинити нарахування плати за їх надання. Також у 2010 році вона зверталась до КП "Житлосервіс" з проханням відключити хоча б деякі послуги, на що отримала письмову відмову. Зазначає, що не надавала будь-кому з фізичних чи юридичних осіб повноважень на укладення від її імені угод про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, про збори власників її ніхто не повідомляв, про прийняте рішення до відома їй не доводили. Вказує, що попередньою редакцією Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період його відсутності, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг в порядку встановленому КМУ. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Крім того, вказує, що від КП "Житлосервіс" надходили рахунки за послугу "квартирна плата", що є неправомірним, оскільки такий вид оплати за утримання будинку і прибудинкової території не передбачений. Від представника позивача до початку розгляду справи надійшла відповідь на відзив, у якій вказує, що твердження відповідача про те, що їй не надавались житлово-комунальні послуги і спожити вона їх не мала можливості через те, що не проживає у вказаній квартирі, не відповідають дійсності, оскільки підприємством регулярно здійснюються роботи по облаштування благоустрою прибудинкової території та ремонтні роботи, заміна внутрішньобудинкових мереж будинку, поточні ремонти та фарбування під`їздів; прибирання сходових клітин та прибудинкової території, огляд та ремонт вентиляційних каналів, технічні огляди електрощитків, вивезення сміття, заміна електролампочок та вимикачів. Результатом отримання чи неотримання послуги з управління багатоквартирним будинком є забезпечення належного стану та функціонування всіх внутрішньобудинкових мереж будинку. При цьому, жодних звернень відповідача стосовно ненадання послуг підприємством не було. Також вказує, що підприємством не оспорюється той факт, що відповідач не проживає в даній квартирі, проте підприємство не погоджується з тим, що споживач звільняється від оплати житлових послуг в тому разі, якщо в квартирі ніхто не проживає. Зазначає, що припинення чи призупинення надання послуг у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі є правом управителя, а не обов`язком. Застосувавши дане право КП «Житлосервіс» порушить право інших співвласників на отримання відповідної послуги, оскільки КП «Житлосервіс» надає житлову послугу з управління багатоквартирним будинком всім співвласникам даного будинку, а не тільки відповідачу. При цьому припинення надання житлової послуги, про що вказує відповідач, може призвести до погіршення властивостей самого будинку та до порушення функціонування самих внутрішньобудинкових мереж даного будинку, що також матиме певні наслідки. Твердження відповідача про те, що «особа має бути споживачем цих послуг, тобто фактично споживати благо та використовувати його у власних інтересах, а споживач має прийняти» не відповідає дійсності, оскільки забезпечення функціонування всіх внутрішньобудинкових мереж будинку та утримання його в належному стані не може суперечити тому, що власник не зацікавлений в збереженні свого майна. Крім того, це є обов`язком кожного співвласника, відповідно до ст.322 ЦК України. На день набрання чинності ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у багатоквартирному будинку за адресою [ADDRESS] , не було створено ОСББ, а тому 25.03.2019р. на конкурсній основі та на підставі протоколу зборів співвласників був укладений договір №17 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, де від імені та в інтересах співвласників багатоквартирного будинку виступив міський голова. Законом передбачено, що рішення вважається прийнятим якщо за нього проголосували більше 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень. Підприємство не має жодного відношення до того, що відповідач не був персонально повідомлений про збори співвласників багатоквартирного будинку, дана обставина жодним чином не стосується повноважень чи діяльності підприємства, оскільки дане рішення приймалось співвласниками, для забезпечення захисту їх інтересів. Твердження відповідача, що їй не було відомо про будь-які збори співвласників багатоквартирного будику, та про те, що ніяких повноважень на укладання від імені відповідача угод про надання послуги з управління багатоквартирним будинком не давалось, не заслуговує на увагу, оскільки механізм призначення управителя на конкурсній основі не передбачає обов`язку кожного та персонально надавати повноваження стосовно збереження майна всіх співвласників. Вказує, що невикористання власником належної їй квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Також не заслуговує на увагу твердження відповідача про те, що відповідно до п.6 ч.1 ст.20 раніше діючого Закону споживач мав право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період її відсутності, оскільки відповідачу на її заяву про зменшення нарахування плати за утримання будинку та прибудинкової території було відмовлено через наявну заборгованість. Відповідач після даної відмови не вчинила жодних дій стосовно сплати наявної заборгованості. При цьому вказує, що законом про житлово-комунальні послуги, що втратив чинність, не було передбачено обов`язку балансоутримувача стосовно зменшення нарахування в разі звернення споживача. Заборгованість, яку просить стягнути з відповідача підприємство з грудня 2014р. по квітень 2019р., була нарахована за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Крім того, КП «Житлосервіс» здійснює обслуговування внутрішньобудинкових мереж, що знаходяться в будинку і технічної можливості щодо припинення надання послуг по обслуговування внутрішньо-будинкових мереж немає, оскільки в разі припинення їх обслуговування, інші співвласники будуть позбавленні права користування цими послугами. На подану відповідь на відзив на позовну заяву відповідачем подано заперечення, у якому вона вказує що ремонтні роботи, про які вказував представник позивача, у під`їзді, в якому знаходиться її житло, не проводились і стан під`їзду не відповідає тому, про який йдеться у довідці про виконані роботи. Ремонт вентиляційних каналів поквартирно має здійснюватися двічі на рік, проте, починаючи з 2001 року жодного разу таких оглядів у її квартирі не проводилося. У грудні 2019 року у частині квартири зникло світло і до середини січня 2020 року огляд електричного щитка та електричних мереж позивачем не здійснювався, у зв`язку з чим у січні 2020 року відповідач сама була змушена звернутись до працівника ПАТ «Рівнеобленерго», який провів такий огляд. Акти претензії про неякісно надані послуги вона не складала, оскільки не є споживачем послуг. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі із зазначених в позовній заяві підстав. Вважає, що доводи відповідача про відсутність договору не заслуговують на увагу, оскільки законом не передбачено укладення індивідуального договору з кожним споживачем. До укладення договору №17 від 25 березня 2019 року, позивач звертався до відповідача для укладення договору, однак від його укладення вона ухилялась. Крім того, наголосив на тому, що послуги по утриманню будинку підприємством надавались і надаються. Щодо здійснення перерахунку на підставі ст.26 Закону "Про житлово-комунальні послуги" в новій редакції, про що просить відповідач, пояснив, що з актами-претензіями відповідач не зверталася, а тому здійснювати перерахунок немає підстав. Коли відповідач зверталася у квітні 2020 року до представника позивача їй запропонували певні умови по сплаті заборгованості, на які вона не погодилась, а тому вважає позовні вимоги підставними. Додатково пояснив, що раніше до суду з такими вимогами вони не зверталися, не навівши причин пропуску строку позовної давності. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечили проти позову та просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю та недоведеністю, додатково пояснивши, що будучи власником квартири відповідач тривалий час у ній не проживає, тому якості послуг не бачить, а відтак з претензіями до підприємства не зверталася. Додатково відповідач вказала, що в під`їздах брудно, не мінялися двері, вікна. Жодного разу не перевірялась комунікація і доказів надання послуг позивач не надав, а нав`язування послуг законом заборонено. З приводу договору, на який вказує позивач зауважила, що збори не проводилися, вона про це не знала і ніхто її не повідомляв. Також повідомила, що в кінці квітня 2020 року вона приходила до директора підприємства [PERSON] , щоб вирішити дане питання та знайти компроміс, однак умови по сплаті заборгованості, які керівник підприємства запропонував були неприйнятними, оскільки директор сказав погасити 11 тисяч боргу та витрати по сплаті судового збору і таким чином протягом року нарахування мали б не здійснюватись. Тому компромісу по проведенні перерахунку досягнуто не було. Крім того, заперечила наявність у неї заборгованості, оскільки у відповідності до ст.26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в новій редакції КП "Житлосервіс" самостійно має здійснити перерахунок, а тому наголосила на тому, що вона звернулася і не уникала можливості врегулювати спір і знайти компроміс, хоча з 2004 року не проживала у вказаній квартирі. Крім того, вказала, що позивач звернувся в січні 2020 року з порушенням строків позовної давності та просить стягнути заборгованість поза її межами. Суд, заслухавши виступи учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках. Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила статей 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.89-90). Відповідно до статі 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1875-IV,) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з частиною першою статті 13 Закону № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Таким чином, послуги, які надаються позивачем, належать до житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а правовідносини, що виникли між сторонами у справі - правовідносинами між виконавцем послуг та споживачем послуг. Частиною 1 ст. 16 Закону № 1875-IV визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв`язку з прийняттям 09 листопада 2017 року Верховною Радою України Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (надалі Закон № 2189-VIII), який введений в дію 01 травня 2019 року на підставі протоколу зборів співвласників будинку, на конкурсній основі між КП "Житлосервіс" в особі директора [PERSON] з однієї сторони та співвласниками багатоквартирного будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в особі міського голови Усик С.Б., що діє на підставі рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради від 20.03.2019 року №73 "Про призначення управителя багатоквартирного будинку у місті Сарни", з іншої сторони, 25 березня 2019 року було укладено договір №17 "Про надання послуги з управління багатоквартирним будинком" (а.с.4-14). Відповідно до п.1 вказаного договору Управитель зобов`язується надати Співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою [ADDRESS] , а Співвласники зобов`язуються оплачувати Управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Пунктом 3 Договору визначено, що послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньоприбудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладання індивідуальних договорів про надання такої послуги за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем) тощо. Купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до Пункту 10 вказаного договору ціна послуги з управління становить 4,865 грн. (в тому числі податок на додану вартість) на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 3,997 гривень відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території (далі - кошторис витрат), що міститься у додатку 5 до цього договору та винагороду управителю в розмірі 0,868 гривень на місяць. Відповідно до ч.1. ст. 1. Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управитель багатоквартирного будинку - фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Статтею 5 Закону №2189-VIII визначено перелік житлово-комунальних послуг, до яких належить: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ч.2 ст. 10 Закону №2189-VIII, вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Таким чином, Законом покладено обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку. Отже, нарахування коштів за житлово-комунальні послуги за період з грудня 2014 року по березень 2019 року включно, здійснювалось відповідачу за підставі Закону № 1875-IV, а за період з квітня по грудень 2019 року за укладеним на підставі Закону №2189-VIII договором від 25 березня 2019 року. Як вбачається з довідок №7, №7а від 29.01.2020 року, заборгованість [PERSON] за житлово-комунальні послуги за період з грудня 2014 року по квітень 2019 року склала 8785,56 грн. (а.с.17), а за період з квітня 2019 року по грудень 2019 року - 2276,82 грн. (а.с.19), що загалом становить розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги за вказаними періодами - 11062,38 грн. З метою погашення заборгованості КП "Житлосервіс" надсилало відповідачу претензію №186 за адресою зареєстрованого місця проживання (а.с.15), претензію №187 за адресою фактичного місця проживання (а.с.16) та претензію №216 за адресою зареєстрованого місця проживання (а.с.87) з проханням оплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги. Однак, вказані претензії відповідачу вручені не були. Як вбачається з довідки №67 від 04 травня 2020 року про виконані роботи в багатоквартирному будинку за адресою: [ADDRESS] КП "Житлосервіс" здійснено: прибирання сходових клітин та прибудинкової території (5 разів на тиждень); огляд та ремонт вентиляційних каналів поквартирно (2 рази на рік); планові технічні огляди електрощитків, де знаходяться електролічильники (1 раз на місяць); капітальний ремонт покрівлі по будинку на суму 232751,00 грн. (2019р.); поточний ремонт під`їздів (фарбування стелі та стін, масляне фарбування перил, вікон, дверей, електро щитків, сходових огороджень, панелей); заміна центральної водопровідної мережі та заміна водопровідних стояків та кранів по підвалу на суму 27639.13 грн. (2020 р); заміна центральної каналізаційної мережі по підвалу - 100 м.п. на суму 8462.00 грн. (2020 р); ремонт віконних рам, дверей входу у під`їзди; влаштування металевих дверей з кодовим замком входу у під`їзд на суму 8600.00 грн.; ремонт та заміна водостічних труб 32м. на суму 4890,00 грн.; косіння трави бензокосилкою на прибудинковій території будинку 4 рази на сезон; влаштування спортивного ігрового комплексу на дитячому майданчику на суму 12960.00 грн. (2019р); технічні огляди та ремонт водопровідних, каналізаційних та електричних мереж; обслуговування дитячого майданчику, ремонт лавок, завезення піску до дитячої пісочниці; вивезення сміття з підвалу будинку; заміна електролампочок, вимикачів на сходових клітинах, оплата за використану електроенергію місць загального користування; ремонт водопровідних та каналізаційних стояків проводиться підприємством на постійній основі на замовлення власників квартир (а.с.106). У судовому засіданні та у поданому запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач вказувала, що ремонтні роботи у під`їзді, в якому знаходиться її квартира не проводились, а в самому під`їзді брудно, не мінялися двері, вікна. Жодного разу не перевірялась комунікація і доказів надання послуг позивач не надав. На підтвердження чого долучила до матеріалів фото-знімки дверей, вікон та стін (а.с.111-119, 139-143). Відповідно до ч.2 ст.21 цього Закону№ 1875-IV обов`язок виконавця послуг, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а також розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості. У відповідності до ст.18 Закону№ 1875-IV, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. У разі неприбуття представника виконавця у погоджений строк або необгрунтованої відмови від підписання акта-претензії, він вважається дійсним, якщо його підписали не менше як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обгрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Вказаний порядок складання актів-претензій у разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління передбачений також ст.27 Закону № 2189-VIII та умовами договору від №17 від 25 березня 2020 року, однак доказів звернення відповідача до КП "Житлосервіс" із актами-претензіями з приводу неотримання нею послуг з управління будинком у встановленому Законом порядку протягом спірного періоду не надано і такі в матеріалах справи відсутні. Відповідач вказувала, що у квітні 2020 року вона зверталась до позивача для відшукання компромісу по здійсненні перерахунку. У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи актів-претензій, твердження відповідача щодо необхідності здійснення КП "Житлосервіс" перерахунку вартості наданих послуг з управління багатоквартирним будинком є безпідставним. Відповідач посилалась на ч.2 ст.26 Закону № 2189-VIII, відповідно до якої виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором. Проте, обов`язок здійснення такого перерахунку настає на підставі ст.27 Закону № 2189-VIII, а тому посилання відповідача на ст.26 Закону № 2189-VIII є безпідставним, оскільки для її застосування необхідні передумови, передбачені ст.27 вказаного Закону. Відповідач вказує, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] вона тривалий час не проживає, договірних відносин з КП "Житлосервіс" не виникало, а тому вважає, що не є фактичним споживачем житлово-комунальних послуг. Проте, це суперечить згаданій вище ст.322 Цивільного Кодексу України, яка зобов`язує власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Крім того, у правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, яка підтверджена у багатьох наступних постановах Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 904/7183/17 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані послуги. Судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини щодо надання послуг, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкової території багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які позивач фактично надав відповідачу, а тому відповідач зобов`язана такі послуги оплатити. При цьому, непроживання відповідача у квартирі, яка їй належить на праві власності не звільняє її, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані КП "Житлосервіс". Крім того, відповідачем долучені докази непроживання її у квартирі: акти про не проживання від 27 квітня 2020 року (а.с.85,86); письмові пояснення жителів будинку [ADDRESS] (а.с.91,92,93) та пояснення листоноши (а.с.94). Однак, як вбачається із відповіді на відзив на позовну заяву, підприємством КП "Житлосервіс" не оспорюється той факт, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідачем до матеріалів справи долучено письмові пояснення свідка [PERSON] від 12.05.2020 року, який пояснив, що в грудні 2019 року до нього зверталась [PERSON] з приводу того, що у квартирі [ADDRESS] зникло світло. Після чого у середині січня 2020 року ним було проведено обстеження та було встановлено наявність у щитовій пошкодженого автомата старого зразка, у зв`язку з чим провів його заміну на новий за рахунок власника квартири (а.с.120). Проте, вказаний доказ не може бути врахований, оскільки відповідачем не надано підтвердження звернення до КП "Житлосервіс" із вказаною проблемою та доказів відмови позивача у її вирішенні. До матеріалів справи відповідачем долучено: проект відключення від централізованої системи теплопостачання квартири [ADDRESS] ; акти про відключення квартири від мереж централізованої системи теплопостачання, водопостачання та газопостачання; копію абонентської книжки; акт встановлення лічильника та акт перевірки відключення від системи газопостачання житлового будинку (а.с.69-78), проте жодним чином ці докази не стосуються КП "Житлосервіс", оскільки дані організації здійснюють постачання послуг та обслуговування мереж, що знаходяться за межами багатоквартирних будинків, а КП "Житлосервіс" здійснює обслуговування внутрішньобудинкових мереж, що знаходяться в будинку, при цьому, технічної можливості щодо припинення надання послуг лише відповідачу по обслуговуванню внітрішньобудинкових мереж підприємство не має. Таким чином, суд вважає, що відповідач не виконує зобов`язань, передбачених законом та договором щодо участі у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, оплати наданих житлово-комунальних послуг, у зв`язку із чим позовні вимоги щодо стягнення з неї заборгованості за надані житлово-комунальні послуги є обґрунтованими. У судовому засіданні, а також у поданому відзиві на позовну заяву відповідач стверджувала, що їй не було відомо про будь-які збори співвласників багатоквартирного будинку та про те, що будь-яких повноважень на укладення договору від її імені не надавалось. У зв`язку з тим, що 09 листопада 2017 року Верховною Радою був прийнятий новий Закон України "Про житлово-комунальні послуги", який введений в дію 01 травня 2019 року між КП "Житлосервіс" та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] був укладений договір №17 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Стороною, яка представляла інтереси співмешканців будинку по даному договору, на підставі рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради від 20.03.2019 року за №73 "Про призначення управителя багатоквартирного будинку у місті Сарни" є міський голова. Відповідно до ч.6 розділу IV прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, співвласниками не прийнято рішення про форму управління багатоквартирним будинком та не оголошено конкурс з призначення управителя багатоквартирного будинку відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", виконавчий орган місцевої ради (або інший орган - суб`єкт владних повноважень, якому делеговані функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг) зобов`язаний оголосити і провести такий конкурс у тримісячний строк з дня отримання протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку із проханням призначити управителя. Рішення щодо цього питання вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. У поданому відзиві відповідач вказувала, що у 2001-2002 роках вона зверталась до позивача з повідомленням про зупинення нарахування плати за надання жтлово-комунальних послуг, оскільки не проживає за адресою: [ADDRESS] , а тому не зможе споживати послуги, що надаються підприємством. Крім того у 2010 році вона також зверталась до КП "Житлосервіс" з проханням відключити хоча б деякі послуги, на що отримала письмову відмову про неможливість здійснення перерахунків. З листа-відповіді №157 від 04.06.2010 року КП "Житлосервіс" адресованого [PERSON] вбачається, що на її заяву про зменшення розміру оплати за участь у витратах по утриманню квартири [ADDRESS] дано відповідь, що вказане питання може бути розглянуто лише після погашення всієї заборговваності за попередні роки (а.с.79). Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 Закону № 1875-IV споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Хоча вказаний відповідачем період не охоплюється вимогами позивача, проте варто звернути увагу на те, що у поданій відповіді на відзив на позовну заяву, позивач вказував, що відмова була обгрунтована тим, що на момент звернення [PERSON] , за її особовим рахунком була наявна заборгованість і тільки після погашення заборгованості підприємство мало можливість розглянути питання стосовно зменшення нарахування плати. Проте, відповідач після даної відмови не вчинила жодних дій стосовно сплати наявної заборгованості. Також законом про житлово-комунальні послуги, що втратив чинність, не було передбачено обов`язку балансоутримувача стосовно зменшення нарахування в разі звернення споживача. Згідно із статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Чинним законодавством України не передбачено обов`язку письмової форми заяви про застосування строку позовної давності, отже про застосування строку позовної давності особа може заявити в усній формі, а суд має дати цьому оцінку в порядку передбаченому ст.267 ЦК України, про що вказує у постанові Верховний Суд України у справі №6-2667цс16 від 16 серпня 2017 року. У своїх усних поясненнях у судовому засіданні відповідач та її представник вказали на застосування строків позовної давності. Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Правило ч.1 ст.261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо порушення права, покладається на позивача. Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені у справах №6-2469цс16 від 16.11.2016 року; №6-832цс15 від 28.09.2016 року; №6-2165цс15 від 14.09.2016 року; №6-152цс14 від 29.10.2014 року; №6-1503цс16 від 21.12.2016 року; №6-3029цс16 від 8.06.2016 року. Відповідно до ч.4, ч.5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вказаним позовом 29 січня 2020 року, за таких підстав, положення про загальний трирічний строк позовної давності підлягає застосуванню до позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по оплаті послуг за житлово-комунальні послуги за період з грудня 2014 року по грудень 2016 року включно, як заявлених поза межами строку позовної давності. При цьому із клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності представник позивача до суду не звертався. Згідно розрахунку, наданого позивачем, який не був спростований відповідачем під час судового розгляду за період з січня 2017 року по грудень 2019 року включно, відповідачу за житлово-комунальні послуги була нарахована заборгованість в розмірі 6636,92 грн., а тому позовні вимоги за вказаний період підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позовні вимоги КП «Житлосервіс» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1261,10 грн. (розмір заявлених вимог - 11062,38 грн., розмір вимог, що підлягають задоволенню - 6636,92 грн., розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 2102,00 грн. (2102,00 грн х 6636,62 грн. : 11062,38 грн. = 1261,10 грн). Отже, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати по сплаті судового збору частково, в розмірі 1261,10 грн.

Outcome: approved