Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Кременчуцький міжрайонний екологічний прокурор звернувся з до суду в інтересах держави в особі Державного агенства земельних ресурсів, Державної інспекції сільського господарства України з позовами до Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним розпорядження Золотоніської райдержадміністрації та визнання недійсним державного акту на право власності на землю та повернення земельної ділянки до власності держави, мотивуючи свою позицію тим, що розпорядженням Золотоніської РДА від 24.10.2008 року за № 547 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,3609 га у власність [PERSON], площею 1,21га у власність [PERSON] та площею 1,21 га у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та на їх ім'я видано Державні акти на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 199512 ([PERSON].), серії ЯЗ № 199513 ([PERSON].), серії ЯЗ № 199514 ([PERSON].) зареєстровані Державним земельним кадастром 18.11.2008р. Проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області загальною площею 11,6209 га пройшов державну експертизу землевпорядної документації, що стверджується висновком № 604 від 24.10.2008р., який затверджений начальником головного управління Держкомзему в Черкаській області 24.10.2008р. Відповідно до вищевказаного розпорядження Золотоніської РДА земельні ділянки [PERSON] площею 1,3609 га, [PERSON] площею 1,21 га, [PERSON] Площею 1,21 га ввійшли в склад до земельної ділянки, загальною площею 11,6209 га, щодо якої був розроблений та затверджений проект із землеустрою, який пройшов державну землевпорядну експертизу № 604 від 24.10.2008 року. Так як земельні ділянки, які передані у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] знаходяться в межах прибережної захисної смуги і відносяться до земель водного фонду, а тому у відповідності до ст., ст. 83, 84 ЗК України не можуть передаватися у приватну власність, то прокурор звернувся до суду із вищезазначеними позовами. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 29.05.2013 року вищевказані позовні заяви прокурора були об'єднані в одне провадження, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.12.2008 р. реєстр № 7528 [PERSON] продала [PERSON] вищевказану земельну ділянку, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.12.2008р. реєстр № 7531 [PERSON] продала належну їй земельну ділянку [PERSON] та згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.12.2008р. реєстр № 7534 [PERSON] продав земельну ділянку [PERSON] Вищевказані договори купівлі-продажу земельних ділянок посвідчені державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори. На підставі зазначених договорів купівлі-продажу земельних ділянок на ім'я [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, загальною площею 3,7809 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради, за межами населеного пункту серія ЯН № 525552, що зареєстрований у міськрайонному Управлінні Держкомзему в м. Золотоноша та Золотоніському районі 04.11.2012 року. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 07.12.2012р. в якості відповідача по справі притягнуто [PERSON] Надалі в обґрунтуванням позовних вимог прокурор посилається на матеріали перевірки Кременчуцької міжрайонної екологічної прокуратури, згідно яких було встановлено, що земельна ділянка, що перебуває у власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та на даний час земельна ділянка, що перебуває у власності [PERSON], площею 3,7809 га знаходиться в межах 100-метрової зони від берегової лінії з відміткою 81 м в Балтійській системі висот, тобто в межах прибережної захисної смуги, що встановлюється по берегах великих річок, що стверджується актом від 04.05.2012р., а також актом від 27.03.2012р., згідно якого водний об'єкт, який межує із земельною ділянкою [PERSON], [PERSON], [PERSON] є затокою річки Дніпро Кременчуцького водосховища, прибережна захисна смуга якого становить 100м та даний водний об'єкт не відноситься до штучно створених, в тому числі до осушувальних каналів. Зазначена перевірка проведена державною екологічною інспекцією в Черкаській області. Відповідно до акту від 04.05.2012р. в межах 100-метрової зони знаходиться земельна ділянка [PERSON] площею 0,3280га, а площа земельної ділянки, що не ввійшла до визначеної зони становить 1,0329га, земельна ділянка [PERSON] площею 0,7143га знаходиться в межах 100-метрової зони, а площею 0,4957га поза цією зоною, земельна ділянка [PERSON] площею 0,8304 - в межах 100-метрової зони, а площею 0,3796 поза цією зоною. Даний факт також стверджується схемою розміщення земельних ділянок, належних [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно локальної автоматизованої системи ДЗК. Вважає, що розпорядження Золотоніської РДА за № 547 від 24.10.2008р. щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,3609 га у власність [PERSON], площею 1,21га у власність [PERSON] та площею 1,21 га у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради, Золотоніського району, Черкаської області, за межами населеного пункту є таким, що видано всупереч вимогам ст. 60, 61, 83, 84 ЗК України та ст. 88 ВК України, оскільки земельна ділянка розташована у прибережній захисній смузі Кременчуцького водосховища та відноситься до земель водного фонду, передача якої у власність громадянам заборонена, а тому підлягає до скасування як незаконне, а державні акти: серії ЯЗ № 199512 виданий [PERSON], серії ЯЗ № 199513 виданий [PERSON], серії ЯЗ № 199514 виданий [PERSON], від 18.11.2008р. до визнання недійсними, крім того підлягає до визнання недійсним і державний акт серії ЯН № 525552 виданий [PERSON] та підлягає до скасування його державна реєстрація, а земельна ділянка площею 3,7809 га підлягає поверненню до власності держави в особі Золотоніської районної державної адміністрації. У судовому засіданні прокурор повністю ствердив позовні вимоги та просив суд визнати незаконним розпорядження Золотоніської райдержадміністрації у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,3609 га у власність [PERSON], земельної ділянки, площею 1,21га у власність [PERSON] та земельної ділянки, площею 1,21 га у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, визнати недійсними державні акти на право власності на землю, видані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку до власності держави та стягти з відповідачів судові витрати, посилаючись на доводи, вказані у позовних заявах та письмові докази, що долучені до матеріалів справи. Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду ставились до відому належним чином. Так як у справі достатньо матеріалів про права та обов`язки учасників процесу, суд заслухавши думку прокурора, проводить розгляд справи за відсутності відповідачів - заочно. Суд, заслухавши пояснення прокурора та вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з розпорядження голови Золотоніської РДА від 24.10.2008 року за № 547 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,3609 га у власність [PERSON], площею 1,21га у власність [PERSON] та площею 1,21 га у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. На підставі вказаного розпорядження на їх ім'я видані Державні акти на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 199512 - [PERSON], серії ЯЗ № 199513 - [PERSON], серії ЯЗ № 199514 - [PERSON], зареєстровані Державним земельним кадастром 18.11.2008 року. Відповідно до Акту встановлення факту знаходження земельних ділянок від 04.05.2012 року було встановлено, що земельна ділянка площею 1,3609 га, що належить [PERSON], земельна ділянка, площею 1,21 га, що належить [PERSON], та замельна ділянка, площею 1,21 га, що належить [PERSON], частково ввійшли до 100 метрової зони прибережної смуги. Як вбачається з листів управління містобудування та архітектури Черкаської області за вих. № 831/01-01-29 від 25.10.2013 року, державного управління охорони навколишнього природного середовища у Черкаській області за вих. № 2254/07 від 19.04.2013 року, акту перевірки від 27.03.2012 року та встановлено вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.03.2014 року по кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України, який набрав законної сили, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність відповідачам управлінням державного управління охорони навколишнього природного середовища у Черкаській області не погоджувся та спірні земельні ділянки частково входять до прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища річки Дніпро та відносяться до земель водного фонду. За положеннями ч. 1 ст. 3 ВК України (тут і надалі у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. Частина друга статті 3 ВК України визначала, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море. Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Як випливає зі змісту статті 59 ЗК України, чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, хоча у ч. 1 ст. 59 ЗК України передбачено, що такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, разом з тим стаття 59 ЗК України у частинах 2-4 закріплює обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини 4 статті 84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків передбачених законодавством. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України). Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерела; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Так, згідно зі статтею 61 ЗК України статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації (частина 3 статті 60 ЗК України). Крім того, за положеннями частини четверто статті 88 ВК Україн (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Згідно із пунктом 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року N 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50-54 Законом України "Про землеустрій". Таким чином, землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання. Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них". Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги. Згідно зі ст. 21 ЗК України порушення порядку та зміни цільового призначення земельє підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам... Відповідно до статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" - розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 05.11.2014 року по справі № 6-171цс14 номер в ЄДРСР 41384790. Таким чином під час розгляду справи судом встановлено, що земельна ділянка площею 1,3609 га, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 199512, земельна ділянка площею 1,21 га, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 199514, земельна ділянка площею 1,21 га, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЗ № 199513, частково належать до земель водного фонду, а тому їх передача у приватну власність не відповідає вимогам ст., ст. 83, 84 ЗК України. Згідно з договорами купівлі-продажу від 24.12.2008 року №. 7528, 7531, 7534, посвідченими нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали належні їм спірні земельні ділянки [PERSON], який на підставі даних договорів отримав державний акт серії ЯИ № 525552 на право власності на земельну ділянку, загальною площею 3,7809 га. Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення конституційних прав і свобод громаданина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок є нікчемним. Як вбачається з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України віж 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" таким є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності, правочини, спрямовані на незаконне відчудження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею, як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами. Зважаючи на те, що вищезазначені договори купівлі-продажу земельних ділянок спрямовані на відчудження об`єктів права українського народу - земель водного фонду, та враховуючи, що спірні земельні ділянки передані у приватну власність з порушення вимог чинного законодавства, зазначені правочини є нікчемними. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Враховуючи, що право власності на земельні ділянки від [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перейшло до [PERSON] за нікчемними правочинами, то державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 525552, зареєстрований 29.01.2010 року, слід визнати недійсним та на підставі ст. 16 ЦК України зобов`язати [PERSON] повернути спірну земельну ділянку до власності держави. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги Кременчуцького міжрайонного екологічного прокурора, заявлені в інтересах держави до Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним розпорядження Золотоніської райдержадміністрації та визнання недійсним державного акту на право власності на землю та повернення земельної ділянки до власності держави підлягають до задоволення у повному обсязі. Так як позовні вимоги задоволені повністю, то суд на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з відповідачів солідарно на користь держави судові витрати. На підставі зазначеного та

Outcome: approved