Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2017 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до КНП Консультативно-діагностичного центру Деснянського району м. Києва про визнання незаконними та скасування наказів відповідача, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії по допущенні позивача до роботи. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням Деснянського районного суду м.Києві від 28.08.2017 її було поновлено на посаді лікаря стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії №3 КНП КДЦ Деснянського району м.Києва, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 53136,60 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Однак, всупереч судовому рішенню, яке підлягало негайному виконанню в частині поновлення позивача на роботі, відповідачем своєчасно не було вжито заходів по поновленню [PERSON] на посаді. При цьому, у зв'язку із невиконанням відповідачем рішення суду, яке підлягало негайному виконанню, було порушено виконавче провадження з його примусового виконання, та навіть накладено на відповідача штрафи за його ігнорування. Як вказує позивач, лише після постановлення Апеляційним судом м.Києва ухвали від 31.10.2017 про залишення без змін вищевказаного рішення суду першої інстанції, відповідачем на виконання рішення Апеляційного суду м.Києва було винесено наказ від 31.10.2017 про поновлення позивача на роботі з 01.07.2017. Однак, копія вказаного наказу із відповідним листом відповідача, які були направлені 01.11.2017 позивач отримала у поштовому відділенні лише 06.11.2017. Прибувши 07.11.2017 до керівництва відповідача, з метою належної реалізації процедури поновлення на роботі, [PERSON] не було ознайомлено з посадовою інструкцією, не проведено відповідних інструктажів, не надано графіку роботи, а лише зобов'язано надати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі з 01.11.2017 по 07.11.2017, на що нею були надані ґрунтовні письмові пояснення із зазначенням реальної дати отримання копії наказу про її поновлення на роботі. В подальшому адміністрацією відповідача позивача було повідомлено про її звільненні із займаної посади через прогули. А тому враховуючи систематичне порушенням відповідачем вимог трудового законодавства, позивач, з метою захисту своїх порушених прав, була змушена звернутись до суду із даним позовом, відповідно до вимог якого просила суд: 1)визнати неправомірними дії КНП КДЦ Деснянського району м.Києва щодо невиконання рішення суду по справі №754/9059/16-ц від 28.08.2017 у частині негайного поновлення позивача на посаді стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології Філії №3 вказаного КНП КДЦ; 2)визнати незаконним та скасувати наказ відповідача за №216 від 31.10.2017, враховуючи, що у рішенні суду поновлення позивача на роботі чітко вказано Відділення терапевтичної стоматології, а кабінет №417 не є приміщенням філії №3, а стоматологічне відділення відповідача не має а ні приміщень, а ні майна, згідно відомостей ліцензії МОЗ України від 18.09.2017 серії АЕ №571198; 3)визнати неправомірними дії відповідача щодо недопущення позивача, як матері одиначки двох дітей, до праці та ігнорування її неодноразових звернень з 30.08.2017 щодо негайного поновлення на роботі; 4)зобов'язати відповідача провести усі необхідні процесуальні дії для допущення позивача до роботи; 5)стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м.Києва заробітну плату за час вимушеного простою, враховуючи, що з 30.08.2017, [PERSON] на підставі рішення суду мала приступити до праці; 6)стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 921600 грн.; 7)визнати неправомірними дії відповідача щодо видання наказу від 07.11.2017 за №222 про звільнення позивача з посади; 8)визнати незаконним та скасувати вищевказаний наказ відповідача №222 від 07.11.2017, як такий, що був винесений на підставі завідомо сфальсифікованого наказу про поновлення позивача на роботі; 9)зобов'язати відповідача видати наказ на виконання судового рішення від 28.08.2017, ухваленого по справі №754/9059/16-ц про поновлення [PERSON] на посаді стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології Філії №3 КНП КДЦ Деснянського району м.Києва; 10)зобов'язати відповідача видати наказ щодо визнання незаконними та скасування своїх наказів про оголошення догани та звільнення. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва [PERSON]. від 23.11.2017 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2018, у зв'язку із звільненням судді [PERSON]., справу було передано на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А. Ухвалою судді від 12.03.2018 дана справа була прийнята до свого провадження, та у відповідності до положень ч.12 ст.33 ЦПК України розпочато розгляд справи спочатку зі стадії підготовчого провадження та призначено підготовче засідання у справі. В ході підготовчого провадження у справі, позивачем були уточнені пред'явлені до відповідача позовні вимоги, де [PERSON] вже остаточно просила суд: визнати неправомірними дії КНП КДЦ Деснянського району м.Києва щодо внесення записів у трудову книжку позивача, а саме вчинення в супереч Інструкції про порядок ведення трудових книжок записів за №18 (частково), №19, №20, №21; зобов'язати відповідача відновити позивачу трудову книжку без протиправно внесених вищевказаних записів; 3) стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 177700 грн., що була спричинена з порушенням встановленого законом порядку внесення відповідачем записів до трудової книжки [PERSON], а також стягнути понесені останньою судові витрати по справі. Ухвалою суду від 31.05.2018 було закрито підготовче провадження у справі, та відповідно призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні. В ході розгляду справи судом, позивачем, одночасно із подачею клопотання про витребування доказів від 08.06.2018, від 18.06.2018 та від 04.09.2018 було внесено прохання про доповнення ряду позовних вимог до прохальної частини позовних вимог (остаточних) у даному провадженні. Згідно ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 05.09.2018 [PERSON] у прийнятті заяв від 18.06.2018 та 04.09.2018 про збільшення розміру позовних вимог було відмовлено. Позивач в судовому засіданні, пред'явлені нею позовні вимоги, що були уточнені в ході розгляду справи, підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Також вказала суду на те, що у зв'язку із невиконанням відповідачем рішення суду в частині її поновлення на роботі, яке підлягало негайному виконанню, а також у зв'язку із винесенням відповідачем на своєму підприємстві незаконних наказів, на підставі яких в її трудову книжку вносились та визнавались недійсними численні записи під №18, 19, 20, 21, фактично її трудова книжка зіпсована, реально вона не зможе працевлаштуватися за фахом, оскільки з такою трудовою книжкою жоден роботодавець її на роботу не прийме. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про що свідчать матеріали справи. При цьому, відповідач не повідомив суд про поважність причин неявки свого представника до суду, будь-яких клопотань щодо перенесення слухання справи та відзиву завчасно на адресу суду не подав. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.131, 223 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності не з'явившогося представника відповідача та за наявними у справі матеріалами. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що пред'явлений [PERSON] позов підлягає частковому задоволенню судом, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Вивчивши пред'явлений до суду зміст остаточних позовних вимог позивача, а також викладені в їх обґрунтування підстави, на які посилається позивач, з'ясувавши характер правовідносин, які склалися між сторонами, що виникли у зв'язку із роботою позивача на підприємстві відповідача, та у зв'язку із внесенням останнім записів до трудової книжки [PERSON], суд дійшов висновку, що спір між сторонами у даному провадженні є трудовим. Так, згідно положень статті 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Положеннями статті 48 КЗпП України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Як вбачається з наданої суду копії трудової книжки позивача, 01.11.2013 її по переводу з поліклініки №3 Деснянського району м.Києва було прийнято на посаду лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії №3 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м.Києва. 30.06.2016 відповідачем, на підставі наказу №155-к від 29.06.2016, до трудової книжки внесений запис під №17 про звільнення позивача з роботи за систематичне невиконання обов'язків, покладених трудовим договором, згідно п.3 ст.40 КЗпП України. В подальшому, відповідачем було внесено наступні записи до трудової книжки: -№18 від 27.04.2018 «Запис №17 недійсний. Поновлено на попередній посаді», підстава - наказ №91 від 27.04.2017; -№19 від 31.10.2017 «Запис за №18 недійсний», підстава - наказ №217 від 31.10.2017; -№20 від 31.10.2017 «Запис за №17 недійсний, поновлено на попередній роботі», підстава - наказ №216 від 31.10.2017; -№21 від 07.11.2017 «Звільнена за прогул без поважних причин, п.4. ст.40 КЗпП України», підстава - наказ №222 від 07.11.2017 (а.с.4-11, т.2). За правилами ч.ч.4,5 ст.48 КЗпП України, до трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 за №58 (далі - Інструкція), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п.2.6 Інструкції). Як зазначено у п.п.2.9, 2.10 вищезгаданої інструкції, виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним" звільнений... і зазначається нове формулювання. В графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. Як вбачається з наданої відповідачем, на виконання ухвали суду про витребування доказів, завіреної копії наказу директора КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м.Києва від 27.04.2017 за №91, позивача по справі - [PERSON], звільнену 30.06.2016 з посади лікаря-стоматолога-терапевта філії №3 комунального підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м.Києва за підставою, передбаченою п.3 ст.40 КЗпП України, поновлено на посаді лікаря-стоматолога-терапевта філії №3 Підприємства з 01.07.2017 (а.с.175, т.3). З констатуючої частини вищевказаного наказу відповідача, випливає, що підставою для винесення такого наказу про поновлення позивача на посаді стали обставини, з'ясованій в ході судового розгляду цивільної справи в суді за позовом [PERSON] про визнання незаконним її звільнення, поновлення на роботі, а саме подані позивачем до суду докази наявності станом на 30.06.2016 статусу одинокої матері. В подальшому, на виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 28.08.2017, яке набрало законної сили 31.10.2017 згідно ухвали Апеляційного суду м.Києва, 31.10.2017 відповідачем було видано наказ за №216 про поновлення [PERSON] на роботі (а.с.177, т.3). При цьому, після винесення відповідачем повторного наказу про поновлення позивача на посаді, того ж дня відповідачем був виданий наказ під №217 про втрату чинності наказу керівництва від 27.04.2017 за №91, надано начальнику відділу кадрів вказівку внести відповідні зміни до записів у трудовій книжці [PERSON] (а.с.176, т.3). Надалі 07.11.2017 відповідач видав наказ №222 про звільнення позивача з посади лікаря-стоматолога-терапевта філії №3 за підставою, передбаченою п.4 ст.40 КЗпП України - прогулу без поважних причин. Підставою для винесення відповідачем даного наказу стали акти про відсутність [PERSON] на робочому місці від 01.11.2017, 02.11.2017, 03.11.2017, 06.11.2017 та від 07.11.2017 (а.с.178, т.3). Однак, 04.04.2018 Деснянським районним судом м.Києва було ухвалено рішення у справі 754/14783/17, де було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м.Києва про визнання неправомірними дій щодо невиконання рішення суду №754/9059/16-ц від 28.08.2017, визнання незаконними та скасування наказів відповідача, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та поновлення на роботі, та відповідно судом було визнано незаконним вказаний вище наказ відповідача від 07.11.2017 за №22, поновлено позивача на посаді лікаря-стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії №3 КП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м.Києва, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 18990,40 грн. та 20000 грн. моральної шкоди (а.с.67-90, т.2). Дане судове рішення було змінено постановою Апеляційного суду м.Києва від 07.06.2018 в частині найменування відділу, куди поновлено позивача на посаду, та зменшено розмір стягнутої судом моральної шкоди до 10000 грн. В решті рішення суду першої інстанції було залишено без змін (а.с.164-165, т.2). Скасовуючи наказ відповідача від 07.11.2017 за №222 про звільнення позивача за прогул, судом першої інстанції було встановлено порушення керівництвом КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м.Києва вимог чинного законодавства України в частині звільнення [PERSON] з 07.11.2017 за прогул без поважних причин, оскільки в ході розгляду справи було достовірно встановлено той факт, що наказ про поновлення позивача на роботі був отриманий нею лише 06.11.2017 о 16.05 годині, та 07.11.2017 прибула на роботу, ознайомившись із наказом. Згідно положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В ході розгляду даної справи, судом встановлено, що у зв'язку із поновленням з власної ініціативи позивача на посаді, до закінчення судом розгляду спору щодо поновлення позивача на роботі, у зв'язку із поновленням [PERSON] на роботі в порядку виконання рішення суду, після набрання ним законної сили, а також у зв'язку із визнанням недійсним попердньо виданого наказу, відповідачем вносились відповідні виправлення до записів у трудовій книжці позивача, шляхом визнання їх недійсними. Перевіривши дотримання відповідачем правильності внесення записів під №18, 19, 20, 21 до трудової книжки позивача, у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 за №58, суд дійшов висновку, що відповідальною особою підприємства відповідача такі записи вносились у відповідності до виданих керівництвом КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м.Києва наказів, що стосувались трудової діяльності [PERSON], а відтак пред'явлені позивачем позовні вимоги щодо визнання неправомірними дій відповідача в частині внесення вищевказаних записів у трудову книжку позивача не підлягають задоволенню судом. Як пояснила у судовому засіданні позивач, внесені відповідачем записи до її трудової книжки, що визнавались в подальшому ним же недійсними, спричиняють перешкоди в пошуках нової роботи, а тому позивач бажає отримати від відповідача відновлену свою трудову книжку без зазначення недійсних її записів. Оскільки, абзацом п'ятим пункту 2.10 Інструкції прямо передбачено, що при наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним, суд приходить до висновку, що і позовні вимоги в цій частині є бґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом. Також, згідно вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст. 23 ЦК України). Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи, що внесені відповідачем до трудової книжки записи були виконані на підставі наказів адміністрації КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м.Києва, що визнавались незаконними та скасовувались судом, та самим відповідачем, доводи позивача про наслідки внесення до її трудової книжки низки недійсних записів, та спричинення їй як працівнику душевних страждань через такі дії, а також перешкод у пошуці нової роботи знайшли своє обгрунтування під час розгляду справи, але разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем, є явно завищеним та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у загальному розмірі 5000 грн.. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial