Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

В липні 2011 року позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» - звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення. В ході розгляду справи позовні вимоги уточнив. В обґрунтування позову позивач в справі у своїй позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору № КRКRАN20150119 від 22 травня 2007 року [PERSON] 22 травня 2007 року отримала кредит у розмірі 62010 гривень 58 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 травня 2012 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 12 листопада 2012 року має заборгованість - 217380 гривень 98 копійок, яка складається з наступного: - 45625,46 грн. - заборгованість за кредитом; - 85150, 12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3195,45 - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 83409.95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 22 травня 2007 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави [PERSON] надала в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21114, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконує. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізації предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця. Приймаючи до уваги, що ПАТ КБ "ПриватБанк" заявлено позов саме з цих підстав, очевидно, що виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю, неможливо без фактично знаходження предмету застави у володінні ПАТ КБ "ПриватБанк". Тому позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КRКRАN20150119 від 22 травня 2007 року, яка станом на 12.11.2012 року дорівнює 217380,98 грн., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель: 21114, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570 з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути з [PERSON] судові витрати. В липні 2013 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з зустрічним позовом, в якому посилається на наступні обставини. Після укладання кредитного договору № КRКRАN20150119 від 22 травня 2007 року [PERSON] було отримано грошові кошти у сумі 62010,00 грн., для придбання автомобіля ВАЗ, модель: 21114, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], який було використано в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, у зв'язку з чим було укладено договір застави рухомого майна із заставною вартістю автомобіля у сумі 48050,00 грн.. З метою виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] в період з 23.05.2007р. по 22.08.2008р. було сплачено готівкою 11824,90 грн.. Посилаючись на п.2.3.5 Кредитного договору, банк здійснив погашення заборгованості позивача шляхом утримання грошових коштів з доходів, які надходили на зарплатну картку [PERSON] у сумі 3332,13 грн. за період з 11.01.2008р. по 29.09.2008р.. Таким чином станом на 29.09.2008р. позивачем було сплачено грошові кошти у сумі 15157,03 грн., тому банк був зобов'язаний визначити розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором з урахуванням здійснених платежів та вартості автомобіля. Тривале знаходження автомобіля з 29.09.2008р. по теперішній час, його бездіяльність з реалізації автомобіля спричинило значне погіршення технічного стану автомобіля. Таким чином, станом на 01.10.2008р. [PERSON] було сплачено 63207,03 грн., тобто сума кредиту була погашена з деяким перевищенням, а тому банк був зобов'язаний припинити подальше нарахування будь-яких платежів за кредитним договором, у зв'язку з припиненням. Незважаючи на це, банк продовжував утримувати грошові кошти з зарплатної картки [PERSON], у зв'язку з чим неправомірно отримав грошові кошти у сумі 12824,18 грн. за період з 01.10.2008р. по 01.07.2013р.. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідачки в справі [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первинний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає до задоволення, за наступними підставами. Суд, у судовому засіданні встановив, що 22 травня 2007 року між позивачем Публічним акціонерним товариством комерційнім банком «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір КRКRАN20150119 відповідно до умов якого [PERSON] отримала від ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 62010 гривень 58 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 травня 2012 року. Відповідачка [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 12 листопада 2012 року утворилась заборгованість - 217380 гривень 98 копійок. Пунктом 7.1 кредитного договіру КRКRАN20150119 від 22.05.2007 року визначено розмір відсоткової ставки 1,34 на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак п. 7.4 визначено, що при порушенні зобов'язань, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50% на місяць, що складає 30% річних, так як і зазначено у розрахунку заборованості, тобто процентна ставка була збільшена пропорційно, а не в одностороньогму порядку, даний порядок визначено кредитним договором, який підписаний відповідачем. Відповідно до повідомлення № 30.1.0.0/2-096 від 24.06.2011 року [PERSON] повідомлена банком про прострочену заборгованість, у розрахунку заборгованості, долученої до позову, включена повна і прострочена заборгованість, про що зазначено у довідці від 29.07.2014 року (а.с.174). Визначаючи суму заборгованості за кредитним договором, суд погоджується з її розрахунком, але вважає за необхідне зменшити розмір пені нарахованої Банком, виходячи з наступного. Стаття 549 ЦК України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність застосовується в один рік, зокрема до вимог про стягнення неустойки. За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно матеріалів позовної заяви нарахування пені проводилося більше, ніж за один рік. На підставі чого суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 22284,95 грн., що є нарахуванням у межах одного року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 22 травня 2007 року був укладений договір застави автомобіля. Згідно до якого відповідачка [PERSON] надала в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21114, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить їй на праві власності. Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року Заставодавцем передано Заставодержателю автомобіль ВАЗ, модель: 21114, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Відповідно до наданого суду висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 5120 (а.с. 177-180), визначена ціна автомобіля ВАЗ 211140 станом на 28.10.2010 року - 43711,00 грн., тобто зроблена вже після вилучення предмета застави. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Згідно ст. 20 ЗУ «Про заставу». звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця. Приймаючи до уваги, що ПАТ КБ "ПриватБанк" заявлено саме з цих підстав, та виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю, неможливо без фактично знаходження предмету застави у володінні ПАТ КБ "ПриватБанк". Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяження, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Аналогічна умова міститься і в договорі застави. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета застави... із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги основного позову належать частковому задоволенню. Вирішуючи зустрічні вимоги позивача [PERSON], суд виходив з того, що посилання Позивача за зустрічним позовом на те, що станом на 01.10.2008 року нею було сплачено 63207,03 грн., з врахування суми заставленого автомобіля у сумі 48050,00 грн., у зв'язку із передачею в добровільному порядку предмету застави, про що було складено відповідний акт від 29.09.2008 року є безпідставним, оскільки: Умови укладеного між сторонами договору від 22.05.2007 за № KRKRAN20150119 передбачають вичерпний перелік умов припинення зобов'язань за цим договором. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов Кодексу та умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Згідно п. 5.1 Кредитного договору договір діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за даним Договором. Умовами та нормами чинного законодавства не передбачено виконання зобов'язань у зв'язку із передачею предмету застави ПАТ КБ "Приватбанк" (29.09.2008 року - акт прийому передачі.). Згідно ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.20 Закону України «Про заставу», заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог, звернути стягнення на предмет застави, якщо в момент настання термінів виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Банк виконав зобов'язання покладенні на нього зобов'язання, а Позивач за зустрічним позовом у порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 12.11.2012 року має заборгованість - 156255,98 грн.. Автомобіль ВАЗ, модель: 21114, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Легковий універсал-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] ([ADDRESS], ІПН [NUMBER]) у період з 29.09.2008 року знаходиться на ділянці, що належить Приватбанку, автомобіль не був реалізований, оскільки не було правової підстави для його реалізації від імені ПАТ КБ "Приватбанк" 15.02.2013 року Позивачем за зустрічним позовом була надана довіреність [PERSON] на вчинення дій пов'язаних з реалізацією автомобіля. Крім того, після отримання довіреності неможливо було здійснити будь-які дії пов'язання з даним предметом застави, оскільки було накладення арешт на даний автомобіль, і необхідно було зняти арешт. Крім того, у зв'язку із невиконанням зобов'язання за кредитним договором, списання коштів з рахунку [PERSON], з зарплатної картки за період з 01.10.2008 року по 01.07.2013 року, проводилось законно відповідно до п. 2.2.5 Кредитного договору, яким передбачено, що позичальник доручає Банку списувати грошові кошти зі всіх поточних рахунків у валюті Кредиту, за наявності на них необхідної суми грошових коштів, не наданих у Кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за цим Договором, після настання термінів платежів (здійснювати договірне списання). Списання грошових коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. У випадку недостатності чи відсутності у Позичальника коштів у національній валюті України для погашення заборгованості за кредитом у національній валюті України, і/чи відсотків за його використання, і/чи винагороди, і/чи штрафних санкцій(пені) Банк має право на списання кошті в іноземній валюті у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості за цим Договором у національній валюті України на дату погашення, продаж стягненої іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України (далі -МВРУ) (за курсом МВРУ для цієї операції на дату її проведення) з відшкодуванням Банку витрат на сплату зборів, комісій і вартості наданих послуг. При цьому Позичальник доручає Банку оформити заявку на продаж коштів в іноземній валюті на МВРУ від імені Позичальника. З огляду викладеного, зустрічні позовні вимоги суд вважає такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial