Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON], [PERSON] звернулися до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до Феськівської сільської ради Менського району Чернігівської області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Мотивували позивачі свій позов тим, що 04.01.2012 року померла їх мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на частку житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в с. Феськівка Менського району Чернігівської області по вул. Миру, 82 та інше майно. Фактично спадщину прийняв чоловік спадкодавці, батько позивачів [PERSON], але юридично не оформив і помер 04 січня 2014 року. Після смерті батька відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Миру, 82 в с. Феськівка Менського району Чернігівської області. Спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно є діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який помер 04 серпня 2015 року, але за життя склав заповіт, згідно якого належну йому частку в домогосподарстві заповів своєму сину [PERSON] Фактично прийнявши спадщину, позивачі звернулися до Менської районної державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. В звязку з цим, позивачі звернулися до Менського районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просять визнати за ними, по 1/3 частині кожному, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Миру, 82 в с. Феськівка, Менського району Чернігівської області. Відповідач позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Феськівської сільської ради Менського району Чернігівської області, [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований вул. Миру, 82 в с. Феськівка, Менського району Чернігівської області. Зустрічні позовні вимоги мотивував тим, 04 серпня 2015 року помер його батько [PERSON] За життя він зробив розпорядження, про те, що належну йому частку (одну третю) житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований вул. Миру, 82 в с. Феськівка, Менського району Чернігівської області заповідає [PERSON] Спадкоємець звернувся до приватного нотаріуса Менського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. В звязку з цим, він звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по вул. Миру, 82 в с. Феськівка, Менського району Чернігівської області. Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили справу розглянути без їх участі та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Феськівської сільської ради Менського району Чернігівської області в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог та зустрічних позовних вимог не заперечує. За таких обставин, справу можливо розглянути без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні, 04 січня 2012 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 181519, виданого виконкомом Феськівської сільської ради Менського району Чернігівської області 05 січня 2012 року(а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцем якої був [PERSON], оскільки рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 09 червня 2016 року, яке набрало законної сили 22 червня 2016 року, встановлено юридичний факт, що [PERSON], яка померла 04 січня 2012 року в с. Феськівка Менського району Чернігівської області та [PERSON], який помер 04 січня 2014 року в м. Чернігів були подружжям. Таким чином, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки проживав постійно із спадкодавцем на момент смерті, але юридично її не оформив. 04 січня 2014 року в м. Чернігів помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 220366, виданого виконкомом Феськівської сільської ради Менського району Чернігівської області 08 січня 2014 року (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить домоволодіння, що розташоване по вул. Миру, 82 в с. Феськівка Менського району Чернігівської області, що належало спадкодавцеві відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 22.02.1989 року (а.с.51). Спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно є діти спадкодавця: позивачі [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12), [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.16), та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії IV-ЯР № 386660 від 27.06.1959 року. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як слідує з матеріалів спадкової справи, в установлений законом строк спадкоємці звернулись до Менської районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, але їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, про що свідчить наявні в матеріалах справи постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 561/02-31 від 03.03.2016 року (а.с.59). Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що 04 серпня 2015 року в с. Феськівка Менського району Чернігівської області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 258695, виданого виконкомом Феськівської сільської ради Менського району Чернігівської області 07 серпня 2015 року. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого належну йому 1/3 частину житлового будинку по вул. Миру, 82 в с. Феськівка Менського району Чернігівської області заповів [PERSON] (а.с.83). В установлений законом термін спадкоємець за заповітом [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Менського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено, в звязку з тим, що спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, головою якого був [PERSON] та членами його дружина [PERSON], а відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 22 лютого 1989 року житловий будинок належав голові колгоспного двору [PERSON]. Згідно із законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" кожна сільська рада вела за встановленими формами по господарські книги (ст. 13 даного закону). Відповідно до довідки № 268 від 21.03.2016 року, виданої Феськівською сільською радою Менського району Чернігівської області зазначено, що згідно по господарського обліку станом на 15.04.1991 року, житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Феськівка по вул. (Миру) Леніна, 82, мав статус колгоспного двору, головою колгоспного двору був [PERSON] (помер 04 січня 2014 року), та члени колгоспного двору дружина [PERSON] (померла 04 січня 2012 року). Станом на 15 квітня 1991 року дане домоволодіння мало статус «колгоспний двір». Встановлено, що будівництво будинку та надвірних споруд було завершено у 1985 р.р., тобто до набрання чинності Цивільним кодексом в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1922 року. У даному кодексі відсутні положення щодо обовязкової державної реєстрації новозбудованого домогосподарства та положення, які б регулювали відносини повязані з колгоспними дворами. Оскільки у судове засідання надана довідка відповідно до якої житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Феськівка по вул. Миру, 82, був господарським двором станом на 15 квітня 1991 року, то відносини мають регулюватися положеннями Цивільного кодексу Української радянської соціалістичної республіки у редакції 1963 року (далі ЦК УРСР). Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року зазначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок" право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З введенням в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Статтею 3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до довідки № 27 від 09.02.2016 року виданої КП «Чернігівське МБТІ Чернігівської обласної ради» слідує, що станом на 31.12.2012 року право власності на домоволодіння за адресою: вул. Леніна (Миру), 82, с. Феськівка, Менського району, Чернігівської області зареєстровано за [PERSON] (а.с.20). Технічний паспорт на житловий будинок № 82 по вул. Миру, в с. Феськівка Менського району Чернігівської області виготовлено 06.02.2016 року (а.с.21- 25). Згідно із звітом про оцінку майна житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: с. Феськівка, вул. Миру, 82, Менський район, Чернігівська область має загальну вартість 18117 грн. 00 коп. (а.с.26-50). Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, а також позовні вимоги за зустрічною позовною заявою є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved