Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач директор Липковатівського аграрного коледжу [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою, в якій з урахуванням доповнень, просить скасувати наказ Головного управління Держземагенства України в Харківській області №3243-СГ від 21.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність»; визнати недійсними видані на його підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасувати рішення про їх державну реєстрацію, а саме: земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № 6324255300:03:000:0045 на імя [PERSON]; земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:00046 на імя [PERSON]; земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0067 на імя [PERSON]; земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0088 на імя [PERSON]; земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0078 на імя [PERSON]; земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № 6324255300:03:000:0037 на імя [PERSON] та земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № 6324255300:03:000:0038 на імя [PERSON] Також позивач просить визнати недійсними договори купівлі-продажу зазначених земельних ділянок та скасувати рішення щодо їх державної реєстрації, а саме: земельної ділянки кадастровий № 6324255300:03:000:0045, укладений 20.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №985; земельної ділянки кадастровий № 6324255300:02:000:0046, укладений 25.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №542; земельної ділянки кадастровий № 6324255300:02:000:0067, укладений 04.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №728; земельної ділянки кадастровий № 6324255300:02:000:0088, укладений 02.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №612; земельної ділянки кадастровий № 6324255300:02:000:0078, укладений 28.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1315; земельної ділянки кадастровий № 6324255300:03:000:0037, укладений 10.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №751; земельної ділянки кадастровий №6324255300:03:000:0038, укладений 18.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 911, що були посвідчені приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] В обґрунтування позову, Липковатівський аграрний коледж зазначає, що зазначені земельні ділянки знаходяться в його постійному користуванні та були незаконно вилучені внаслідок протиправних дій Відділу Держземагенства України у Нововодолазькому районі в Харківській області, а тому всі подальші дії з передачі їх у в власність, укладення договорів купівлі-продажу суперечать закону та в силу приписів ст. 70 Закону України «Про вищу освіту», ст. 84, 149, 152, 155 Земельного кодексу України, ст. 15, 16, 21, 203, 215, 236 Цивільного кодексу України, Розпорядженням Кабінету міністрів України від 11.02.2010 року №318 - р «Деякі питання збереження обєктів державної власності», наказ Головного управління Держземагенства України в Харківській області №3243-СГ від 21.11.2014 року підлягає скасуванню, а видані на його підставі свідоцтва про право власності та укладені в подальшому договори купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними та до них повинні бути застосовані наслідки недійсності правочину. В судове засідання сторони не зявилися. Представник Липковатівського аграрного коледжу [PERSON] у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої просив суд справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] управління Держгеокадастру України в Харківській області про день, час та місце судового розгляду повідомлене належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Щодо неодноразово наданих до суду клопотань та листів від 29.08.2016 року №505 (а.с.134-135, 152-153), від 29.09.2016 року №596 (а.с.181-182) та від 01.12.2016 року №725 (а.с.197-198) суд розцінює такі дії як зловживання своїми процесуальними правами, направленими на затягування судового розгляду, оскільки справа перебуває в провадженні суду з 29.04.2016 року, [PERSON] управління Держгеокадастру в Харківській області відповідно до ч.1 ст.104 ЦК України є правонаступником Головного управління Держземагенства в Харківській області та ухвалою від 02.12.2016 року було замінено належного відповідача, що не заважало своєчасно надати відповідні заперечення на позов та забезпечити участь представника в судовому засіданні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про час та день слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку відповідно до ст. 74 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими він обґрунтовується не надав. Представник третьої особи [PERSON] освіти та науки України надав до суду заяву, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, слухання справи провести без його участі (а.с.149-150). Третя особа Приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутність (а.с.127-133, 158). Представники прокуратури Харківської області та Відділу Держгеокадастру України у Нововодолазькому районі в Харківській області про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в звязку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Липковатівський аграрний коледж заснований на державній формі власності як вищий навчальний заклад І-го рівня акредитації, що проводить освітню діяльність, повязану із здобуттям вищої освіти освітньо-кваліфікаційного рівня молодший спеціаліст за кількома спеціальностями і має відповідний рівень кадрового та матеріального забезпечення. Діяльність Коледжу регламентується Статутом, прийнятим загальними трудовими зборами трудового колективу Коледжу (протокол №2 від 10.01.2012 року), погодженим [PERSON] освіти і науки, молоді та спорту України (на теперішній час [PERSON] освіти та науки України) та [PERSON] аграрної політики та продовольства України, зареєстрованого 15.05.2012 року за №14671050025000231 (а.с.20-21). На підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України №87-р від 04.02.2015 року «Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління [PERSON] освіти і науки» Липковатівський аграрний коледж переданий із сфери управління [PERSON] аграрної політики та продовольства до сфери управління [PERSON] освіти і науки України. Для проведення навчально-технічної та виробничої практики студентів, забезпечення проведення науково-дослідних робіт, Коледжем було набуто право постійного користування на земельні ділянки, площею 4890 га, які розташовані на території Бірківської сільської ради Нововодолазького району Харківської області: Підставою набуття права постійного користування землею Липковатівським радгоспом-технікумом, статус та назву якого було зміненона Липковатівський аграрний коледж і надано право здійснювати підготовку фахівців з ліцензованими напрямками за ІІ рівнем акредитації на підставі постанови Кабінету Міністрів України №228 від 05.04.1994 року «Про порядок створення, реорганізації і ліквідації навчально-виховних закладів» та наказу [PERSON] освіти України №77 від 29.03.1995 року «Про підсумки акредитації закладів освіти України», наказом [PERSON] сільського господарства і продовольства України №125 від 15.05.1995 року «Про зміну статусу радгоспів-технікумів» (а.с.76), стали: Державний акт на вічне користування землею №540460 від 28.01.1952 року виданий артелі (колгоспу) «Червоний Жовтень» (а.с.57-59); Державний акт на вічне користування землею №540456 від 24.01.1952 року виданий артелі (колгоспу) ім. Чапаєва, який на підставі рішення загальних зборів членів колгоспу ім. Чапаєва, у 1968 р. був перейменований у колгосп ім. Шевченка (а.с.55-56); Надалі, відповідно Постанови ЦК КП України і [PERSON] Міністрів УРСР від 07.01.1972 року №6 «Про перетворення у радгоспи окремих колгоспів Української РСР» (а.с.60-65) та на виконання рішення №50 від 19 січня 1972 року виконавчого комітету Харківської обласної [PERSON] депутатів трудящих «Про приєднання колгоспів імені Шевченка і «Червоний Жовтень» Нововодолазького району до Липковатівського радгоспу-технікуму» (а.с.66), з метою зміцнення матеріально-технічної бази Липковатівського радгоспу-технікуму, Протоколом-рішенням №1 Нововодолажської районної [PERSON] депутатів трудящих від 19.01.1972 року (а.с.67-69) до Липковатівського радгоспу-технікуму, були приєднані колгоспи ім. Шевченка та «Червоний Жовтень», наказ № 29 від 08.02.1972 року Липковатівського радгоспу-технікуму. Перетворення колгоспів в радгоспи та приєднання їх до Липковатівського радгоспу-технікуму відбувалося в порядку, передбаченому [PERSON] Міністрів СРСР і ЦК КПРС від 3 травня 1957 року N 495 (постанова [PERSON] Міністрів УРСР і ЦК Компартії України від 9 травня 1957 року N 450). Відповідно Земельного кодексу Української РСР 1970 року та Положення «Про порядок відведення земельних ділянок для державних або громадських потреб», затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР від 20 листопада 1970 року N 591 були ухваленні Протокол рішення № 14 Виконавчого комітету Нововодолажської районної ради депутатів трудящих Харківської області УССР від 25.07.1973 року та «Проект внутрішньогосподарського землевпорядкування, затверджений виконкомом Нововодолажської районної [PERSON] депутатів трудящих 25 липня 1973 року та винесений в натуру 10 жовтня 1973 року» (а.с.70-75). Відповідно до заведеної за формою, затвердженою [PERSON] Міністрів СРСР від 10.06.1977 року № 501 Земельнокадастрової книги Липковатівського радгоспу-технікуму від 12.03.1986 року, зазначені Державні акти, також визначені як підстава набуття права користування землею (а.с.77-79). Відповідно ст. 3 Закону України «Про правонаступництво України», Закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною [PERSON] Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України. З урахуванням перехідних положень Земельного Кодексу України 1991 року, який втратив чинність та Земельного Кодексу України 2001 року, зазначених Державних актів та рішень органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, беручи також до уваги п. 6 [PERSON] Верховної [PERSON] УРСР від 18.12.1990 року № 563-ХІІ «Про земельну реформу», п. 6 Перехідних положень ЗК України (2001 року) з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22.09.2005 року у справі №1-17/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), у Липковатівського аграрного коледжу виникло і зберігалося право постійного користування одержаною на законних підставах в 1972 році землею. Всі ж інші дії та рішення, які здійснювалися та ухвалювалися вже після здобуття Україною незалежності: Рішення Виконавчого комітету Бірківської селищної ради №1 від 28.01.1999 року «Про закріплення в постійне користування земель за Липкуватівським аграрним коледжем» (а.с.80); [PERSON] аграрної політики України від 15.02.2002 року №37-79/4708 (а.с.81); Розпорядження Нововодолазької РДА Харківської області від 11.11.2007 року №686 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельну ділянку Липковатівського аграрного коледжу» (а.с.82); Виготовлений новий проект землеустрою та отримані кадастрові номери: №6324255300:01:000:0241, №6324255300:01:000:0242, №6324255300:01:000:0243, №6324255300:01:000:0244, №6324255300:01:000:0245, №6324255300:01:000:0013, №6324255300:01:000:0012, №6324255300:01:000:0003, що підтверджується довідками Відділу Держкомзему у Нововодолазькому районі Харківської області №№252-258 від 28.11.2009 року (а.с.83-89); мали мету не отримання земельної ділянки, а приведення землевпорядної документації відповідно до постійно змінюючогося земельного законодавства України, та підтверджують теперішню фактичну площу (4890 га) та місце розташування земель (Бірківська сільська рада Нововодолазького району Харківської області), які перебувають в постійному користуванні Липковатівського аграрного коледжу. Відповідно ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в редакції від 01.07.2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Крім цього, факт знаходження в постійному користуванні Коледжу земельних ділянок також встановлений та визначений постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015 року по справі №820/2039/15 за позовом Липковатівського аграрного коледжу до Відділу Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області, треті особи [PERSON] аграрної політики та продовольства України, Прокуратура Харківської області, [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області, [PERSON] освіти та науки України, [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобовязати вчинити певні дії (а.с.17-19), а тому в силу приписів ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відділом Держземагенства України у Нововодолазькому районі в Харківській області, протиправно, в порушення вимог чинного законодавства, в лютому 2014 року, було внесено зміни до державної статистичній звітності за формами 6-зем та 2-зем, внаслідок чого, землі які знаходяться в користуванні та використовуються Коледжем, були фактично в нього вилучені та переведені до земель запасу. Протиправність дій Відділу Держземагенства України у Нововодолазькому районі в Харківській області встановлені та визначені постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015 року по справі №820/2039/15 за позовом Липковатівського аграрного коледжу до Відділу Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області, треті особи [PERSON] аграрної політики та продовольства України, Прокуратура Харківської області, [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області, [PERSON] освіти та науки України, [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобовязати вчинити певні дії (а.с.17-19), а тому в силу приписів ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Окрім цього, також необхідно врахувати і той факт, що постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015 року по справі №820/2039/15 залишена в силі ухвалою К/800/41319/15 Вищого адміністративного суду України від 17.03.2016 року після її перегляду саме за касаційною скаргою [PERSON] (а.с.125-126) Скориставшись тим, що землі Липковатівського аграрного коледжу протиправно переведені до земель запасу, [PERSON] управлінням Держземагенства України в Харківській області було видано наказ №3243-СГ від 21.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» (а.с.91, 93), яким у власність громадянам, передаються земельні ділянки сільськогосподарського призначення із земель запасу площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, а саме: ділянка площею 2 га, кадастровий № 6324255300:03:000:0045 [PERSON]; ділянка площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0046 [PERSON]; ділянка площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0067 [PERSON]; ділянка площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0081 [PERSON]; ділянка площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0094 [PERSON]; ділянка площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0088 [PERSON]; ділянка площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0078 [PERSON]; ділянка площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0060 [PERSON]; ділянка площею 2 га, кадастровий № 6324255300:03:000:0037 [PERSON]; ділянка площею 2 га, кадастровий № 6324255300:03:000:0038 [PERSON] В інтересах зазначених осіб за довіреністю діяв громадянин [PERSON], що підтверджується заявами від його імені до Головного управління Держземагенства в Харківській області про затвердження документації із землеустрою з подальшою передачею земель у власність для ведення особистого селянського господарства від його імені в інтересах відповідачів та відповідними довіреностями (а.с.92, 94-123). На підставі зазначеного наказу, на імя відповідачів [PERSON] (а.с.160), [PERSON] (а.с.163), [PERSON] (а.с.166), [PERSON] (а.с.169), [PERSON] (а.с.162), [PERSON] (а.с.175) та [PERSON] (а.с.178) були видані Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] своє право власності не зареєстрували та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно не отримували. Надалі, частка перелічених земельних ділянок була переоформлена на імя [PERSON] та [PERSON] шляхом укладання договорів купівлі-продажу між останніми та [PERSON], який діяв від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]на підставі довіреностей. Таким чином, були укладені та посвідчені приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] наступні договорі купівлі-продажу: 20.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № 6324255300:03:000:0045, між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №985 (а.с.159); 25.02.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0046, між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №542 (а.с.162); 04.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0067, між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №728 (а.с.165); 02.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0088, між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №612 (а.с.168); 28.04.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № 6324255300:02:000:0078, між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1315 (а.с.171); 10.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № 6324255300:03:000:0037, між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №751 (а.с.174); 18.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № 6324255300:03:000:0038, між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №911 (а.с.177). Відповідно до ст.149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Тобто, підставою для вилучення вказаних земельних ділянок є рішення уповноваженого органу влади. Але, вилучення земельної ділянки повинно здійснюватись цим органом тільки у порядку, передбаченому ст. 149 Земельного кодексу України, де другим необхідним елементом вилучення земельної ділянки, окрім рішення органу місцевого самоврядування, є згода землекористувача. Липковатівський аграрний коледж згоди на їх вилучення не надавав, як не надавали і засновники Липковатівського аграрного коледжу - [PERSON] аграрної політики та продовольства України (лист від 06.03.2015 року №37-27-3-13/3194) та [PERSON] освіти та науки України, як і не приймалося з цього приводу ніяких рішень органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Крім того, згідно ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, відповідно якої до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать земельні ділянки, закріплені за професійно-технічними навчальними закладами. Відповідно до ч.2 ст. 70 Закону України "Про вищу освіту", майно закріплюється за державним або комунальним вищим навчальним закладом на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно п.4. обєктів, згідно з якими Державному комітетові із земельних ресурсів разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади та іншими субєктами управління державної власності, у тому числі Національними та галузевими академіями наук, не допускати погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам та організаціям, до законодавчого врегулювання питання щодо визначення порядку їх відчуження (а.с.90). Таким чином, земельна ділянка, яка знаходиться в постійному користуванні Липковатівського аграрного коледжу є земельною ділянкою державної власності, яка не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність та/або користування юридичним і фізичним особам. Ті обставини, що земельна ділянка, яка закріплена і фактично знаходиться в постійному користуванні Липковатівського аграрного коледжу, юридично надана у приватну власність, а в подальшому переоформлена на підставі договору купівлі-продажу на іншу особу, суперечить чинному законодавству та порушує права Коледжу. Відповідно до ч. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України N 18-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) під поняттям "охоронюваний законом інтерес", що вживається у Цивільно-процесуальному кодексі України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦПК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із положеннями ст. 152 Земельного кодексу України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Тому суд вважає, що наказ Головного управління Держземагенства України в Харківській області №3243-СГ від 21.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» підлягає скасуванню. Окрім цього, протиправність дій та незаконність видання такого наказу підтверджується висновками за результатами роботи працівника Державної сільськогосподарської інспекції України члена комісії Адміністрації Президента України з вивчення діяльності Харківської обласної державної адміністрації, районних державних адміністрацій Харківської області щодо організації виконання завдань, визначених актами та дорученнями Президента України, а також взаємодії зазначених адміністрації з територіальними органами міністерств, інших центральних органів виконавчої влади стосовно виконання завдань, визначених актами та дорученнями Президента України, в частині ситуації, яка склалась навколо земель Липковатівського аграрного коледжу, згідно з якими було зазначено про порушення [PERSON] управлінням Держземагенства в Харківській області під час видання ним оспорюваного наказу: вимог пункту 11.11 Положення про [PERSON] управління Держземагенства в областях, затверджене Наказом Мінагрополітики України 10.05.2012 року №258, зареєстрованого в [PERSON] юстиції України 30.05.2012 року №852/21164 та чинного на час видання оспорюваного наказу; вимог ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та вимог ч.4 ст. 84 Земельного кодексу України, про що Коледжем був отриманий відповідний лист №1075/6-1/2-15 від 17.03.2015 року (а.с.14-16) Частиною 3 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Статтею 155 Земельного кодексу України проголошено, що у разі видання державним органом акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, видані на підставі наказу Головного управління Держземагенства України в Харківській області №3243-СГ від 21.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» Свідоцтва про право власності на нерухоме майно на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]має бути визнано недійсними. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до п.2 [PERSON] Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Враховуючи викладене та те, що при укладенні договорів купівлі-продажу земельної ділянки не було дотримано вимог ч.1 та ч.2 ст. 203 ЦК України, такі договори має бути визнано недійсним відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З урахуванням приписів ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, п.1.1 та 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Затвердженого Наказом [PERSON] юстиції України 12.12.2011 року № 3502/5 та Зареєстрованого в Міністерствіюстиції України 12 грудня 2011 року за № 1429/20167, суд вважає за необхідне скасувати рішення щодо державної реєстрації зазначених Свідоцтв про право власності на нерухоме майно та Договорів купівлі-продажу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Липковатівського аграрного коледжу підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України з урахуванням розяснень п. 35 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». На підставі наведеного,

Outcome: approved