Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень", Фізичної особи - підприємця [PERSON] про визнання договору індивідуального замовлення розірваним та визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 02 липня 2015 року з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" укладено договір про отримання споживчого кредиту, за яким позивач доручив перерахувати Фізичній особі - підприємцю [PERSON] оплату в розмірі 12092 грн. за договором індивідуального замовлення. З відповідачем Фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір індивідуального замовлення, за яким відповідач зобов»язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій вартістю 12092 грн. 06 липня 2015 року позивач надав Фізичній особі - підприємцю [PERSON] повідомлення про анулювання замовлення, а 16 липня 2015 року позивач надав Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" письмове повідомлення про відкликання згоди на укладення Договору про отримання споживчого кредиту та відповідачу Фізичній особі - підприємцю [PERSON] - договору індивідуального замовлення. Незважаючи на отримання повідомлення 13 серпня 2015 року Фізичною особою - підприємцем [PERSON] направлено позивачу лист про виконання договору. Просив визнати розірваним 16 липня 2015 року договору індивідуального замовлення та визнати припиненим 16 липня 2015 року договір про отримання споживчого кредиту. В ході розгляду справи позивач подав заяву про зміну предмету позову та просив визнати розірваним 06 липня 2015 року договір індивідуального замовлення № CU-BS-005R від 02 липня 2015 року, укладений між позивачем та Фізичною особою-підприємцем [PERSON], визнати відкликаною згоду позивача на укладення договору про отримання споживчого кредиту № 134786135 від 02 липня 2015 року, визнати розірваним 16 липня 2015 року Договір про отримання споживчого кредиту № 134786135 від 02 липня 2015 року (а.с.60). Позивач в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювали [PERSON], [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що у зв'язку з реалізацією продукції поза торговельними або офісними приміщенням позивач звернувся у передбачений ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» строк із заявою про розірвання договору. Представник позивача [PERSON] підтримав пояснення представника відповідача [PERSON]. Додатково пояснив, що не підтверджується будь-якими доказами доставка позивачу виконаного замовлення. Відповідач фізична особа - підприємець [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав. Підтримав письмові заперечення, в яких зазначено, що між позивачем та відповідачем ФОП [PERSON] виникли договірні відносини за договором побутового підряду. Згідно ч. 3 ст. 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, застосовується законодавство про захист прав споживачів лише у тому випадку, якщо ці правовідносини не врегульовані ЦК України. Однак ЦК України врегульовані ці правовідносини. Тому не застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживача». Пункт 7.6 спірного договору містить обмеження щодо неможливості розірвання договору з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року за № 172 «Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів». Саме у додатку 3 до цієї постанови «Перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню)» зазначено, що не підлягає обміну (поверненню) скло, нарізане або розкроєне під розмір, визначений покупцем (замовником). Відповідач поставляв позивачу готові конструкції, про що свідчить лист від 13 серпня 2015 року, а також позивач станом на сьогодні має можливість отримати своє замовлення, для чого йому необхідно надати доступ для установки замовленого виробу. Позивач просить розірвати договір з певної дати, однак це суперечить ч. 3 ст. 653 ЦК України, відповідно до якої, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку,зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням законний сили про зміну або розірвання договору законної сили. Додатково пояснив, що договір виконано та просив відмовити в задоволенні заявлених позивачем вимог. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" Горобець І.В. позовні вимоги не визнала. Пояснила, що отримано заяву про розірвання кредитного договору у передбачені законом строки, однак одночасно з правом позивача на відкликання згоди передбачено повернення кредитодавцю коштів. Позивачем кошти не повернуто, згідно довідки заборгованість за кредитним договором № 134786135 від 02 липня 2015 року складає й сумі 12 655,51 грн. Дослідив матеріали справи, суд встановив такі обставини справи. 02 липня 2015 року між позивачем та Фізичною особою- підприємцем [PERSON] було укладено договір індивідуального замовлення № CU-BS-005R, за яким відповідач зобов»язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій вартістю 12092 грн.(а.с.8-9). 02 липня 2015 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" укладено договір про отримання споживчого кредиту № 134786135, за яким позивач доручив перерахувати Фізичній особі - підприємцю [PERSON] оплату в розмірі 12092 грн. за договором індивідуального замовлення (а.с.10,11,12,13). Позивач просив визнати розірваним 06 липня 2015 року договір індивідуального замовлення № CU-BS-005R від 02 липня 2015 року, укладений між позивачем та Фізичною особою- підприємцем [PERSON]. На підтвердження своїх вимог надано заяву від 06 липня 2015 року, з якою позивач звернувся до Фізичної Особи - підприємця [PERSON] про анулювання договору індивідуального замовлення № CU-BS-005R (а.с.17,18) та заяву від 16 липня 2015 року, з якою позивач звернувся до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договору № CU-BS-005R від 02 липня 2015 року та повернення перерахованих банком коштів у сумі 12092,00 грн. (а.с.15). Згідно листа ФОП [PERSON] від 13 серпня 2015 року замовник [PERSON] відмовився приймати у власність вироби, а також не надав можливості здійснити установку замовлених конструкцій (а.с.19). Звертаючись до суду та обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що у зв'язку з реалізацією продукції поза торговельними або офісними приміщенням він звернувся у передбачений ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» строк із заявою про розірвання договору. Згідно ч. 3 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. Представник відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] - [PERSON] заперечував проти позовних вимог з посиланням на пункт 7.6 спірного договору, який містить обмеження щодо неможливості розірвання договору відповідно до Додатку № 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року за № 172 «Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів», якою затверджено «Перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню)» зазначено, що не підлягає обміну (поверненню) скло, нарізане або розкроєне під розмір, визначений покупцем (замовником). Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" Закон поширюється на зазначені в ньому відносини, які виникли після введення його в дію. До правовідносин, які виникли до введення Закону в дію, він застосовується лише щодо тих прав і обов'язків, які виникли вже після введення його в дію. Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Згідно п. 3 зазначеної постанови вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем (виготівником, виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов'язки сторін, суд має виходити як із норм Закону і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм Цивільного кодексу України та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону. Якщо положення нормативних документів суперечать чинному законодавству, суд застосовує норми цього законодавства. У тих випадках, коли в чинному законодавстві немає спеціальної норми щодо укладеної сторонами угоди про обслуговування, суд застосовує загальні положення про зобов'язання, передбачені главами 14-19 ЦК України. Згідно ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно п. 21 ч. І ст. 1 Закону "Про захист прав споживачів" роботою, що виконується за договором побутового підряду, є діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Підрядник не має права нав'язувати замовникові включення до договору побутового підряду додаткових оплатних робіт або послуг. Частиною 2 ст. 867 ЦК передбачено право замовника в будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Однак, частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1. в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2. зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3. виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4. із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. За вказаних обставин відсутні правові підстави для задоволення вимог про визнання розірваним 06 липня 2015 року договору індивідуального замовлення № CU-BS-005R від 02 липня 2015 року, укладеного між позивачем та Фізичною особою- підприємцем [PERSON] Позивачем також заявлені вимоги про визнання відкликаною згоду позивача на укладення договору про отримання споживчого кредиту № 134786135 від 02 липня 2015 року та визнання розірваним 16 липня 2015 року Договору про отримання споживчого кредиту № 134786135 від 02 липня 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. 16 липня 2015 року позивач звернувся із заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" про розірвання кредитного договору № 134786135 від 02 липня 2015 року та про звернення до Фізичної особи - підприємця [PERSON] з вимогою про повернення 12092,00 грн.(а.с.16). Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" підтвердила отримання заяви про розірвання кредитного договору у передбачені законом строки, однак не визнала позовні вимоги, виходячи з того, що право позивача на відкликання згоди одночасно передбачає повернення кредитодавцю коштів. На підтвердження заперечень представником відповідача надано довідку про заборгованість за кредитним договором № 134786135 від 02 липня 2015 року складає й сумі 12 655,51 грн. (а.с. 44,45). Також представник відповідача наполягала на тому, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" виконано умови кредитного договору та сума 12092,00 грн. перераховані фізичній особі - підприємцю [PERSON] Позивачем не надано доказів про повернення суми кредиту за кредитним договором № 134786135 від 02 липня 2015 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та позивачем. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання відкликаною згоду позивача на укладення договору про отримання споживчого кредиту № 134786135 від 02 липня 2015 року та визнання розірваним 16 липня 2015 року Договору про отримання споживчого кредиту № 134786135 від 02 липня 2015 року задоволенню не підлягають. Згідно частини 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed