Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

01 жовтня 2014 року ТОВ "СТВ-Чернігів" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 200 000 грн. 07.11.2013 [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ТОВ "СТВ-Чернігів" про визнання договору позики недійсним. Протокольною ухвалою суду від 05.03.2015 до участі у справі залучено правонаступника позивача ТОВ "СТВ-Чернігів" - ТОВ "СТВ-Харків". Протокольною ухвалою суду від 01.04.2015 неналежного відповідача ТОВ "СТВ-Чернігів" за зустрічним позовом замінено на належного - ТОВ "СТВ-Харків". У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити. Відповідач та його представник просили у задоволенні позову відмовити, а зустрічний позов - задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 04.05.2012 [PERSON] прийнятий до ТОВ "СТВ-Чернігів" на посаду фахівця з методів розширення ринку збуту відділу продажу товарів ПроктерендГембл, про що був виданий наказ № 97. За твердженням позивача,01 червня 2012 року між ТОВ "СТВ-Чернігів", правонаступником якого є ТОВ "СТВ-Харків", в особі директора Демченка В.В.,та [PERSON] був укладений договір позики (між підприємством та його працівником). Відповідно до умов даного договору ТОВ "СТВ-Чернігів" передає у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 200000 грн., які останній зобов'язується повернути в порядку та на умовах визначених договором. Строк надання позики становить 6 місяців з остаточною датою повернення 01 грудня 2012 року (а.с. 24). Сторони також домовились, що позикодавець надає позику протягом 2 календарних днів з моменту підписання цього Договору. Позика надається у готівковому порядку за видатковим касовим ордером та вважається наданою з моменту передання грошей, що підтверджує оформлений належним чином видатковий касовий ордер (п. п. 3.1 - 3.3). Згідно видаткового касового ордера від 01.06.2012[PERSON] отримав 200 000 грн. 01.06.2012 року (а.с. 166). 30 травня 2012 року директором ТОВ "СТВ-Чернігів" був виданий наказ № 195/1-К про виконання обов'язків, відповідно до якого у зв'язку з відрядженням Демченка В.В. на 3 календарні дні з 30.05.2012 по 01.06.2012 включно (наказ про відрядження № 5 від 30.05.2012) виконання обов'язків директора ТОВ "СТВ-Чернігів" з правом першого підпису покладено на начальника відділу логістики Левченко М.В. (а.с. 5).У зв'язку з цим, договір позики від 01.06.2012 був підписаний Левченко М.В. зі сторони ТОВ "СТВ-Чернігів". В наданих суду поясненнях відповідач [PERSON] вказує на те, що при прийнятті його 04.05.2012 на роботу до ТОВ "СТВ-Чернігів" на посаду торгівельного представника, йому було повідомлено про необхідність часткового заповнення бланку договору позики як гарантії запобігання можливим розкраданням товарно-матеріальних цінностей. Умовою часткового заповнення цього бланку було повернення [PERSON] або взагалі знищення даного документа при припиненні трудових відносин між сторонами спору у майбутньому за відсутності на такий момент претензій матеріального характеру до працівника. Одночасно із заповненням цього бланку [PERSON] було запропоновано внести певні записи до видаткового касового ордера, який мав, за умови дійсності правочину, посвідчити факт видачі ТОВ "СТВ-Чернігів" визначеної суми коштів відповідачеві. Будь-яких підписів ні у договорі позики, ні у видатковому касовому ордері відповідач особисто не вчиняв, а отже не вважає наданий позивачем договір укладеним. Відповідно до висновку експерта № 100 Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 05.03.2014, вбачається, що фрагменти рукописного тексту у Договорі позики " 01 грудня__12" (п. 4.2 договору), у видатковому касовому ордері № 58 від 01 червня 2012 року " 01 06 12" виконано [PERSON], фрагмент рукописного тексту у Договорі позики " 01 червня__12" виконано не [PERSON] (а.с. 56-64). 03 липня 2014 року ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова у справі було призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання чи підтверджується документально надання ТОВ "СТВ-Чернігів" 01 червня 2012 року [PERSON] позики в розмірі 200000 грн. За результатами проведення судово-економічної експертизи судовим експертом ЧнВ КНДІСЕ 26 вересня 2014 року бувзроблений висновок № 2402/14-24, відповідно до якого підтвердити документально надання ТОВ "СТВ-Чернігів" 01 червня 2012 року [PERSON] позики 200000 грн. в межах наданих документів не видається за можливе (а.с. 128-139). В подальшому за ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.11.2014 було призначено судову почеркознавчу експертизу, за результатами проведення якої експерт 19.01.2015 зробив висновок № 3835-3837/14-24 про те, що підписи від імені [PERSON] в графі "Позичальник" в Договорі позики від 01.06.2012 та в графі "Підпис одержувача" у видатковому касовому ордері № 58 від 01.06.2012 виконані рукописним способом за допомогою ручки (ручок), спорядженої чорнилом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Встановити, чи виконані підписи від імені [PERSON] в графі "Позичальник" в Договорі позики від 01.06.2012 та в графі "Підпис одержувача" у видатковому касовому ордері № 58 від 01.06.2012 [PERSON] або іншою особою, не виявилося можливим через причини, вказані в п. 2.-3. дослідницькою частини висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, договір позики вважається укладеним з моменту підписання сторонами та отримання позичальником грошей, а в разі заперечення однією зі сторін факту його укладення предметом доказування є вчинення позичальником підпису як у самому договорі, такі в документі про отримання ним коштів, якщо вони передаються не в момент укладення договору. Саме по собі виконання позичальником фрагментів тексту в договорі не є беззаперечним доказом його укладення сторонами. Як убачається з досліджених у ході розгляду справи матеріалів та встановлених обставин справи, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів як про підписання відповідачем договору позики, так і про отримання коштів у сумі 200 000 грн. позивачем не надано. Так, жодна з призначених судом за клопотаннями відповідача почеркознавчих експертиз не дала однозначної відповіді, чи вчинені підписи в Договорі позики та у видатковому ордері саме від імені [PERSON] Так само і у висновку судово-економічної експертизи вказано, що в межах наданих на дослідження документів документально підтвердити надання ТОВ "СТВ-Чернігів" 01.06.2012 [PERSON] позики 200 000,00 грн. не видається за можливе. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю. У зустрічному позові відповідач, посилаючись на те, що він не укладав договір позики, в той же час просить визнати його недійсним як такий, що був укладений без наміру створення правових наслідків. Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно частин першої - третьої, п'ятої та шостої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З аналізу вищевказаних правових норм убачається, що правочин, який не вчинений, не може бути визнаний недійсним. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" також роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК ( 435-15 ) не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. На думку суду, суперечливість заперечень відповідача проти позову зі змістом вимог, викладених у зустрічній позовній заяві, є наслідком вільного тлумачення ним правових норм, що передбачають визнання правочинів недійсними. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав і для задоволення зустрічного позову про визнання договору позики недійсним, оскільки в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт його укладення.

Outcome: dismissed