Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ "Авто Просто" про визнання недійсними: угоди №0319776 від 14.07.2010 р. із усіма додатками, укладену між ним та ТзОВ «Авто Просто»; договір застави транспортного засобу від 18 березня 2011 року, уклданий між ним та ТзОВ «Авто Просто», посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального акругу Бештинарським О.В., зареєстрованого в реєстрі №238; договору поруки, укладеного 14 березня 2011 року між ТзОВ «Авто Просто», [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В., зареєстрованого в реєстрі №220. В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що 14.07.2010 р. між ним та відповідачем було укладено угоду №0319776 з додатками 1, 2, які є невід'ємними частинами угоди. Згідно вимогами ст.1 угоди від 14.07.2010 р. відповідно до додатку №1 до вказаної угоди, предметом угоди є надання учаснику системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля марки «Chery», модель «Tiggo», вартістю 100 720 грн. із сплатою 120 внесків, згідно додаткку №1 "поточна ціна автомобіля в грн., дійсна на день укладення договору" - 100 720 грн. 25.02.2011 р. між ним та відповідачем було укладено додаток №3, згідно якого було узгоджено, що загальна сума грошових зобов'язань учасника станом на день підписання цього додатку за угодою №319776 від 14.07.2010 р. становить 189439,40 грн. На день підписання цього додатку ним як учасником сплачено 60719,49 грн. Сума заборгованості учасника станом на день підписання цього додатку становить 128719,91 грн. 14.03.2011 р. було між відповідачем, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки. 18.03.2011 р. позивачем було отримано автомобіль Chery Tiggo, який він зареєстрував на своє ім'я, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. При цьому на момент отримання вищевказаного автомобіля його ціна стновила 126880 грн. Того ж числа привтаним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. було посвідчено договір застави, відповідно до умов якого ним було передано отриманий ним автомобль в заставу відповідача. За умовами угоди право отримати позивачем товар залежить від внесення коштів іншими учасниками, а розподіл фонду групи учасників системи проходить по пірамідальній схемі, коли отримання товару одним із учасників групи можливе лише в разі накопичення достатніх фінансових ресурсів шляхом залучення коштів інших учасників групи без інвестування товариством власних коштів. В подальшому учасник системи, який отримав товар, продовжує сплачувати внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам системи, тобто один учасник програми за свої власні кошти оплачує товар іншому учаснику програми. Крім того, виплати грошових коштів, здійснені ним як учасником, не створюють для відповдіача будь-яких обов'язків. При цьому, позивач сплачує відповідачу ТОВ «Авто Просто» не за одержання товару чи послуги, а фактично лише заможливість одержання права на купівлю товару, яке надається не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж системи. Позивач вважає, що в діяльності ТОВ «Авто Просто» наявні ознаки нечесної підприємницької практики, яка вводить споживача в оману та містить ознаки піраміданої схеми, коли споживач сплачує за можливість ожержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а не за рахунок продажу або споживання продукції, включено в умови спірної угоди. Позивач вважає, що вказаний договір був укладений під впливом обману та із застосування нечесної підприємницької практики, зокрема, позивач отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного договору, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність , що вводить в оману споживача. Ухвалою суду від 01.10.2018 р. було відкрито провадження у справі. Згідно відзиву на позов відповідач вказує, що 14.07.2010 р. з метою придбання автомобіля марки «Chery Tiggo» між ним та позивачем була укладена угода №300838. Дана угода укладена в рамках створеної ним в Україні системи послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) в групах АвтоТак, яку створено ТОВ «Авто Просто». Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. Послуги, що надаються ТОВ «Авто Просто» унормовані в Законі України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». 15.01.2013 р. після набарання чинності Розпорядженням №1676 від 09.10.2012 р. ТОВ «АвтоПросто» отримало Ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах. Вказують, що угоди, які укладають з клієнтами АвтоТак, повністю відповідають законодавству України, а тому при вирішенні спорів між сторонами повинні застосовуватися положення угоди №319776 та додатків до неї. Укладена між позивачем та відповідачем Угода складається з основного тексту Угоди, Додатку №1, Додатку №2. Всі додатки підписані сторонами і є невід'ємними частинами угоди. Сама угода та додаток №2 до неї містять описання послуг, що надають ТОВ «Авто Просто». Описання послуг приведено детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов угоди. Надання позивачеві послуг на підставі Угоди та інформація про ці послуги, викладені досить детально і ясно в Угоді та Додатках до неї. Тому відповідач вважає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання. Угода між позивачем та ТОВ "Авто Просто" укладена відповідно до норм і положень цивільного законодавства, зокрема ЦК України, а саме п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України, ст. 627 ЦК України. ТОВ «Авто Просто" не порушувало ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема щодо установлення обов'язкових для споживання умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням Угоди. Позивач у визначений 7-денний термін після підписання угоди не звертався до ТОВ «Авто Просто» із заявою про розірвання Угоди у визначеному порядку, а отже є очевидним, що умови договору були зрозумілі позивачу, він вважав їх справедливими. Позивач отримав у власність автомобіль , що свідчить про належне виконання відповідачем умови ст.3 Угоди та ст.8 Додатку №2 до угоди. Позивач у свою чергу зобов'язаний сплатити 100 % вартості автомобіля та плату за послуги відповідача у розрахуноквих у відповідності до умов обопільно підписаної угоди. Наразі позивач зобов'язаний сплатити ще 64 щомісячних внесків, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля. Ні для отримання учасником автомобіля, ні для отримання учасником сплачених в оплату автомоблія чистих внесків в разі дострокового розірвання угоди від учасника не вимагається залучення інших учасників. Також не вимагається залучення інших учасників для вказаних цілей і самим товариством. Отримання позивачем автомобіля здійснюється виключно у відповідності до платежів здійснених ним самим та незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. У разі отримання страхового відшкодування за договором страхування майнових інтересів учасника на випадок смерті , за яким отримавши страхове відшкодування, відповідач, зобов'язаний передати автомобіль спадоємцям незалежно від виконання своїх зобов'язань іншими споживачами. Вказує, що у правовідносинах позивача та відповідача відсутня ознака пірамідальної схеми як отримання споживачем компенсації за рахунок залучення інших споживачів, так само як і відсутня ознака щодо відсутності надання продукції або послуги. Крім того, вказує щодо спливу позовної давності, оскільки саме в день підписання угоди 14.07.2010 р. позивач довідався або міг довідатися про те, що умови угоди нібито порушують його права, тому перебіг позовної давності повинен бути закінченим 15.07.2013 р. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог та провести розгялд справи без участі представника ТОВ «Авто Просто». Згідно відповіді на відзив позивач вказує, що на момент укладення між ним та ТОВ «Авто Просто» угоди №0319776 від 14.07.2010 р. для здійснення такого виду діяльності необхідна була ліцензія, проте на момент укладення оскаржуваної угоди ТОВ ліцензією не володіло, а відповідно і не мало права укладати угоди з надання фінансових послуг. Йому не було доведено до відома реальні умови надання даної послуги. Вказує, що його обуло введено в оману щодо справжньої ціни послуг, нечітко визначено підстави зміни вартості платежів, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови. Пояснює, що про порушення його прав позивач дізнався лише в липні 2018 року. Ним протягом 14.07.2010 по 09.02.2015 р. було сплачено ТОВ «Авто Просто» кошти по укладеній угоді. Загальна сума сплачених платежів становить 197 833,20 грн., таким чином ним було повністю оплачено вартість придбаного автомобіля, а тому посилання відповідача у відзиві поданому на позовну заяву про те що, позивач зобов'язаний сплатити ще 64 щомісячні платежі розрахованих відповідно до Поточної ціни автомобіля (який знято з виробництва ще у 2012 році), про які він не знав, лише підтверджує обгрунтованість його позовних вимог та нечесну підприємницьку практику відповідача. Згідно заперечень на відповідь на відзив серед іншого, відповідач вказує, що ТОВ «Авто Просто» зобов'язане було мати ліцензію лише з 09.01.2013 р. та станом на день укладення угоди не зобов'язане було отримати ліцензію для здійснення своєї діяльності, оскільки існувала встановлена законом відкладальна умова. Вислухавши позивача та його представників, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею ст. 806 ЦК України визначено, що договір лізингу, це домовленість сторін де одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. З аналізу вказаної норми можна дійти висновку, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу, а тому до відносин пов'язаних з виконанням такого договору застосовуються положення цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю продаж та Закон України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено самостійні підстави визнання угоди недійсною, в якій закріплено одну з підстав недійсності правочину несправедливість умов договору. З аналізу вказаної статті вбачається, що несправедливість умов договору полягає в порушенні принципу добросовісності та порушенні істотного дисбалансу договірних прав, обов'язків сторін, які спрямовані на завдання шкоди споживачу. З матеріалів справи вбачається, що 14.07.2010 року між ТзОВ "Авто Просто" та позивачем [PERSON] укладено угоду N 0319776 (далі Угода) з Додатками N N 1, 2, які є невід'ємними частинами Угоди. Предметом фінансового лізингу за даною Угодою є надання учаснику послуг системи "Авто Так", спрямованих на придбання автомобіля марки "Chery", модель "Tiggo", вартістю 100 720 грн., із сплатою 120 внесків. Відповідно до Додатків N 1, N 2 до вказаної угоди, сторони погодили, що учасник системи сплачує: плату за послуги, пов'язані зі вступом до Системи - 3625,92 грн.; щомісячний цілий чистий внесок (частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля) - 0,8333 %; щомісячний внесок в оплату послуг, що включає також формування груп клієнтів системи та здійснення організаційних дій для придбання автомобіля - 0,38 % ПДВ; щомісячний страховий платіж - 0,065 %; плату за отримання автомобіля (одноразовий платіж, що підлягає сплаті учасником, якому було надано право на отримання автомобіля) - 3 % о ПДВ. Згідно з вимогами п. п. 2.2, 2.1.,2.3 ст. 2 Додатку N 2 до Угоди, поточна ціна автомобіля зазначена у Додатку N 1 до угоди - це остання поточна ціна автомобіля, повідомлена АВТО ПРОСТО виробником на день укладення угоди. Поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку складових Повних внесків та інших платежів. АВТО ПРОСТО щомісяця надсилає рахунки на сплати. Положеннями п. 2.6 ст. 2 Додатку N 2 до Угоди, чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль. Як вбачається з додатку N 1 до Угоди (графа графік внесків) позивач зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків. На виконання умов указаної Угоди у період з 14.07.2010 р. по 09.02.2015 р. позивач сплатив на користь відповідача 197 833,20 грн., що підтверджується розрахунком платежів [PERSON], що сторонами не оспорюється. 18.03.2011 р. за позивачем [PERSON] був зареєстрований автомобіль марки Chery Tiggo, 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданим ВРЕР ДАІ м.Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській. 14.03.2011 року між ТОВ "АВТО ПРОСТО" та [PERSON], [PERSON] з метою забезпечення подальшого виконання умов Угоди від 14.07.2010 року та Додатків до неї (п. 8.2.1.4 ст. 8 Додатку N 2) було укладено договір поруки, оскільки між кредитором і боржником [PERSON] укладено угоду, спрямовану на придбання автомобіля через організовану кредитором систему «Авто Так», що підтверджується договором поруки посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. від 14.03.2011 р. та зареєстрованим в реєстрі за N 220. 18.03.2011 року між [PERSON] та ТОВ "АВТО ПРОСТО", з метою забезпечення подальшого виконання умов Угоди від 14.07.2010 року та Додатків до неї (п. 8.2.1.4 ст. 8 Додатку N 2) було укладено договір застави вказаного автомобіля марки Chery Tigo, 2010 року випуску, що підтверджується договором застави посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. від 18.03.2011 р. та зареєстрованим в реєстрі за N 238. Аналізуючи пункти оскаржуваної Угоди можна дійти висновку, що даний правочин по своїй суті спрямований на захист інтересів лише лізингодавця і на звуження його відповідальності, що свідчить про суттєву диспозицію між правами та обов'язками сторін, а наявність механізму зміни вартості платежів та розміру предмета лізингу тільки лізингодавцем слугує лише цьому підтвердженням, оскільки позбавляє лізингоодержувача будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору, що свідчить про недійсність укладеного правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Відповідно дост. 1, 4, 5, 7 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" до фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. З матеріалів справи вбачається, що на момент укладання угоди N 0319776 від 14.07.2010 року, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах не було зазначено у Законі як фінансова послуга, однак згідно із п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 року N 2664-III, діяльність ТзОВ "Авто Просто" була пов'язана з надання фінансових послуг, що передбачали пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, яке могли здійснюватись фінансовими установами лише після отримання відповідної ліцензії. Отже, станом на момент укладення Угоди ТзОВ "Авто Просто" належала до фінансової установи, яка в даному випадку здійснювала діяльність спрямовану на залучення фінансових активів та їх адміністрування для придбання товарів у групах, тобто надавала фінансові послуги, а тому потребувала наявність відповідної ліцензії. 25 грудня 2012 року відповідачем ТзОВ "Авто Просто" одержано ліцензію серії АЕ N 198421 від 15 січня 2013 року на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, що підтверджується копією Ліцензії від 15 січня 2013 року, виданою Національною комісією державного регулювання у сфері ринків фінансових послуг, яка долучена до відповідачем до відзиву на позов. На момент укладання оскаржуваної Угоди ТзОВ "Авто Просто" ліцензією не володіло, а відповідно не мало права укладати угоду з надання фінансових послуг. Доводи представника ТзОВ "Авто Просто" стосовно відсутності необхідності отримання відповідної ліцензії є безпідставними та не ґрунтуються на законі, оскільки послуга, яку надавало ТзОВ "Авто просто" за спірною Угодою передбачало залучення коштів від фізичних осіб, а тому відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 року надання даного виду послуг передбачає наявність відповідної ліцензії. Відповідно до частини першої ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року N 6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року N 6-1551цс16. Оскаржувана Угода N 0319776 від 14.07.2010 р. була забезпечена порукою. Так, 14.03.2011 р. між ТОВ "Авто Просто" та [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки, за яким вони зобов'язалися відповідати як солідарні боржники перед кредитором у разі невиконання зобов'язань позивачем, взятих на себе згідно Угоди N 319776 від 14.07.2010 р. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 555 ЦК України, у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора. Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. Згідно ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зміни щодо відсоткової ставки в укладеній між сторонами угоді не вносилось, а поточна ціна автомобіля є лише критерієм для розрахунку щомісячних внесків та не залежить від волі сторін правочину. На думку суду, спірна Угода укладена на несправедливих умовах для споживача, з огляду на наступне. Статтею 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" передбачено самостійні підстави визнання угоди недійсною. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено у ч. 2 с. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів". Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону). Посилання представника ТзОВ "Авто Просто" що позивач під час підписання договору був обізнаний з усіма його умовами та питань пов'язаних з їх нечесністю в останнього не виникало, не заслуговує на увагу, оскільки матеріальне право України забороняє укладання договорів, за якими одна із сторін знаходиться в суттєвій перевазі над іншою. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що позивач за період з 14.07.2010 р. по 09.02.2015 р. оплатив на користь відповідача ТзОВ "Авто Просто" 197 833,20 грн., при цьому вартість автомобіля у договорі застави складала 126 880,00 грн. Суд вважає, що саме умови Угоди щодо здійснення розрахунку щомісячного внеску, виходячи із так званої поточної вартості автомобіля, яка згідно п.1 Додатку №3 до угоди від 25.02.2011 р. на день підписання додатку загальна сума грошових зобов'язань учасника становила 189 439, 40 грн., а сума заборгованості становила 128 719,91 грн., при факттично сплачених станом на 09.02.2015 р. 197 833, 20 грн., є несправедливими та неприйнятними, виходячи з норм ЗУ "Про захист прав споживача", оскільки порушують права позивача як споживача послуг. Визнаючи недійсним Угоду про надання послуг спрямованих на придбання автомобіля та договір поруки, суд вважає за необхідне з тих же підстав визнати і недійсним договір застави транспортного засобу.

Outcome: approved