Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2008 року, ухваленого у справі № 2-29995/2008 та витягу № 26766441 від 20.07.2010 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, йому належать на праві власності 2/5 частин квартири [ADDRESS]. Інші 3/5 частин квартири належать в рівних частках - по 1/5 частини [PERSON], [PERSON], та померлому [INFO] року [PERSON] Вказаним рішенням суду був встановлений факт продажу йому 04.04.2008 року [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частини вказаної квартири. Згодом через місяць після такого рішення суду 12.08.2008 року [PERSON] продала йому ще 1/5 вказаного житла, що належало її неповнолітньому на той час сину [PERSON] за 8969 грн. Ще через тиждень - 18.08.2008 року [PERSON] та таку ж суму продала йому 1/5 частку вказаної квартири, що належала її неповнолітньому сину [PERSON] Взамін отриманих від нього грошей [PERSON] та [PERSON] передали йому ключі від свого помешкання та всі правовстановлюючі документи на продані частки житла, звільнивши їх від усіх своїх речей, мешкаючи за інші адресами, а він відразу зайняв ці приміщення квартири, зробив ремонт, розставив свої меблі, тим самим фактично вступив у володіння, управління, обслуговування та утримання цього житла, а також приймав участь в оплаті поточних комунальних платежів за цією адресою. Позивач зазначає, що таким чином, на виконання укладених між сторонами договорів купівлі-продажу продавці [PERSON] і [PERSON] в порядку ст.ст. 662-664 ЦК України передали йому відповідно 12.08.2008 та 18.08.2008 року товар у вигляді 1/5 частки кожна у квартирі [ADDRESS], досягли всіх істотних умов договорів та здійснили всі передбачені законом дії, спрямовані на виконання цих договорів. Разом з цим, повністю погоджуючись з фактом продажу житла, відповідачі не бажають прийти до нотаріуса аби нотаріально посвідчити вказані договори купівлі-продажу. Також, позивач зазначає, що право власності на останню 1/5 частину вказаної квартири, що належала померлому [PERSON] повинно бути визнано за ним на підставі п.4 нотаріально посвідченого договору від 04.01.2002 року, згідно якого у разі неповернення йому 4000 доларів США позики [PERSON] передає у його власність належну йому частину житла. Саме такий намір він і мав здійснити, проте загинув у ДТП. Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточнення, позивач просить визнати дійсним укладений 12.08.2008 року договір купівлі-продажу 1/5 частини квартири [ADDRESS] між ним та [PERSON] в інтересах [PERSON]; визнати за ним право власності на належну [PERSON] 1/5 частину квартири [ADDRESS]; визнати дійсним укладений 18.08.2008 року договір купівлі-продажу 1/5 частини квартири [ADDRESS] між ним та [PERSON] в інтересах [PERSON]; визнати за ним право власності на належну [PERSON] 1/5 частину квартири [ADDRESS]; звернути стягнення на належну [PERSON] 1/5 частину квартири [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості, визнавши за ним право власності на цю частину квартири. В судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, викладені в позові, заявлені вимоги підтримав з урахуванням уточнення. В дане судове засідання позивач не з"явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. В судове засідання відповідачі, треті особи, представники третіх осіб не з"явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, в наданих суду поштою заявах визнали позовні вимоги, просили розглянути справу у їх відсутність. Представник Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій зазначив, що не підтримує позовні вимоги відносно неповнолітнього, проте не заперечує проти задоволення інших вимог. Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а у разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у зв"язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Тобто умовами застосування даного положення закону є безповоротне ухилення та втрата стороною угоди можливості з будь-яких причин посвідчити правочин. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2008 року, ухваленим у справі № 2-2995/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дійсним, визнання права власності, визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/5 частини квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/5 частини вказаної квартири, укладений 04.04.2008 року між [PERSON] та [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на 2/5 частини вказаної квартири. Даним судовим рішенням встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 04.04.2008 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] були укладені договори купівлі-продажу по 1/5 частини вказаної квартири. За кожну з частин квартири [PERSON] відповідно до умов вказаних договорів купівлі-продажу сплатив кожному з продавців по 8969 грн., сторони домовилися щодо всіх істотних умов договорів, відбулося повне виконання сторонами їх умов, проте відповідачі ухилилися від їх нотаріального посвідчення. Вказане рішення суду вступило в законну силу і відповідно до ст. 61 ЦПК України встановлені ним обставини не підлягають доказуванню при розгляді справи по суті. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26766441 від 20.07.2010 року на підставі вказаного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2008 року за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на 2/5 частин квартири [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту на вказану квартиру вона має загальну площу 48,6 кв.м., житлову площу 30,5 кв.м., та складається з приміщень - 1-коридор, площею 1,5 кв.м., 2-туалет, площею 2,8 кв.м., 3-ванна, площею 2,0 кв.м., 4-кухня, площею 6,2 кв.м., 5-житлова, площею 5,2 кв.м., 6-житлова, площею 15,0 кв.м., 7-житлова, площею 10,3 кв.м., 8-коридор, площею 2,8 кв.м., 9 коридор, площею 2,8 кв.м. Встановлено, що інші 3/5 частин вказаної квартири належать в рівних частках - по 1/5 частини [PERSON], [PERSON], та померлому [INFO] року [PERSON] Судом також встановлено, що 12.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала позивачеві ще 1/5 частини квартири [ADDRESS], яка належала її неповнолітньому на той час сину [PERSON], [INFO] 18.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якої [PERSON] продала позивачеві 1/5 частини вказаної квартири, що належали її неповнолітньому сину [PERSON] Відповідно до умов вказаних договорів [PERSON] сплатив [PERSON] та [PERSON] вартість зазначених частин квартир у розмірі по 8969,00 грн. кожній. Після отримання грошових коштів [PERSON] та [PERSON] передали йому ключі від свого помешкання та всі правовстановлюючі документи, що підтверджують наявність права власності на відчужувані частини вказаної квартири, звільнили квартиру від всіх своїх речей, проживають та зареєстровані за іншими адресами. Позивач же зайняв ці приміщення квартири, зробив в них ремонт, розставив свої меблі, став оплачувати поточні комунальні платежі за вказаною адресою, тим самим фактично вступив у володіння, управління, обслуговування та утримання цього житла, зареєстрований в квартирі за вказаною адресою, в якій постійно проживає. Таким чином, на виконання укладених між сторонами договорів купівлі-продажу продавці [PERSON] і [PERSON] в порядку ст.ст. 662-664 ЦК України передали позивачу відповідно 12.08.2008 та 18.08.2008 року товар у вигляді 1/5 частки кожна у квартирі [ADDRESS], досягли всіх істотних умов договорів та здійснили всі передбачені законом дії, спрямовані на виконання цих договорів. Разом з цим, повністю погоджуючись з фактом продажу житла, відповідачі не бажають прийти до нотаріуса аби нотаріально посвідчити вказані договори купівлі-продажу. За наведених встановлених обставини, в силу положень ст. 220 ЦК України, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу 1/5 частини квартири [ADDRESS] від 12.08.2008 року, укладеного між ним та [PERSON] в інтересах [PERSON]; визнання дійсним договору купівлі-продажу 1/5 частини квартири [ADDRESS] від 18.08.2008 року, укладеного між ним та [PERSON] в інтересах [PERSON] Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Задовольняючи вищевказані позовні вимоги, суд вважає такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на належну [PERSON] 1/5 частину квартири [ADDRESS]; визнання права власності на належну [PERSON] 1/5 частину квартири [ADDRESS]. Також, підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про звернення стягнення на належну [PERSON] 1/5 частину квартири [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості в сумі 4000,00 доларів США відповідно до договору від 04.01.2002 року, посвідченого 04.01.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 22, та визнання за ним права власності на вказану частину квартири. . Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.01.2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив у [PERSON] 4000 доларів США строком до 01.08.2002 року. Пунктом 4 даного договору передбачено, що якщо [PERSON] не віддасть позичені ним 4000 доларів США до вказаного строку, то [PERSON] має право пред"явити цей договір до стягнення, стягнення може бути звернено на майно [PERSON] Вказаний договір було посвідчено 04.01.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 22. Судом також встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 30.05.2002 року відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції. При цьому отримана ним позика за вказаним договором [PERSON] повернута не була. Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно п. 4 до Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України, що набрав чинності з 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Як зазначено вище, [PERSON] за життя був співвласником квартири [ADDRESS], де йому в силу ч.1 ст. 357 ЦК України, належала 1/5 частина вказаної квартири. Відповідно до спадкової справи № 442/2002, заведеної Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, до нотаріальної контори з заявами про отримання спадщини звернулася 10.09.2002 року [PERSON] інтересах сина [PERSON], [INFO], за результатами розгляду якої нотаріальною конторою 13.03.2003 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частину автомобіля марки Фіат Дукато. Також до нотаріальної контори звернулася з заявою від 26.10.2002 року [PERSON] в інтересах сина [PERSON], [INFO], якій нотаріальною конторою 12.03.2003 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частину вказаного автомобіля марки Фіат Дукато. Крім того, у передбачений законом строк до нотаріальної контори з заявою звернувся [PERSON], який повідомив про наявність боргу за померлим [PERSON] на підставі вищезазначеного договору позики від 04.01.2002 року. Встановлено, що на даний час борг за вказаним договором позики не погашено. Зважаючи на викладене, з урахуванням положень п.4 нотаріально посвідченого договору позики від 04.01.2002 року, укладеного між позивачем та [PERSON], який є дійсним на час розгляду справи, суд вважає такими? що підлягають задоволенню вимоги позивача про звернення стягнення на належну [PERSON] 1/5 частину квартири [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості в сумі 4000 доларів США відповідно до договору від 04.01.2002 року, посвідченого 04.01.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 22, із визнанням за позивачем права власності на вказану квартиру. В наданих суду поштою заявах відповідачі визнали позовні вимоги та не заперечували проти задоволення позову, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Будь-яких доказів у спростування вказаних вимог суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по справі по сплаті судового збору по 357 грн. 60 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved