Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

03.08.2021 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, який мотивують тим, що 01.01.2008 року між нею та фізичною особою - підприємцем [PERSON] як власником будинку, був укладений договір найму (оренди) житла кімнати під інвентарним номером [ADDRESS] , площею 16,0 кв.м. З того часу і по теперішній час позивачі користуються цією кімнатою у гуртожитку, спочатку як особи, що проживали однією сім`єю, а з 13.02.2016 як чоловік та дружина. 19.08.2014 Рішенням Виконкому Сумської міської ради №399 затверджено Акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожитку за вказаною адресою від регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. 20.06.2018 року рішенням Сумської міської ради №3607-МР було зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Суми даний гуртожиток. 08.06.2015 року було проведено нову інвентаризацію гуртожитку, в зв`язку з чим змінилися номери всіх кімнат, кімната під № 61 стала рахуватися під №17. На підстав рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2021 року визнано за [PERSON] і [PERSON] право користування кімнатою у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , після чого вони були зареєстровані за даною адресою. У червні 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Управління «ЦНАП у м.Суми» СМР з заявою щодо приватизації кімнати за адресою [ADDRESS] . Листом від 13.07.2021 №14.01-15/825 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Сумах» відмовило у приватизації кімнати з тих підстав, що не був наданий ордер на вселення у дану кімнату та не надано інформації, де [PERSON] була зареєстрована з 1996 року по 2002 рік. На думку позивачів така відмова є необґрунтованою, тому просять суд зобов`язати відповідача вчинити дії по приватизації за ними кімнати [ADDRESS] , без надання ордера про надання житла та інформації щодо місця реєстрації [PERSON] у період з 1996 року по 2002 рік. Ухвалою суду від 04.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 09.09.2021 року протокольною ухвалою суду по справі замінено первісного відповідача Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на належного - Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» Сумської міської ради. Ухвалою суду від 12.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, їх представник [PERSON] надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача Сумської міської ради в особі Управління "Центр надання адміністративних послуг у м.Суми" у судове засідання не з`явився. Будь-яких клопотань про відкладення у цей день розгляду справи від нього не надійшло. Дослідивши докази по справі, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 01.01.2008 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] як власником будинку, був укладений договір найму (оренди) житла, а саме кімнати під інвентарним номером [ADDRESS] , площею 16,0 кв.м. Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради №399 від 19.08.2014 року затверджено акт приймання передачі до комунальної власності територіальної громади м.Суми гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , від регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. Таким чином, власником гуртожитку є територіальна громада м. Суми. 08.06.2015 року було проведено нову інвентаризацію гуртожитку, в зв`язку з чим змінилися номери всіх кімнат, кімната під № 61 стала рахуватися під №17. Кімната розташована на 3 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 1-ї кімнати житловою площею 16,0 кв.м., що підтверджується технічним паспортом. Рішенням Сумської міської ради №1225-МР від 05.10.2016 року надано дозвіл на приватизацію кімнат у гуртожитку по [ADDRESS] їх законними мешканцями в порядку, установленому чинним законодавством. Рішенням Сумської міської ради №3607-МР від 20.06.2018 року зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Суми 986/1000 часток гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З 01.01.2008 року і по теперішній час позивачі [PERSON] та [PERSON] користуються вказаною кімнатою у гуртожитку за вищезазначеною адресою, що підтверджується довідкою виданою СМОГ «Вікторія» від 01.12.2020 №85. Ковпаківський районний суд м. Суми своїм рішенням від 29 березня 2021 року визнав за ними, [PERSON] і [PERSON] право користування кімнатою у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . У червні 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Управління «ЦНАП у м.Суми» СМР з заявою щодо приватизації кімнати за адресою [ADDRESS] . Листом від 13.07.2021 №14.01-15/825 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Сумах» відмовило у приватизації кімнати з тих підстав, що не був наданий ордер на вселення у дану кімнату та не надано інформації, де [PERSON] була зареєстрована з 1996 року по 2002 рік. З копії паспортів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що у відбитку про реєстрацію вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] , у такі періоди проживала за наступними адресами: у період з 04.11.1987 року по 20.10.1993 рік була зареєстрована по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою ТОВ «Компослуги» від 29.11.2016 року №601. у період з кінця жовтня 1993 року по листопад 1999 року була зареєстрована і мешкала за адресою: [ADDRESS] . Факт перебування у м. Актюбинск підтверджується записом з трудової книжки, а саме: з 05.03.1994 року по 28.04.1996 рік працювала санітаркою в поліклініці №2 Актюбинської міської клінічної лікарні; з листопада 1999 року мешкала у м.Суми без реєстрації місця проживання; у період з 11.02.2000 року по 12.04.2000 рік була зареєстрована по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою адміністратором відділу реєстрації місця проживання; у період з 13.04.2000 року по 09.04.2002 рік проживала в м. Суми без реєстрації місця проживання; у період з 10.04.2002 року по 23.01.2004 рік була зареєстрована по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою Хотінською селищною радою Сумського району; у період з 20.09.2006 року по 23.11.2010 рік була зареєстрована по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою адміністратором відділу реєстрації місця проживання; у період з 25.10.2016 року по 24.07.2020 рік була зареєстрована по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою адміністратором відділу реєстрації місця проживання; з 18.05.2021 року і по теперішній час зареєстрована по [ADDRESS] . [PERSON] звернулася до Сумського міського об`єднання громадян «Вікторія» - мешканців гуртожитку по [ADDRESS] , яке є обслуговуючою організацією будинку та в якій перебуває вся документація на гуртожиток і її мешканців, з проханням надати їй копію ордера на кімнату №17 . Проте, з відповіді стало відомо, що копію ордера отримати вона не зможе з тих підстав, що під час прийняття гуртожитку їм не була передана картотека на мешканців гуртожитку його попереднім власником; в тому числі їм не були передані відповідні документи по кімнати № 17 . Відповідно до довідки Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 28.05.2021 нерухоме майно, що належить на праві власності за [PERSON] не зареєстровано. Відповідно до довідки AT «Ощадбанк» №116.145-33/300 від 01.07.2021 року [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , в основних списках громадян на приватизацію цінних паперів значиться. Житловий чек не використаний. Відповідно до довідки AT «Ощадбанк» №116.145-33/269 від 01.06.2021 року [PERSON] , за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] та [ADDRESS] , в додаткових списках громадян на приватизацію цінних паперів не значиться. Житловий чек не використаний. Відповідно до довідки Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 15.06.2021 нерухоме майно, що належить на праві власності за [PERSON] не зареєстровано. Відповідно до довідки AT «Ощадбанк» №116.145-33/300 від 16.06.2021 року [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] в основних списках громадян на приватизацію цінних паперів значиться. Житловий чек не використаний. Згідно з ст. 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» спори, пов`язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до статті 26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ"№ 3 від 01.03.2013 у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків") тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб`єкта владних повноважень. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Однією з обставин, з якою, пов`язано право особи на захист відповідно до вищевказаного закону, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,- приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено сферу дії цього закону, яка поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду",- органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону. Даний перелік підстав для відмови в приватизації житлового приміщення є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на кімнату позивача не розповсюджується. Статтею 328 ЦК України визначено підстави набуття права власності. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4 ст. 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», рішення про передачу гуртожитків у власність територіальних громад приймають відповідні органи управління (уповноважені особи) власників гуртожитків або суд. Відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону України «Про приватизацію державного майна», інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Таким чином, відповідачем безпосередньо порушені права позивачів, оскільки вони є такими, що користуються житловим приміщення на підставі та в порядку, визначеному законодавством, підпадає під дію Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та мають право на отримання кімнати № 17 у гуртожитку у власність. Згідно з ст. 345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Отже, кімната № 17 належить до числа об`єктів, які підлягають приватизації, а [PERSON] та [PERSON] є суб`єктом приватизації, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час проживають у гуртожитку, віднесеному до недержавного житлового фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.06.2014 р. у справі № 6-32цс13. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, судом встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.

Outcome: approved