Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ТОВ "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" в особі філії ТОВ "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № HAH2AU12180009 від 11.04.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 63 640 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.04.2013 року. Відповідно до укладеного між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] кредитного договору № HAH2AU12180009 від 11.04.2006 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] передав у заставу автомобіль Daewoo, модель: Lanos TF 69 Y, 2005 року випуску, тип ТЗ: легковий седан В, номер кузова: [NUMBER], д.н. [NUMBER]. В забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. У порушення норм закону та умов кредитного договору № HAH2AU12180009 від 11.04.2006 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого станом на 24.09.2013 року склалась заборгованість в розмірі 132 517 грн. 08 коп., а саме: 13826 грн. 38 коп. - заборгованість за кредитом; 14 733 грн. 54 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3457 грн. 24 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 100 499 грн. 92 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором № HAH2AU12180009 від 11.04.2006 року Банк виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] вищевказані грошові кошти. Відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів, та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № HAH2AU12180009 від 11.04.2006 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 63 640 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць з кінцевим терміном повернення 10.04.2013 року. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію (а.с. 13-14). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 24.09.2013 року склалась заборгованість в розмірі 132 517 грн. 08 коп., а саме: 13826 грн. 38 коп. - заборгованість за кредитом; 14 733 грн. 54 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3457 грн. 24 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 100 499 грн. 92 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 6-9). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи прострочення відповідачем сплати основної заборгованості та відсотків за користування кредитом, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про дострокове стягнення кредиту. В зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору позивачем на підставі розділу 4 кредитно-заставного договору нараховано штрафні санкції, а саме: 100 499 грн. 92 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова 22.03.2011 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники (а.с. 18-19). Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватись виконання зобов'язань частково або в повному обсязі. У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до укладеного між позивачем та [PERSON] кредитно-заставного договору № HAH2AU12180009 від 11.04.2006 року, [PERSON] передав у заставу автомобіль Daewoo, модель: Lanos TF 69 Y, 2005 року випуску, тип ТЗ: легковий седан В, номер кузова: [NUMBER], д.н. [NUMBER]. Звернення стягнення на рухоме майно, що є предметом застави, регулюється нормами Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" N 1255-IV від 18 листопада 2003 року, чинного з 01.01.2004 р., який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями цього закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону. Отже, Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України "Про заставу" застосовуються лише в частині, що не суперечить Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Відповідно до ст. 24 зазначеного Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ст. 25 зазначеного Закону у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувала; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В частині позовних вимог до ТОВ "Верус" суд вважає зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Зі змісту договору поруки укладеного 22 березня 2011 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та Філією ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус" розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою зазначеною в Додатку № 1 до договору поруки, а саме 200 грн. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved