Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

12.08.2020 [PERSON] звернувся до Богунського районного суду м.Житомира з позовом про стягнення оплати по договору про надання фінансової (товарної) позики від 03.09.2019 з колективного сільськогосподарського підприємства «Україна-Черняхів-1» (надалі -КСП«Україна-Черняхів-1») в розмірі 255000 грн, а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 2550 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі на менше 5000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 03.09.2019 між КСП «Україна-Черняхів-1» та фізичною особою [PERSON] було укладено договір про наданння фінансової (товарної) позики № 7 від 03.09.2019. У порядку та на умовах, які визначені договором, позикодавець передає позичальнику насінння посівного ячменю (першої репродукції сорт Луран) у розмірі 30 тонн на суму 255000 грн по ціні 8500 грн/т, а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму у національній валюті України - гривні у термін, встановлений п.2.1 Договору (до 01 липня 2020 року. Даний термін може бути продовжений за угодою сторін, яка оформляється додатковою угодою до Договору). У зв`язку з невиконанням умов договору позивач надіслав 23.07.2020 до КСП «Україна-Черняхів-1» вимогу про повернення позики, однак, на момент подачі позовної заяви вимога в добровільному порядку не виконана. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 14.08.2020 цивільну справу №295/9590/20 за позовом [PERSON] до КСП «Україна-Черняхів-1» направлено за підсудністю до Черняхівського районного суду Житомирської області (а.с.19). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2020 головуючим суддею визначено суддю Бруховського Є.Б. (а.с.24). Ухвалою суду від 23.09.2020 відкрито провадження у вказаній справі, призначено підготовче судове засідання на 23.02.2021 (а.с. 25). 03.02.2021 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] , яка діє на підставі ордера про надання правничої правової допомоги серії АМ № 1002896 (а.с.50), надійшов відзив, в якому вказує, що договір № 7 про надання фінансової (товарної) позики від 03.09.2019, акт-приймання передачі до договору, накладна № 6, відомості з книги складського обліку на переконання відповідача є сфальсифікованими документами з метою протиправного вимагання позивачем майна підприємства. Зазначених зобов`язань КСП «Україна-Черняхів-1» перед [PERSON] не існує та не обліковується на підприємстві. Вказує, що отримавши вимогу [PERSON] від 23.07.2020 про сплату КСП «Україна-Черняхів-1» 255 000 грн., 28.07.2020 підприємство звернулося у порядку передбаченому ст. 214 КПК України до Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області із заявою про кримінальне правопорушення, оскільки вбачається в діях [PERSON] ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статтями 189, 356, 358 КК України. Крім того, вказані договір № 7 та акт приймання-передачі до договору підписані від імені КСП Ромашко С.П., а також з іншої сторони ним же, тобто договір направлений на реалізацію інтересів однієї особи, є нікчемним відповідно до закону. Вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 31-32). 16.02.2021 на адресу суду від Ромашка СП. надійшли пояснення на відзив, в яких вказує, що станом на дату складання договору він був головою правління КСП «Україна-Черняхів-1». Згідно обов`язків, покладених на нього статутом КСП «Україна-Черняхів-1» (затвердженого загальними зборами працівників і прирівняних до них осіб державного підприємства "Україна" протоколом № 1 від 07 лютого 2018 року), він мав право укладати дорговори та інші правочини, забезпечувати своєчасне проведення господарської діяльності. Посилаючись на ч.2 ст. 243 ЦК України, вказує, що дана норма допускає комерційне представництво одночасно кількох сторін правочину за згодою цих сторін та в інших випадках, встановлених законом. Коли особа постійно виступає від імені підприємців при укладаннні ними договорів у сфері підприємницької діяльності, то за їхньою згодою вона може представляти різні сторони правочину. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що мав право укладати спірний договір, просить задовольнити позов про стягнення оплати в сумі 255000 грн (а.с.38). Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 23.02.2021 задоволено заяву про самовідвід судді Бруховського Є.Б. Справу передано до канцелярії суду для визначення іншого судді в порядку, встановленому ст.33 ЦПК України (а.с.56-57). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа №295/9590/20 передана судді Проценко Л.Й.(а.с.59) Ухвалою суду від 25.02.2021 вказану справу прийнято до розгляду. Підготовче судове засідання призначено на 10:00 год. 10.03.2021. 10.03.2021 за клопотання представника позивача підготовче судове засідання відкладено на 18.03.2021. 23.03.2021 представник відповідача [PERSON] подала до суду заперечення, в якому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] , зокрема, з тих підстав, що КСП "Україна-Черняхів-1» не схвалювало правочин, вчинений в особі голови правління [PERSON] та [PERSON] як фізичною особою. Вважає даний договір таким, що вчинений [PERSON] у власних інтересах та на заволодіння майном КСП, тому він не створює обов`язку КСП «Україна-Черняхів-1» щодо сплати позивачу коштів в сумі 255000 грн, оскільки був укладений [PERSON] в своїх інтересах з перевищенням повноважень. Крім того, вказує, що позивач не надав доказів щодо наявності станом на 03.09.2019 у нього як фізичної особи 30 тонн насіння посівного ячменю та реальності надання позики підприємству, як і не надав доказів використання предмету договору - 30 тонн насінння посівного в інтересах КСП на посів в період з вересня 2019 року по квітень 2020 року. Також в зазначений період не було необхідності у КСП в отриманні такої позики. Крім того, вказує, що відповідно до даних КСП «Україна-Черняхів-1», а саме звіту руху продуктів за вересень 2019 року по зерноскладу "Пектус", де зберігається вся зернова продукція та відповідно обліковується її рух, комірником [PERSON] не відображено товарної позики від [PERSON] - насіння посівного ячменю у розмірі 30 тонн на суму 255000 грн. на підставі договору № 7 про надання фінансової (товарної) позики від 03.09.2019, акту приймання- передачі до договору, накладної № 6. На думку представника відповідача, оскільки КСП "Україна -Черняхів- 1" не схвалювало правочин, який вчинений [PERSON] у власних інтересах, тому договір позики від 03.09.2019 не створює обов`язку КСП "Україна -Черняхів- 1" щодо сплати почивачу коштів у сумі 255000 грн. Зазначене є підставою для відмови у задоволенні позову. (а.с.85-88). 30.03.2021 ухвалою суду підготовче провадження закрито. Цивільну справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21.04.2021 (а.с.114-115). В судових засіданнях позивач та його представник [PERSON] , який діє на підставі ордера про надання правничої правової допомоги серії АМ №1009115 від 30.03.2021, просили позовні вимоги задовольнити, оскільки позивач [PERSON] , укладаючи спірний договір діяв в інтересах КСП «Україна-Черняхів-1» та надав зерно підприємству в кількості, визначеній умовами договору. Представник відповідача в судовому засіданні просила в позові відмовити за безпідставністю. Вказала, що відповідач, отримавши 28.07.2020 вимогу позивача від 23.07.2020 про повернення позики в сумі 255000 грн. вважаючи її неправомірною, звернувся до поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення. При укладенні договору №7 про надання фінансової (товарної) позики від 03.09.2019 [PERSON] діяв у власних інтересах та недобросовісно по відношенню до КСП., чим прямо порушив заборону, встановлену ст.238 ЦК України, відповідно до якої представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє у своїх інтересах, або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Зазначає, що згідно з даними КСП «Україна-Черняхів-1», а саме звіту руху продуктів за вересень 2019 року по зерноскладу «Пектус», де зберігається вся зернова продукція та відповідно обліковується її рух, на склад не надходило 30 тонн ячменю насіннєвого «Лурай» на суму 255000 грн на підставі договору №7 про надання фінансової (товарної) позики від 03.09.2019 року, акту приймання-передачі до договору, накладної №6. Зазначає, що як убачається із указаного звіту на складі знаходився в залишку на 01.09.2019 року, зокрема, ячмінь, зібраний з урожаю КСП в кількості 51960 кг на загальну суму 213036 грн, тобто за ціною 4100 грн/т, з якого виплачено по відомості заробітну плату в кількості 2000 кг. При цьому у вересні 2019 року на склад поступив озимий ячмінь від TOB «МГМ-Агро» в кількості 2140 кг на суму 8025 грн, тобто за ціною 3750 грн/т. У КСП не було потреби у закупівлі чи в отриманні в позику ячменю ярового (посів якого відбувається весною) в кількості 30 тонн у вересні місяці за ціною яка у два рази перевищує ринкову ціну. Представник також вказала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність правочину в мотивувальній частині судового рішення (Постанова ВС від 20.04.2021 по справі № 727/967/16-ц (№ в ЄДРСР 96501452). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що працює в КСП «Україна-Черняхів-1» обліковцем по полях, визначає необхідну площу посіву, списує зерно на посів. Вказав, що йому нічого не було відомо про укладання між підприємством і [PERSON] спірного договору, лише відомо про те, що підприємство у вересні 2019 року закупило 2 тонни ячменю озимого в ТОВ «МГМ-Агро» для розведення, яким на зиму було засіяно 12 га. Ярий ячмінь, який був зібраний з власного урожаю, також використовувався для посіву; в березні 2020 року було засіяно 8 га, у квітні 43 га (всього 51 га). Вказав, що на 1 га приблизно необхідно 220 кг зерна та того зерна, що був зібраний з уражаю цього року було достатньо для посіву ярого ячменю. Крім того, вказав, що йому не відомо точно скільки у 2019 році було зібрано зернових культур, однак, власного зібраного зерна вистачало як для посіву, так і на зарплату працівникам підприємства та на корм тваринам. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази, що працювала на КСП «Україна-Черняхів-1» головним бухгалтером до початку обрання нового голови правління [PERSON] , та на даний час на підприємстві не працює, оскільки її не допустили до роботи (з 2 квітня 2020 року). Вказала, що у спірній накладній, на підставі якої підприємству у вересні 2019 передано 30 тонн зерна, міститься її підпис. Накладна виписувалась у бухгалтерії, після чого, в той самий день [PERSON] повідомив, що привезли ячмінь ярий, який планувалось використовувати для посіву навесні; вона поїхала на зерносклад та бачила, як приїхала машина з зерном в кількості зазначеній в накладній. Пояснила, що в бухгалтерію вся звітність по прийому та видачі зі складу «Пектус» зерна велась комірником [PERSON] . Вказала, що до звіту повинна долучатись накладна від кого прийшло зерно. У наданому представником відповідача для огляду в судовому засіданні оригіналі Звіту руху продукції та матеріалів за вересень 2019 рік [PERSON] зазначила, що у ньому не бачить руху зерна в кількості 30 тонн. Згідно Звіту на кінець вересня 2019 року на зерноскладі обліковувалось близько 49 тонн зерна. Пояснити відсутність відображення 30 тонн ячменю ярого у вказаному Звіті за вересень 2019 рік свідок [PERSON] не змогла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що майже 25 років працювала комірником зерноскладу на КСП «Черняхів» до квітня 2020 року. Зазначила, що 3 вересня 2019 року на зерносклад "Пектус" приїхала машина із ячменем та вона розписалась у накладній, яку їй надав водій не їхнього підприємства. Там ще був підпис [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] . Вказала, що на зерноскладі був ще механік зерноскладу [PERSON] , який допоміг їй розгрузити 30 тонн ярого ячменю. Зазначила, що вона є матеріально-відповідальною особою, здійснювала облік продукції на складі, про що відображала у звітах руху зерна по КСП «Україна-Черняхів-1», який потім надавався в бухгалтерію підприємства. При наданому для огляду в судовому засіданні оригіналу Звіту руху продукції та матеріалів за вересень 2019 рік [PERSON] зазначила, що з нього вбачається, що станом на 1 вересня 2019 року на підприємстві обліковувалось близько 52 тонн зерна, крім того, у вересні 2019 було придбано підприємством у ТОВ «МГМ-Агро» 2,14 тонни ячменю озимого для посіву. В рахунок заробітної плати у вересні 2019 року вона та [PERSON] взяли собі по тонні зерна. При цьому стверджувала, що вже на кінець вересня 2019 на підприємстві обліковувалось близько 49 тонн зерна, куди входили також 30 тонн привезеного ячменю на підставі договору, укладеного [PERSON] з підприємством. Однак, пояснити, в якій саме графі у наданому Звіті відображено прихід на зерносклад 30 тонн ячменю [PERSON] не змогла. Вказала, що прихід на склад 30 тонн зерна підтверджується книгою складського обліку, яку вона вела, та після звільнення з роботи в КСП «Україна-Черняхів-1» зберігала книги складського обліку в себе вдома. Разом з тим, при наданні [PERSON] для огляду в судовому засіданні накладної №6 від 03 вересня 2019 року, вона вказала, що підпис у накладній у графі «Одержав» не її, водночас підпис у Звіті про рух продукції та матеріалів за вересень 2019 рік належить їй (а.с.80,97). [PERSON] допитаний як свідок в судовому засіданні дав показання, що працював механіком зерноскладу КСП «Україна-Черняхів-1» до 01.04.2020. На початку вересня 2019 йому повідомила [PERSON] про те, що на склад приїхав зерновоз МАН (30-тонник) та він був долучений до процесу розвантаження зерна (ячменю ярого) в кількості близького 30 тонн. В судовому засіданні допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що працює головним інженером з 1996 року на КСП «Україна-Черняхів-1», є членом правління з початку створення підприємства. Надав показання, в яких зазначив, що для укладання договорів на значну суму такі питання завжди виносились на обговорення та схвалення членами правління КСП. При цьому стверджував, що для укладання спірного договору від 03.09.2019 на засіданнях правління повинно було погоджуватись питання щодо доцільності укладання договору про надання фінансової (товарної) позики з підприємством на 30 тонн зерна. До того ж на підприємстві був свій посівний матеріал, а тому в укладанні такого договору необхідності у підприємства не було, оскільки у них власний зерносклад « [INFO] », який сам очищає та калібрує зерно. Відомо, що для розводу зерна підприємство купувало ячмінь в ТОВ «МГМ-Агро». Вказав, що якби зерновоз МАН привіз на зерносклад КСП ячмінь в кількості 30 тонн, то б усім працівникам підприємства було про це відомо. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає\~ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч.1\~ст.81 ЦПК України, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч.1 ст.15\~ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. В силу статті ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , будучи головою правління КСП «Україна-Черняхів-1», 03.09.2019 склав договір про надання фінансової (товарної) позики. Відповідно до умов договору КСП «Україна-Черняхів-1» (позичальник) в особі голови правлінння [PERSON] , що діє на підставі статуту, з однієї сторони, та фізична особа [PERSON] (позикодавець), уклали даний договір позики (далі-Договір) про наступне. Підпунктом 1.1 Договору визначено, що у порядку та на умовах, які визначені договором, позикодавець передає позичальнику насіння посівного ячменю (першої репродукції сорт Луран) у розмірі 30 тонн на суму 255000 грн по ціні 8500 грн/т, а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму у національній валюті України - гривні у термін, встановлений п.2.1 Договору Відповідно до п.п.2.1 Договору позика надається на 10 місяців з моменту отримання позичальником товару (насіння ячменю), яка зазначена в п.1.1. Договору, до 01 липня 2020 року. Даний термін може бути продовжений за угодою сторін, яка оформляється додатковою угодою до Договору. Згідно п.п. 4.1 Договору позичальник зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня закінчення строку, який зазначений у п.2.1 Договору, повернути грошові кошти у сумі, яка вказана у п.1.1 Договору, але не пізніше 01 серпня 2020 року (а.с.4, 78). До позову позивачем додано також копії акту приймання-передачі до Договору фінансової (товарної) позики № 7 від 03.09.2019, накладної № 6 від 03.09.2019 ( а.с.5,6), оригінали яких в судовому засіданнні долучені до матеріалів справи (а.с. 79, 80). Позивач надіслав на адресу КСП «Україна-Черняхів-1» вимогу від 23.07.2020 про повернення позики (а.с.8), яка, як встановлено в судовому засіданні, відповідачем отримана 28.07.2020. Не погодившись з вказаною вимогою, відповідач 28.07.2020 звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення у порядку, передбаченому ст. 214 КПК України (а.с.33). Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Цивільним кодексом України, 2001 року. Відповідно до\~ч.1 ст.92 ЦК України\~юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Частиною 3 статті 92 ЦК України\~передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.\~ У відповідності до ч.2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з ч.1\~ст.215\~ЦКУ підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Відповідно до\~ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Крім того, частиною 3 статті 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. З аналізу зазначеної норми слідує, що усі юридичні дії представник зобов?язаний здійснювати в інтересах того, кого представляє. З метою захисту цивільних прав та інтересів того, кого представляють, законом встановлена заборона укладення угоди представником відносно себе особисто або відносно іншої особи, представником якої він одночасно є. Але у деяких випадках при згоді тих, кого представник одночасно представляє, такі дії можуть бути допущені.\~Вказане передбачено ч.2 ст. 243 ЦК України, якою встановлено, що комерційне представництво одночасно кількох сторін правочину допускається за згодою цих сторін та в інших випадках, встановлених законом. При цьому суд звертає увагу, що однією з особливостей інституту комерційного представництва є те, що на відміну від інших видів представницьких відносин, комерційне представництво дозволяє представникові виконувати свої повноваження щодо двох або кількох сторін одного і того ж правочину, якщо такі повноваження були йому надані на підставі домовленості сторін або за законом. Оскільки комерційне представництво спрямоване на укладення договорів у підприємницькій сфері, представником може бути лише той суб`єкт, який володіє підприємницькою дієздатністю. Виходячи з того, що представник може бути наділений правом на вчинення лише того правочину, який може вчинити особа, яку представляють, остання також повинна мати статус суб`єкта підприємницької діяльності. Під час розгляду справи в суді не встановлено, що [PERSON] , укладаючи договір фінансової (товарної) позики № 7 від 03.09.2019 року, був уповноважений на його укладання та діяв в межах ч.2 ст. 243 ЦК України. Крім того, положення Статуту КСП «Україна-Черняхів-1» від 07.02.2018 спростовують твердження позивача надані в поясненні до відповіді (а.с.38) про наділення його, як голови правління КСП «УкраїнаЧерняхів-1», повноваженнями на вчинення комерційного представництва (а.с.40-47). Разом з тим, згідно із ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів тощо). \~ \~ \~ \~Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. Основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи. Вказана позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 520/11437/18. Згідно п.п.13.8 п.13 Статуту КСП «Україна-Черняхів-1», прийнятого на загальних зборах працівників і прирівняних до них осіб державного підпримства "Україна" від 07.02.2018 (протокол № 1), правління КСП «Україна-Черняхів-1» організовує виконанння планів виробництва сільськогосподарської продукції, забезпечує ефективне використанння землі, трудових, матеріальних та фінансових ресурсів, дотриманння прав та інтересів членів КСП «Україна-Черняхів-1», робітників та службовців, які уклали з ними трудовий договір, встановлює ціни на продукцію. Правлінння КСП «Україна-Черняхів-1» укладає договори з підприємствами, організаціями і громадянами, забезпечує їх виконанння (а.с.45 зворот). Як\~встановлено в\~судовому засіданні\~відповідачем \~отримано 28.07.2020 вимогу позивача від 23.07.2020 про повернення позики в сумі 255000 грн., однак, вважаючи її неправомірною, відповідач 28.07.2020 та 11.09.2020 звернувся до поліції з заявами про вчинення кримінальних правопорушень [PERSON] (а.с.33-35). Вказане підтверджує не схвалення підприємством правочину, вчиненого [PERSON] , а саме договору про надання фінансової (товарної) позики № 7 від 03.09.2019. Більше того, встановлено, що засідання правління з приводу укладання цього договору не скликалось, членам правління КСП "Україна-Черняхів-1" нічого не було відомо про отриманння в позику 30 тонн зерна від [PERSON] . На підтвердження виконання умов договору про надання фінансової (товарної) позики, позивач надав акт приймання-передачі до договору №7 від 03.09.2019, накладну №06 від 03.09.2019, копії аркушів, зробленої з книги складського обліку. Однак, як видно зі Звіту руху продуктів і матеріалів за вересень 2019 року та встановлено в судовому засіданні, станом на 01.09.2019 на зерноскладі «Пектус» КСП «Україна-Черняхів-1» в залишку знаходився ячмінь в кількості 51960 кг на загальну суму 213036 грн, тобто за ціною 4100 грн/т. Також від ТОВ «МГМ-Агро» на склад надійшов озимий ячмінь в кількості 2140 кг на загальну суму 8025 грн., тобто за ціною 3750 грн/т. При цьому у Звіті не відображено надходження у вересні 2019 року 30 тонн ячменю насіннєвого «Лурай» на суму 255000 грн. на підставі договору №7 про надання фінансової (товарної) позики від 03.09.2019, акту приймання-передачі до договору, накладної № 6 від 03.09.2019 (а.с.97). Вказане також підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу свідки [PERSON] та [PERSON] на підтвердження своїх показань не могли пояснити в судовому засіданні відсутність обліку 30 тонн ячменю у Звіті руху продуктів і матеріалів за вересень 2019 року. [PERSON] стверджувала, що прихід на склад 30 тонн зерна підтверджено записами, здійсненими в книзі складського обліку, яку вона вела та після звільнення з роботи в КСП «Україна-Черняхів-1» зберігала в себе вдома. Оглянута в судовому засіданні книга складського обліку, копії аркушів якої знаходяться в матеріалах справи, не містить даних приналежності її КСП «Україна-Черняхів-1» (не прошита, не пронумерована, на містить печаток підприємства, не встановлено приналежності підписів у ній) (а.с.12-13). Позивач та його представник не обґрунтували належність вказаного доказу на підтвердження своїх вимог, а тому суд визнає книгу складського обліку як неналежний доказ у справі та не приймає його до розгляду. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] , укладаючи спірний договір про надання фінансової (товарної) позики №7 від 03.09.2019, діяв всупереч вимог чинного законодавства, оскільки не довів що діяв в інтересах КСП «Україна-Черняхів-1». Його доводи, зокрема, спростовуються твердженнями представника відповідача, свідків [PERSON] , [PERSON] , які вказували, що вказаний договір не було схвалено підприємством (членами правління), та не було необхідності у закупівлі чи в отриманні підприємством ячменю ярого у кількості 30 тонн, так як вистачало для посіву свого, зібраного з власного урожаю. Окрім того, згідно договору насіння ячменю рахувалося по ціні 8500грн/т, яка перевищувала в два рази ринкову ціну. При цьому суд звертає увагу, що у своїй постанові від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи, не може перевищувати своїх повноважень, визначених установчими документами або законом, та діяти у власних інтересах. Згідно з вимогами ст.ст.124,\~129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав\~та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Зважаючи на викладені обставини, оцінивши та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, не доведені належними та допустимими доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. З приводу клопотання представника відповідача [PERSON] , заявленого усно під час промови в судових дебатах щодо винесення окремої ухвали на підставі ч.4 ст.262 ЦПК України відносно свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з приводу надання ними неправдивих показань, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Тобто, окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунені ним самостійно при вирішенні цивільного спору з використанням представлених цивільним процесуальним законом засобів. Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Частиною 4 ст. 262 ЦПК України передбачено, що суд постановляє окрему ухвалу щодо\~свідка,\~експерта\~чи\~перекладача\~у разі виявлення під час розгляду справи відповідно неправдивих показань, неправдивого\~висновку експерта\~чи неправильного перекладу, підробки\~доказів\~та направляє її прокурору чи органу досудового розслідування. Суд вважає заявлене клопотання таким, що ґрунтується на сприйнятті позиції представника відповідача щодо предмету спору. Однак, з урахуванням того, що постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду, а прийняття окремої ухвали в цій справі не відповідає вимогам статті 262 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача - [PERSON] про постановлення окремої ухвали. Питання про розмір судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, вирішуватиметься судом у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, шляхом ухваленння додаткового рішення в порядку, передбаченому статтею 270 ЦПК УКраїни.

Outcome: dismissed