Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Приватне мале підприємство "Роза" в особі директора [PERSON] звернулося з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування - Новомосковська райдержадміністрація Дніпропетровської області, про стягнення збитків (упущеної вигоди). В обґрунтування позовних вимог вказали, що 04 червня 2004 року між ПП «Роза» та [PERSON] був укладений договір оренди належної їй земельної ділянки, площею 9,8171 га. Так як на час укладення вказаного договору [PERSON] була неповнолітньою, договір був підписаний опікуном з дозволу опікунської ради. Договір був зареєстрований в Почино-Софіївській сільській раді та відділі ДП Центр державного земельного кадастру. З моменту укладення договору земельна ділянка знаходилася в користуванні підприємства. В листопаді 2010 року [PERSON] повідомила, що вона вже повнолітня і забирає свою земельну ділянку. В 2011 та 2012 роках [PERSON] самостійно сіяла на своїй земельній ділянці соняшник, що підтверджується довідками сільської ради. Строк оренди земельної ділянки згідно з п.2.3 договору оренди встановлено 10 років, строк дії договору - 2014 рік. Таким чином, самовільне зайняття [PERSON] своєї земельної ділянки створило перешкоди підприємству в її використанні за цільовим призначенням згідно умов договору оренди землі. З вини [PERSON] ПМП «Роза» протягом 2011-2013 р.р. було позбавлене можливості користуватися земельною ділянкою. У зв'язку з порушенням умов договору оренди та самовільного вилучення із користування ПМП «Роза» земельної ділянки [PERSON] завдала підприємству збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 143246,40 грн. Розрахунок упущеної вигоди: 9,8171 га (площа земельної ділянки) х 2,37 т (середня урожайність соняшника в 2011 році) х 3316 грн. (середня реалізаційна ціна) = 77151,80 грн.; 9,8171 га (площа земельної ділянки) х 2,10 т (середня урожайність соняшника в 2012 році) х 3206 грн. (середня реалізаційна ціна) = 66094,60 грн. В зв'язку з вищевикладеним та посилаючись на вимоги ст.ст.16, 22 ЦК України, прохають суд стягнути з [PERSON] на користь ПМП «Роза» 143246,40 грн. упущеної вигоди і витрати по справі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до Приватного малого підприємства "Роза", треті особи: Почино-Софіївська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області, відділ Держгеокадастру у Магдалинівському районі Дніпропетровської області, [PERSON], орган опіки та піклування - Новомосковська райдержадміністрація Дніпропетровської області, про визнання нікчемним договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації. В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказала, що 04 червня 2004 року, коли вона була ще малолітня, її опікун [PERSON] очевидно підписала за неї Договір оренди землі на 10 років з ПП «Роза», про що їй не повідомила і про існування договору вона не знала. Вказану земельну ділянку вона успадкувала після смерті матері в 2001 році. Свідоцтво про спадщину опікун отримала в 2002 році. При досягненні повноліття вона приїхала до [PERSON] для з'ясування наявності в нього її Державного акту на землю та існування Договору оренди землі. [PERSON] відмовив їй надати для огляду Державний акт та Договір оренди землі. Тоді вона була змушена розмістити в газеті оголошення про втрату Державного акту на землю, зібрати відповідні документи та повторно отримати новий Державний акт на землю. Вказані обставини і ненадання їй документів ПП «Роза», надали їй можливість зробити висновок про відсутність у неї зобов'язань перед ПП «Роза», а право власності та чинне законодавство дає можливість розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. 02 жовтня 2013 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області було відкрито провадження за позовом ПМП «Роза» до неї про стягнення збитків та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. При цьому, на час пред'явлення зустрічного позову позовна вимога щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою є неактуальною, у зв'язку з закінченням дії Договору оренди землі. Отримавши з Магдалинівського районного суду позовну заяву з додатками вона вперше дізналася про його існування. Таким чином, про існування та наявність Договору оренди землі їй стало відомо в 2013 році. Крім цього, на запит Почино-Софіївська сільська рада повідомила, що відомості про подання заяви в орган опіки та піклування про надання дозволу на укладення договору оренди земельної ділянки [PERSON] та прийняття рішення - відсутні. Іншими словами така заява не подавалась і рішення про надання дозволу не приймалося. Таким чином, Договір оренди земельної ділянки [PERSON] підписала без дозволу органу опіки та піклування. У відповідності до ст.224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст.71 цього Кодексу) є нікчемним з моменту його підписання. В зв'язку з вищевикладеним та посилаючись на вимоги ст.ст.71, 215, 224, 236, 276, 317, 321 ЦК України, ст.119 ЦПК України, прохає суд: - поновити строк звернення до суду, визнавши поважною причину пропущення строку позовної давності; - договір оренди земельної ділянки, укладений між ПМП «Роза» та [PERSON] (яка діяла від імені [PERSON].), що зареєстрований в Книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок 16 грудня 2004 року за реєстровим №040412302031 визнати нікчемним з моменту його укладення, тобто з 04 червня 2004 року; - скасувати державну реєстрацію Договору оренди земельної ділянки, що зареєстрований в Книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок 16 грудня 2004 року за реєстровим №040412302031. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ПМП «Роза» - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю та позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав повністю, пояснивши наступне. Відповідно до вимог Закону України «Про оренду землі» був укладений договір оренди земельної ділянки між ПМП «Роза» та [PERSON], який на момент укладення підписала бабуся останньої як опікун [PERSON], оскільки [PERSON] станом на 04 червня 2004 року була неповнолітньою. [PERSON] отримала орендну плату за земельну ділянку наперед за весь період оренди. Відповідно до порядку реєстрації договорів оренди землі факт державної реєстрації спірного договору в грудні 2004 року було засвідчено в Почино-Софіївській сільській раді. Оскільки сільською радою в засвідченні факту державної реєстрації договору оренди землі не було відмовлено, а отже ніяких порушень не було. Договір укладено строком на 10 років, який закінчився в 2014 році. З 2011 року земельна ділянка підприємством вже не використовувалась, так як [PERSON] використовувала земельну ділянку самостійно. Відповідно до ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції на момент укладення спірного договору) визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Отже, оскільки договір був укладений у письмовій формі і нотаріально не був посвідчений, а тому порушень прав дитини не було. Письмовий дозвіл не надавався. Таким чином, спірний договір оренди землі не був змінений чи розірваний, і діяв до 2014 року, а тому [PERSON] перешкодила у використанні земельної ділянки, що завдало підприємству збитків у вигляді упущеної вигоди. Також, [PERSON] пропустила строк позовної давності щодо пред'явлення до суду зустрічного позову, так як про існування спірного договору оренди їй було відомо ще в 2011 році, коли вона сама приїхала до керівника підприємства та вирішувала питання по земельній ділянці, а тому її посилання, що про порушене право їй стало відомо в 2013 році, коли підприємство звернулося до суду з позовом, є безпідставним. Крім цього, посилання відповідача на ту обставину, що ПМП «Роза» є неналежним позивачем по справі, оскільки договір оренди земельної ділянки було укладено з ПП «Роза» і що це різні підприємства не відповідає дійсності. Згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за ідентифікаційним кодом 2028168 зареєстровано ПМП «Роза», яке здійснює свою діяльність з 01.02.1994 року. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, зустрічні позовні вимоги підтримує повністю та на визнає позовні вимоги за первісним позовом з наступних підстав. 04 червня 2004 року, коли вона було неповнолітньою, очевидно її опікун підписала Договір оренди належної їй земельної ділянки з ПП «Роза» строком на 10 років, про що їй не повідомила і про існування якого вона не знала. При досягненні повноліття вона дійсно приїжджала до [PERSON], який відмовився віддати належний їй Державний акт на земельну ділянку та Договір оренди, у зв'язку з чим вона була вимушена отримати новий Державний акт. За таких обставин вважала, що у неї відсутні зобов'язання перед позивачем та є можливість розпоряджатись належною їй земельною діялнкою на власний розсуд. Коли вона отримала документи із суду, то встановила, що договір оренди підписаний з Приватним підприємством «Роза», а позов до неї пред'явило Приватне мале підприємство «Роза», яке не є правонаступником останнього та належним позивачем в даній справі. Крім цього, надані позивачем за первісним позовом акти обстеження земельної ділянки складені з порушенням вимог чинного законодавства, в даному випадку упущена вигода взагалі відсутня і не доведена належним чином. Представник третьої особи за зустрічним позовом відділу Держгеокадастру у Магдалинівському районі Дніпропетровської області - [PERSON] вважала, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] збитків (упущеної вигоди) підлягають задоволенню, оскільки факт державної реєстрації договору оренди земельної ділянки укладеного 04.06.2004 року було засвідчено Почино-Софіївською сільською радою та зареєстрований Магдалинівським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». До 2012 року дійсність даного договору ніким не оспорювалась, а тому підприємство законно користувалося земельною ділянкою. При цьому, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, так як [PERSON] пропустила строк позовної давності і її посилання на ту обставину, що вона дізналася про порушене її право в 2013 році, коли підприємство пред'явило до неї позов є безпідставним, так як ще в 2010 році, будучи вже повнолітньою, вона особисто зверталася до керівника підприємства щодо належної їй земельної ділянки. Представник третьої особи за первісним позовом та за зустрічним позовом органу опіки та піклування Новомосковська райдержадміністрація - [PERSON] в судовому засіданні вважала за необхідне договір оренди земельної ділянки укладений між [PERSON] та [PERSON] (в інтересах підопічної [PERSON].) від 04.06.2004 року визнати нікчемним, а вирішення інших позовних вимог на розсуд суду. Представник третьої особи за зустрічним позовом - Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. До суду найшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника. Третя особа за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог. Суд, заслухавши сторони та перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). В даному випадку у судовому засіданні відповідно до норм ч. 1 ст. 61 ЦПК України встановлено наступне. На підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], зареєстрованого 04 червня 2004 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 9,8171 га, яка розташована на території Почино - Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (Т.1, а.с.22). Відповідно до рішення виконкому Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 27 вересня 2001 року №29 [PERSON], 1992 року народження, взято під опіку, оскільки її мати померла і вона є сиротою. ЇЇ опікуном призначено бабусю - [PERSON] (Т.1, а.с.34). 04 червня 2004 року між [PERSON], від імені якої діяла її опікун [PERSON], і ПП "Роза" укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 9,8171 га, яка розташована на території Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (Т.1, а.с.3-7). Пунктом 2.3 договору оренди земельної ділянки передбачено, що договір укладено строком на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації. На підставі акту встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), її приймання та передачі орендодавцем орендареві і передачі орендареві на зберігання межових знаків земельної ділянки на території Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 04 червня 2004 року зазначену земельну ділянку передано в натурі орендодавцю (Т.1, а.с.8). На момент укладення договору оренди земельної ділянки [PERSON], [INFO], була малолітньою особою. Договір оренди земельної ділянки від 04 червня 2004 року укладено [PERSON], яка діяла як опікун (законний представник) [PERSON], 1992 року народження. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації відповідно до ст.18 Закону України "Про оренду землі". Згідно ст.20 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Як вбачається з Договору оренди земельної ділянки від 04.06.2004 року, укладеного між [PERSON] та ПП "Роза", факт його державної реєстрації засвідчено Почино-Софіївською сільською радою та зареєстровано Магдалинівським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру". Відповідно до ст.71 ЦК України (в редакції, яка була чинна і на момент укладення спірного договору) опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов'язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Проте, відповідно до висновку органу опіки та піклування Новомосковської райдержадміністрації Дніпропетровської області про визнання договору оренди земельної ділянки нікчемним від 09.11.2017 року №02-10-4032/0/327-17 опікун [PERSON] до органу опіки та піклування Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (за місцем проживання підопічної дитини) щодо отримання дозволу на вчинення правочину щодо майна дитини не зверталася, що підтверджується довідкою від 30.10.2017 року №2827. Підтверджуючі документи щодо звернення [PERSON] до органу опіки та піклування Новомосковської райдержадміністрації та органу опіки та піклування за місцем розташування майна (Магдалинівський район Дніпропетровської області) відстуні (Т.2, а.с.). Крім цього, відповідно до довідки Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 25.12.2013 року №233 сільська рада тільки посвідчувала договір оренди після підписання сторонами, а проходив реєстрацію договір в Магдалинівському відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", відомості про подання заяви в орган опіки та піклування про надання дозволу на укладання договору оренди земельної ділянки гр.[PERSON] та прийняття рішення - відсутні (Т.1, а.с.136). Також, відповідно до довідки Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 27.04.2015 року №2.26-373 відомості щодо подання заяви в орган опіки та піклування про надання дозволу на укладання договору оренди земельної ділянки від 04.06.2004 року між [PERSON] та ПП "Роза" та прийняття рішення про надання дозволу на укладання договору оренди земельної ділянки відсутні (Т.2, а.с.44). Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За змістом ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним (частина перша статті 224 ЦК України). Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи суд дійшов висновку, що договір оренди земельної ділянки між [PERSON], від імені якої діяла її опікун [PERSON], і ПП "Роза", укладений 04 червня 204 року в порушення вимог ст.ст.71 ЦК України та відповідно до ч.1 ст.224 ЦК України є нікчемним, визнання якого недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. Оскільки, спірний договір оренди земельної ділянки укладений в порушення вимог ст.ст.71 ЦК України та відповідно до ч.1 ст.224 ЦК України є нікчемним, а тому не породжує прав і обов'язків та наслідків для сторін, право ПМП "Роза" на користування орендованою земельною ділянкою діями власника цієї земельної ділянки не було порушене, у зв'язку з чим не може бути підставою для стягнення упущеної вигоди та збитків з відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] та внаслідок чого позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають. Згідно ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України ). При цьому за змістом статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про порушення права та можливість пред'явлення позову, оскільки вказана норма містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заціікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Отже, посилання позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом [PERSON] на ту обставину, що про своє порушене право вона дізналася лише в 2013 року, коли ПМП "Роза" пред'явила позов до суду не відповідає дійсності, так як ще в 2010 році, в повнолітньому віці [PERSON] особисто зверталася до керівника ПМП "Роза" щодо отримання державного акту на належну їй земельну ділянку та щодо наявності договору оренди земельної ділянки, після чого вона була вимушена вчинити дії для виготовлення нового державного акту на земельну ділянку. Дані обставини підтверджуються пояснення представника позивача за первісним позовом [PERSON], представника третьої особи за зустрічним позовом [PERSON], наданими в судовому засіданні, а також не заперечуються і самою [PERSON] як в письмових запереченнях проти первісного позову, так і в зустрічному позові, та є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову. При цьому, посилання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом про те, що ПМП "Роза" є неналежним позивачем по справі, оскільки в договорі оренди земельної ділянки вказано - ПП "Роза", що це різні підприємства, також не відповідає дійсності. Згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за ідентифікаційним кодом 2028168 зареєстровано юридичну особу Приватне мале підприємство "Роза" (Т.1, а.с.76, 77). Вказане підприємство здійснює свою діяльність з 01.02.1994 року, 26.10.2005 року його було включено до Єдиного державного реєстру (Т.1, а.с.97). Отже, встановивши всі обставини в даній справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні первісного позову по суті слід відмовити, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити за спливом строку позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У відповідності до ст.88 ЦПК України - понесені позивачами за первісним та зустрічними позовами судові витрати необхідно покласти на їхній рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed