Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №NKN0GK04040259 від 26.12.2006 року в розмірі 10698,03 дол.США, що за курсом 28,06 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.09.2018 року складає 300186,72 грн. станом на 26.09.2018 р., оскільки останні не виконують зобов`язань за кредитним договором. 31 травня 2019 року позивачем уточнено позовні вимоги, відповідно просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь AT КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10698.03 Долар США, що за курсом 28.06 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.09.2018 року складає 300186,72 грн. станом на 26.09.2018 р. за кредитним договором NKN0GK04040259 від 26.12.2006 року, яка складається з 10698,03 Долар США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 27.01.2016 по 26.09.2018, яка утворилась після винесення Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2015 року про стягнення з відповідачів на користь позивача ПAT КБ "ПриватБанк" заборгованість за цим самим кредитним договором у розмірі 3 1115,51 Долар США. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (надалі Відповідач-1) 26.12.2006 року уклали кредитний договір NKN0GK04040259 (надалі Договір), в забезпечення виконання якого між AT КБ «ПриватБанк» та нижчевказаними фізичними особами було укладено: Договір поруки, укладеним з поручителем [PERSON] (надалі Відповідач-2) в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором Відповідача-1. Позивачем на адресу Відповідача направлялась відповідна претензія, яка не була задоволена, тому враховуючи, що відповідачі не надали своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості, тому позивач змушений звернутись до суду. Відповідачами по справі надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнають в повному обсязі через їхню незаконність з наступних підстав. Позивачем не зазначено в своєму позові ключові обставини по даній справі, чим введено суд в оману. Так, 02.09.2011 р. позивач за вих. № 30.1.0/2-61226NKH0L607 направив вимогу на адресу відповідачів. В ній позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № NKN0GK04040259 від 26.12.2006 р. [PERSON] отримав від ПАТ КБ " ПриватБанк " кредит в розмірі 35400,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредиту на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.12.2026 р. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ КБ " ПриватБанк " укладено договір іпотеки нерухомого майна № NKN0GK04040259 від 26.12.2006 р. про передання в іпотеку наступного нерухомого майна: квартира [ADDRESS] . Прострочена заборгованість [PERSON] за зазначеним кредитним договором складає 31088,00 доларів США. Тому позивач ПАТ КБ " ПриватБанк ", посилаючись на умови кредитного договору № NKN0GK04040259 від 26.12.2006 р. та положення ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, вимагав від [PERSON] повернути суму кредиту в повному обсязі, а також проценти, комісію та штрафні санкції, нараховані на день повернення кредиту, в тридцяти денний термін з дня отримання цієї вимоги. Окрім того, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2015 р. по справі № 2/489/959/15 було задоволено позов ПАТ КБ " ПриватБанк ", стягнуто на користь ПАТ КБ " ПриватБанк " солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № NKN0GK04040259/1 в сумі 31 115,51 доларів США, що еквівалентно станом на 21 листопада 2014 р. 469 533,05 грн., також стягнуто з відповідачів на користь позивача судові витрати по 1827,00 грн. з кожного. На підставі цього рішення Ленінський районний суд м. Миколаєва 22.09.2015 р. видав виконавчий лист, було відкрито виконавче провадження № 51766924, постановою державного виконавця від 08.08.2016 р. накладено арешт на майно боржників та оголошено заборону на його відчуження. Обґрунтовуючи свої заперечення посилаються на Постанову від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10 цс 18, Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивачем надано відповідь на відзив, якими просять задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що прийняття рішення від 02.07.2015 року не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами Договору і не тягне за собою припинення договору. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Клопотань про слухання справи за відсутності від сторін не надходило, про дату час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 26 грудня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладений кредитний договір № NKN0GK04040259 у виді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 35400,00 доларів США на придбання житла (двокімнатна квартира [ADDRESS] ) у розмірі 30000,00 доларів США, а також у розмірі 5400,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору. При порушенні позичальником зобов`язань по сплаті процентів, останній, згідно п. 4.1. Договору повинен сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми непогашеного платежу за кожен день прострочки. В забезпечення виконання кредитного договору № NKN0GK04040259 від 26.12.2006 року між AT КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено: Договір поруки № NKN0GK04040259/1 від 26.12.2006 року, згідно якого остання зобов`язалась солідарно та в повному обсязі відповідати перед Банком за виконання [PERSON] зобов`язань. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 24 місяців до 3 червня 2008 року включно. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Статтею 554 ЦК визначено, що при порушені боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до наданого позивачем уточненого розрахунку, сума заборгованості відповідача за кредитним договором за період з 22.11.2014 по 26.09.2018 року складає 45978,49 Долар США, яка складається з: 14935,95 Долар США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2760,00 Долар США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 28282,54 Долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 10698.03 Долар США, яка складається з: 10698.03 Долар США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 27.01.2016 по 26.09.2018. Однак судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2015 р. по справі № 2/489/959/15 було задоволено позов ПАТ КБ " ПриватБанк ", стягнуто на користь ПАТ КБ " ПриватБанк " солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № NKN0GK04040259/1 в сумі 31 115,51 доларів США, що еквівалентно станом на 21 листопада 2014 р. 469 533,05 грн., також стягнуто з відповідачів на користь позивача судові витрати по 1827,00 грн. з кожного. На підставі цього рішення Ленінський районний суд м. Миколаєва 22.09.2015 р. видав виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 51766924, постановою державного виконавця від 08.08.2016 р. накладено арешт на майно боржників та оголошено заборону на його відчуження. Тому суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Вказане узгоджується із Постановою від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10 цс 18, Великої Палати ВС, де зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed