Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

ТОВ «Агрокомпанія» Відродження» звернулось в суд з позовом до [PERSON] та СФГ «Едельвейс» про визнання недійсним договору оренди землі належної [PERSON] земельної ділянки загальною площею 2,6088 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Громадської сільської ради, Любарського району, Житомирської області, із скасуванням державної реєстрації речового права, мотивуючи свої вимоги тим, що такий правочин укладений в порушення вимог чинного законодавства, адже між [PERSON], правонаступником якого є відповідачка, та позивачем ще 26.06.2009 року був укладений договір оренди, строком дії на 10 років, на цю ж саму земельну ділянку, а тому укладення орендодавцем нового договору оренди із іншою юридичною особою до закінчення дії правовідносин із ТОВ «Агрокомпанія»Відродження» призвело до порушення прав початкового орендаря і є порушенням чинного законодавства. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги і викладені у позовній заяві обставини справи. Додав, що був договір укладений з покійним [PERSON] у 2005 році, а в 2009 році вказаний договір оренди був переукладений ще на 10 років. [PERSON] виплачувалась орендна плата. В 2013 році останній помер і його спадщину прийняла відповідачка [PERSON], яка згідно законодавства не мала права укладати договір оренди з СФГ «Едельвейс». Дію первинного договору оренди припинили. Щодо виплати орендної плати за 2014-2015 роки то спадкоємці покійного [PERSON] не звертались до ТОВ «Агрокомпанія» Відродження» з проханням виплати орендної плати. Представник відповідача СФГ «Едельвейс» [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що після смерті [PERSON] його спадкоємиця [PERSON] була вправі розпорядитися спадковим майном на свій розсуд, уклавши договір оренди із СФГ «Едельвейс», оскільки не знала про існування договору оренди між покійним чоловіком та ТОВ «Агрокомпанія» Відродження» від 26.06.2009 року, а дізналась про нього лише коли отримала ухвалу суду про відкриття провадження по даній справі. В судових дебатах представник відповідача СФГ «Едельвейс» [PERSON] вказав, що їх дії по укладанню оспорюваного договору оренди були протиправними. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надавши суду письмові пояснення та поклався на розсуд суду при вирішенні вказаного спору між сторонами. Щодо з'ясування обставин належності підписів від імені орендодавця [PERSON] на договорі оренди від 26.06.2009 року то, суд з'ясував у сторін їх позицію, проте клопотань про призначення експертизи не надходило . Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", тощо. Відповідно до змісту ст.ст. 202, 203, 792 ЦК України, ст. 93 ЗК України, ст.ст. 13-15 Закону України "Про оренду землі" договір оренди земельної ділянки повинен бути укладений належними особами, що мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, спрямований на набуття цивільних прав та обов'язків за взаємною згодою сторін, містити всі істотні умови, що вказані у ст.15 ч.1 Закону України "Про оренду землі", укладатись виключно у письмовій формі, підписаний обома сторонами, відповідати волевиявленню та внутрішній волі учасників даного правочину. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Із копії договору оренди землі від 20.01.2005 року судом встановлено, що [PERSON] та ТОВ АФ «Відродження» уклали договір оренди земельної ділянки площею 2,6088 га., яка розташована на території Громадської сільської ради, Любарського району, строком на 10 років. Згідно Угоди про припинення дії договору оренди земельної ділянки від 26.06.2009 року [PERSON] та ТОВ АФ «Відродження» дійшли взаємної згоди про припинення укладеного між ними договору оренди земельної ділянки від 20.01.2005 року шляхом його добровільного розірвання з дня укладення даної угоди. 26 червня 2009 року між ТОВ «Агрокомпанія» Відродження» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,6088 га., яка розташована на території Громадської сільської ради, Любарського району, строком на 10 років. Даний договір оренди було зареєстровано Любарським районним відділом ДЗК за № 041021300002 від 10.09.2010 року. Згідно зі ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України. Ці ж положення передбачені ст.ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до п. 2 "Порядку державної реєстрації договорів оренди землі", затвердженого постановою Кабміну від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Договір пройшов державну реєстрацію в установленому порядку (державна реєстрація договору оренди є офіційним визнанням і підтвердженням факту виникнення правових відносин сторін), протягом тривалої дії укладеного правочину ніхто із сторін в установленому порядку не ставив питання про визнання укладеного договору недійсним або ж про його припинення (розірвання) в порядку ст. 141 ЗК України, ст. 651 ЦК України, ст. 31 Закону України "Про оренду землі", а тому вказаний вище договір наразі є чинним . 10 червня 2013 року помер [PERSON] і [PERSON] прийняла спадщину в установленому порядку на належну померлому земельну ділянку, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №47860393 від 18.11.2015 року. Згідно з вимогами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1218 ЦК України зазначає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а ст.31 Закону України "Про оренду землі" не передбачає припинення договору оренди у випадку смерті орендодавця. Відповідно ж до положень ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Виходячи із вказаних положень законодавства, укладені фізичною особою договори оренди є обов'язковими і для спадкоємця померлого. Незважаючи на існування договірних відносин між ТОВ «Агрокомпанія» Відродження» та [PERSON], правонаступницею якого є [PERSON], з приводу земельної ділянки загальною площею 2,6088 га. з кадастровим номером [NUMBER], 30.03.2015 року [PERSON] та СФГ «Едельвейс» уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], інформацію щодо якого Реєстраційною службою Бердичівського РУЮ у Житомирській області було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто предметом договору стала одна і та ж сама земельна ділянка, яка перебувала наразі в оренді ТОВ «Агрокомпанія» Відродження» і не була вільною. Таким чином, укладення між [PERSON] та СФГ «Едельвейс» такого договору перешкоджає ТОВ «Агрокомпанія» Відродження», як первісному орендарю, користуватися орендованим майном відповідно до чинного законодавства та умов укладеного раніше правочину, адже згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. При цьому орендодавець зобов'язаний не вчиняти будь-яких дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (ст. 24 Закону України "Про оренду землі"), а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди (ст. 25 Закону України "Про оренду землі"). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Стаття 27 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону і він в установленому законом порядку має право на усунення перешкод у користуванні нею, а згідно ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Стаття 203 ч. 1 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити нормам цивільного законодавства, а порушення даного положення є згідно ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою для визнання такого правочину недійсним. Відповідно до ч. 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Отже, укладений між [PERSON] та СФГ «Едельвейс» договір оренди земельної ділянки від 30.03.2015 року не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому його слід визнати недійсним з моменту укладення. Відповідно до ст.26 ч. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" з огляду на визнання вказаного договору оренди недійсним підлягає скасуванню державна реєстрація прав СФГ «Едельвейс» на належну [PERSON] земельну ділянку. Аналізуючи зібрані по справі докази та належна їх оцінка дають підстави суду зробити висновок про те, що стороною позивача доведено належними та допустимими доказами ті обставини, що при укладенні оспорюваного договору оренди землі не було додержано вимог, встановлених ч .1-3,5,6 ст. 203 ЦК України . Зважаючи на задоволення позову, у порядку відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору та витрат за надання правової допомоги на користь ТОВ «Агрокомпанія» Відродження» слід стягнути з [PERSON] та СФГ «Едельвейс» по 1218,00 грн. судового збору та по 1750,00грн. витрат за надання правової допомоги з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved