Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

07 травня 2015 року позивач звернулась до Софіївського районного суду із зазначеною позовною заявою, згідно уточнених позовних вимог від 03 липня 2015 р. (а.с. 90) посилається на те, що вона [PERSON] зареєстрована та проживає з 02 грудня 1979 року в житловому буднику №23 по вул. Ворошилова в с.Вишневе Софіївського району Дніпропетровської області, який належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, яка належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №809427. Вона є людиною похилого віку, перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря КЗОЗ "Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" з 2005 р.. На початку 2013 р. вона домовилася зі своєю племінницею [PERSON] про те, що вона буде доглядати її до смерті . За вказаний догляд вона пообіцяла племінниці передати у власність житловий будинок. На прохання [PERSON] узаконити та нотаріально посвідчити їхню домовленість про її довічне утримання та передачу у власність за догляд за нею належний їй житловий будинок, 09 квітня 2013 р. за договором дарування вона подарувала свій житловий будинок та присадибну земельну ділянку на прохання [PERSON] її малолітньому сину [PERSON]. [PERSON] на початку квітня 2015 р. заявила їй, що вона збирається в спірному житловому будинку зареєструвати свого рідного брата з дружиною та дітьми. Між ними з цього приводу виникли сварки з яких зрозуміла, що вона уже не є власником свого єдиного житла, тому що помилялася, вважаючи договір дарування, який підписала договором довічного утримання. З часу укладення договору дарування з 09 квітня 2013 р. вона продовжує бути зареєстрованою та проживати разом з сином [PERSON] в житловому будинку, разом з сином утримувати його, сплачувати комунальні послуги: електроенергію, природній газ, воду, телефон, тощо, так-як вважає себе власником житлового будинку до дня смерті відповідно до домовленості з [PERSON], тому просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку №23 по вул. Врошилова в с.Вишневе Софіївського району Дніпропетровської області (відповідно договору дарування) та земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, розташовану в с. Вишневе вул. Ворошилова, буд.23, Софіївського району, Дніпропетровської області, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №122528383800:04:004:0004 посвідчений 09 квітня 2013 року державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №220, укладений між [PERSON] та [PERSON] як представником [PERSON] та скасувати його державну реєстрацію, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із сплати судового збору в сумі 1997,35 грн. та оплати за незалежну оцінку житлового будинку в розмірі 400 грн., а всього 2397,35 грн.. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та пояснили, що півтора року [PERSON] до [PERSON] не приходила, при укладенні договору дарування [PERSON] помилилась, так як з відповідачем була домовленість про довічне утримання, просять позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що заперечують проти позову, так як [PERSON] оформляла з [PERSON] саме договір дарування, нотаріус пояснювала [PERSON], що можна оформити заповіт, позивач відмовилась, просять в позові відмовити та застосувати строки позовної давності. Третя особа- Софіївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання не з"явилися, надали заяву про розгляд справи без присутності їхнього представника. Державний нотаріус з позовними вимоги не згідна та надала письмові пояснення, відповідно яких зазначено, що позивач по справі [PERSON] особисто була у нотаріуса на прийомі з метою одержання консультації стосовно можливості посвідчення договору, що відповідав її особистій волі, а саме переходу права власності на зазначене майно саме хлопчику, тобто сину відповідача. На запитання щодо договору довічного утримання нотаріусом було повідомлено, що малолітня особа не може бути стороною договору довічного утримання, більш того правові наслідки договору довічного утримання також тягнуть за собою перехід права власності на вказане майно у момент нотаріального посвідчення договору довічного утримання та проведення державної реєстрації права власності, що вчиняється нотаріусом одночасно. Нотаріусом було запропоновано просто скласти заповіт та належним чином його посвідчити, але [PERSON] мотивувала своє бажання саме на укладення договору дарування тим, що має сина, який схильний до вживання алкоголем та немає до нього довіри. Бажання позивача було однозначне та сумніву не викликало те, що вона розуміє наслідки свого вчинку (а.с. 105-106). Третя особа- реєстраційна служба Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з"явилися, надали заяву про розгляд справи без присутності їхнього представника. Заперечень щодо позовних вимог не мають (а.с. 89). Третя особа-представник органу опіки та піклування Софіївської районної державної адміністрації [PERSON] з позовом не згідна, так як заперечення відповідача є обґрунтованими. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до переконання про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог, із наступних підстав: Відповідно до ч. 4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно із ч. 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 ст.229 ЦК України, передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на праві власності належить буднику №23 по вул. Ворошилова в с.Вишневе Софіївського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок №96 від 25 березня 1991 р. виданого виконавчим комітетом Софіївської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Софіївської районної ради народних депутатів №50/2 від 20 березня 1991 р (а.с. 8). Право власності на житловий будинок зареєстровано в Жовтоводському міському бюро технічної інвентерізації у реєстровій книзі №1-96 під реєстровим №96. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №809427 виданого 27 грудня 2012 року на підставі рішення Кам"янської сільської ради від 22 жовтня 2012 р. за №224-14/VІ. Відповідно до довідок №№404, 405 від 01 квітня 2015 р. виданих виконкомом Кам"янської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою [INFO] (а.с. 27-28). Згідно квитанцій на а.с. 13-24 позивач сплачує комунальні послуги за електроенергію, природний газ та воду, а її син [PERSON] за телефон. [PERSON] дійсно знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря [PERSON] з 2005 року, що підтверджується довідкою №189 від 20 квітня 2015 р. КЗ "Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Софіївської районної ради з діагнозом: Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз з порушенням ритму по типу фібриляції передсердь. СН ІІ-А. Гіпертонічна хвороба ІІ стадія, 2 ст., р.3. Церебросклероз, ДЕП ІІ ст.Хронічний холецисто панкреатит, фаза загострення (а.с. 30) . 09 квітня 2013 року між дарувальником - [PERSON] та [PERSON], яка діє як законний представник малолітнього сина [PERSON] укладено договір дарування, який посвідчений державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори, за яким [PERSON] передає у безоплатну власність, а обдарований приймає як дарунок - будинок, що знаходиться за адресою: с. Вишневе, вул. Врошилова, буд.23, Софіївського району, Дніпропетровської області та земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в с. Вишневе, вул. Ворошилова, буд.23 (а.с. 12). Згідно з текстом договору його підписано в присутності нотаріуса, особи громадян, які підписали договір, встановлено, їх дієздатність, а також повноваження представника та належність [PERSON] відчуженого нерухомого майна перевірено (а.с. 12 на звороті). Окрім цього, у тексті договору дарування не міститься застережень (умов) щодо зобов'язання [PERSON] надавати довічне утримання [PERSON]. Також, суд не може прийняти до уваги твердження позивача про те, що укладаючи і підписуючи договір дарування, позивач мав на увазі договір довічного утримання, оскільки в доданих до справи доказах та встановлених в судовому засіданні обставинах, відсутні підтвердження, які б свідчили про те, що, укладаючи договір дарування, сторони мали на меті укласти договір довічного утримання, тому суд вважає, що договір дарування між сторонами був укладений і нотаріально посвідчений з урахуванням вимог діючого законодавства. Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що укладаючи договір дарування позивач [PERSON] своїм підписом підтвердила, що даний договір вона укладає добровільно, цілеспрямовано, свідомо, бажаючи реального настання правових наслідків обумовлених цим договором, діючи без впливу обману, що і спростовує покази позивача надані останньою в судовому засіданні. Із змісту договору дарування вбачається, що позивач [PERSON], попередньо нотаріусом ознайомлена із приписами цивільного законодавства, що регулюють саме укладений договір дарування, а не інший правочин, що і спростовує обґрунтування позивача щодо природи укладеного правочину. \~Судом встановлено, що дані обставини в сукупності підтверджують те, що при вчиненні договору дарування, формування волі позивача [PERSON] було вільним (добровільним), цілеспрямованим, внутрішня воля на вчинення договору дарування відповідала її зовнішньому волевиявленню, без створення зі сторони відповідачів та інших осіб помилкових уявлень про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно занижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Крім того, суд вважає, що позивачу [PERSON] було достовірно відомо про укладення договору дарування, а не договору довічного утримання, так як вона на момент укладення оспорюваного договору була попередньо ознайомлена нотаріусом із приписами цивільного законодавства, що регулюють саме укладений договір дарування та своїм підписом підтвердила, що даний договір дарування вона укладає добровільно, цілеспрямовано та свідомо. Доводи позивача та її представника про те, що позивач перебуває на обліку у сімейного лікаря ніяким чином не доводить, що на час укладення договору дарування [PERSON] не могла розуміти його зміст, таким чином позивачем не доведено, що при укладенні правочину мала місце помилка. Таким чином, судом встановлено, що під час укладення договору дарування воля позивачки відповідала її внутрішньому волевиявленню, договір укладено з дотриманням вимог закону, тому підстав для визнання договору дарування житлового будинку недійсним немає. Питання строків давності в звязку з прийняттям рішення по суті судом не обговорювалось. Виходячи із вищевикладеного, дослідивши всі обставини у справі та оцінивши докази, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог, як необґрунтованих . У разі відмови у задоволенні позовних вимог судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується (ст.88 ЦПК). Виходячи з вищевикладеного, на підставі ст.ст. 203, 215, 229, 717 ЦК України та

Outcome: dismissed