Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у справі в зареєстрованому шлюбі від якого в них [INFO] року народився син. Сімейне життя поступово погіршилось що призвело до припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу в 1999 році. Після розірвання шлюбу вони з- відповідачем продовжили проживати в спільній квартирі, що призвело до їх примирення та в кінці 1999 року вони знову стали сім'єю, однак повторний шлюб не реєстрували. [INFO] року у них народилась донька [PERSON]. Відповідач визнав дитину та за його заявою записаний батьком в свідоцтві про народження. З часом їх сімейне життя знову погіршилось, що призвело до припинення припинення шлюбних стосунків в лютому 2014 року. Діти залишились проживати біля позивачки. Тобто неповнолітня донька проживає біля матері. Відповідач ухиляється від належного виконання батьківських обов'язків, не цікавиться життям доньки, не телефонує їй, не приймає участі у її вихованні та не здійснює нагляду за її станом здоров'я, хоч донька цього потербує, а навпаки чинить перешкоди, взагалі не спілкується з нею. Відповідач неодноразово говорив позивачці та самій донці, що вона є небажаною дитиною. Відповідач позбавляє доньку можливості в реалізації її законних прав, так як не з'явився до органу ДМС для реєстрації місця її проживання доньки, тому місце реєстрації доньки не зареєстроване до даного часу. Дані обставини свідчать про небажання відповідача виконувати батьківські обов'язки відносно доньки. Ухвалою попереднього складу суду від 12.06.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 27.07.2018 року, яке не відбулося в зв'язку із зайнятістю судді в іншій справі та відкладено на 02.08.2018 року. 26.06.2018 року подано зустрічний позов по справі про виключення запису про батька з актового запису про народження. 02.07.2018 року надійшло клопотання від [PERSON] про призначення судово-медичної генетичної експертизи. Ухвалою суду від 02.08.2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судово-медичноу генетичноц експертизу, на час проведення експертизи зупинено провадження у справі. 10.12.2018 року до суду надійшов висновок експерта №114 від 28.11.2018 року. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2018 року справу передано на розгляд судді Гарбуз, в зв'язку з закінченням повноважень судді Шепетька В.І. Ухвалою суду від 11.12.2018 року справу прийнято до провадження судді Гарбуз О.А. та призначено до розгляду на 26.12.2018 року, яке було відкладено на 21.01.2019 року за клопотанням відповідача [PERSON] та його представника. 21.01.2019 року від [PERSON] надійшла до суду заява, яка була підтримана ним та його представником в судовому засіданні про відмову від зустрічного позову, та клопотання про виклик свідків. Ухвалою суду від 21.01.2019 року провадження у частині зустрічного позову закрито. В даному судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених в позові, пояснивши, що з 2014 року вони з відповідачем не проживають однією сім'єю. Спочатку донька була ініціатором спілкування з батьком, а пізніше і син налагодив відносини з батьком та деякий час відповідач спілкувався з дітьми, але з 2015 року спілкування обірвалось. Неодноразово відповідач говорив, що донька для нього небажана. Вважає, що відповідач не виконує належним чином батьківських обов'язків та ухиляється від їх виконання, також спричиняє перешкоди в реалізації прав дитини: не цікавиться життям та навчанням, розвитком дитини та її здоров'ям, не вітає доньку з святами. На даний час донька є особою без реєстрації місця проживачння завдяки діям батька, який відмовився прийти в органи ДМС для проведення реєстрації також влітку 2018 року відмовився надати дзвіл на перетин дитиною кордону, для поїздки на відпочинок до Іспанії, взв'язку з чим вона зверталась до суду з позовом про надання виїзду за кордон без згоди та супроводу батька, і донька перетнула кордон за рішенням суду, але відповідач всілякими шляхами заважав донькі полетіти до Іспанії, навіть телефонував до аеропорту "Бориспіль" та повідомляв про його заперечення щодо переліту доньки в результаті його дій в них з донькою виникли труднощі щодо посадки на літак. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог пояснивши, що відповідач можливо і має недоліки у виконанні ним батьківських обов'язків, але це не навмисно і не є підставою батьківських прав. Він вчасно сплачує аліменти на утримання доньки. Намагався спілкуватися з донькою, але донька не проявляє до нього поваги, та не бажає з ним спілкуватися, тому просили суд обмежитись попередженням про невиконнаня батьківських обов'язків в майбутньому. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що батько не спілкується з нею, не вітає її з св'ятами, не цікавиться зовсім її життям. Влітку не надав дозволу на виїзд за кордон для відпочинку та оздоровлення. Спочатку обіцяв надати нотаріально посвідчену згоду, але до нотаріуса не з'явився та на телефонні дзвінки не відповідав. Це була її давня мрія, але останній всілякими шляхами заважав їм вилетіти до Іспанії, навіть телефонував до аеропорту "Бориспіль" та повідомляв про його заперечення щодо переліту, в результаті їм було відмовлено у посадці, незважаючи і на рішення суду, і приїхавши в аеропорт о 8 годині до самої посадки вирішували питання про виїзд, їм відмовляли і лише один працівник аеропорту підказав хто може вирішити та поїхавши до офісу їм було дозволено. Нещодавно батько взагалі її образив сказавши, що "її покликання по життю стелитися під чоловіків", тому вона не бажає спілкуватися з таким батьком. Навіть нещодавно змінила прізвище батька [PERSON] на [PERSON]. Просить задовольнити позовні вимоги. До пояснень додала, що за час розгляду справи в суді батько не намагався налагодити з нею відносини. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачки та пояснив, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав надано службою на підставі доказів та пояснень, які надала позивач, [PERSON] викликався на засідання комісії, але не з'явився. Особисто дадав, що був свідком розмови [PERSON] та його доньки [PERSON], чув як батько ображав доньку та дуже зухвало і грубо з нею розмовляв, підтвердивши покази [PERSON] " про її покликання", сторін по справі, а також розповів про спробу позивачки отримати дозвіл від позивача на виїзд доньки за кордон без супроводу батька, який спочатку погодився дати нотаріально, але відповідач не з"явився до нотаріуса, тому позивачка зверталась до них в службу за висновком та зверталась до суду з відповідним позовом. До пояснень додав, що перед початком судового засідання відповідач навіть не намагався поспілкуватися та принести вибачення доньці за образи, а сидів разом зі своїм представником і навіть не підходив до доньки. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, представника третьої особи, пояснення неповнолітньої доньки та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено. що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], повторно виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського реєстраційної служби Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області від 08 листопада 2017 року, актовий запис № 179 (а.с. 9). Факт батьківства ставився під сумнів відповідачем, але відповідно до висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №114 від 28.11.2018 року батьківство доведено, та спростовано сумніви відповідача (а.с. 78-84). Ухвалою суду 21.01.2019 року зустрічні позовні вимоги [PERSON] про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини залишено без розгляду. Відповідно до довідки, виданої Новоукраїнською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 6 Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 14.02.2018 року №52/01-25 про те, що навчанням та успіхами [PERSON] учениці 10Б класу цікавиться лише мама [PERSON], батько [PERSON] жодного разу не спілкувався з учителями, не відвідував батьківські збори, не підтримував зв'язків з донькою (а.с.12). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 30.05.2018 року №5865 до складу сім'ї [PERSON], яка проживає без реєстрації в [ADDRESS], входить донька [PERSON], [INFO], проживає без реєстрації (а.с.13). Як зазначила в позові та поясненнях позивач з часу припинення шлюбних відносин 2014 року, донька проживає біля неї в квартирі її батьків, відповідач життям доньки не цікавиться та з дитиною не спілкується, що підтверджується актами обстеження депутата Новоукраїнської міської ради умов проживання позивачки з донькою за адресою: м. Новоукраїнка вул. Покровська (Воровського) 103, кв. 6 в період 2015-2018 року та за адресою теперішнього місця проживання м. Новоукраїнка, вул. Курчатова, 22 кв.14 (а.с. 14, 15), з яких вбачається, що в квартирі де проживає позивачка разом з донькою створено належні умови для проживання, матір піклується про фізичний та психологічний розвиток дітей, приділяє нележну увагу по вихованню та навчанню. Батько до дитини не з'являвся та з донькою не спілкувався. З матеріалів справи також вбачається, що відповідно довідки КЗ «Новоукраїнський РЦ ПМСД» №207 від 20.02.2018 року, дитина [PERSON] перебуває на обліку у дитячій консультації з діагнозом: ВСД, вегето-судинна форма, пролапс мітрального клапану, хронічний гастродуоденіт, ДЖВШ, в період 2012-2018 року неодноразово знаходилась на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, за лікуванням до лікарів зверталась мати, батько жодного разу не поцікавився у лікарів станом здоров'я дитини (а.с.17-18). Відповідно до висновку виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 26.06.2018 року №670/02-24, який був підтриманий представником в судовому засіданні, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] міська рада вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] року народження (а.с. 71). Неповнолітня [PERSON] 14.12.2018 року змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені (а.с. 100). З її пояснень дане рішення вона прийняла через образу на батька, вона не бажає носити його прізвище. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СКУкраїни, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов'язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». За змістом роз'яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В матеріалах справи, як доказ винної поведінки відповідача по відношенню до неповнолітньої доньки, який проявився в перешкоджанні ним виїзду доньки до інших країн для її духовного, внутрішнього розвитку і розширенню світогляду, мається рішення Новоукраїнського райнного суду від 06.08.2018 року про надання дозволу на виїзд неповнолітньої доньки за кордон без згоди та супроводу батька (а.с.101-103). Проаналізувавши зміст даного рішення вбачається, що воно було прийнято судом в останній день перед поїздкою неповнолітньої [PERSON] ([PERSON]А.) до Іспанії, термін якої розпочинався 07.08.2018 року. Дані обставини позивач пояснила тим, що [PERSON] попередньо пообіцявши надати нотаріальний дозвіл на перетин донькою кордону без його супроводу, в подальшому відмовився, тому вона звернулась до суду. Суд вважає, що дані пояснення мають місце оскільки з рішення вбачається, що [PERSON] та його представник в судове засідання 06.08.2018 року не з'явились подавши заяви про відкладення розгляду справи на іншу дату, знаючи, що вже 07.08.2018 року донька має відлітати до Іспанії, тому судом було встановлено, що [PERSON] чинить перешкоди своїй донькі у реалізації її прав. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи заперечував проти задоволення позову про позбавлення його батьківських прав, що ніби-то свідчить про його інтерес до дитини. Однак як пояснила неповнолітня [PERSON], за час розгляду справи відповідач не намагався налагодити з нею відносини жодним чином (не приходив ні додому, ні до школи не телефонував їй), а навпаки ображав та перешкоджав її виїзду закордон, дані доводи не спростовані відповідачем. Натомість навіть в судовому засіданні відповідач поводився по відношенню до доньки досить агресивно і фотознімки з дитинства доньки, які надані відповідачем, зовсім н6е підтверджуюють його виконання батьківських обов'язків у 16-річному віці дитини. (47-51) 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз'яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов'язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Аналогічні положення викладені у ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), яка зобов'язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу. В результаті виконання вищезазначених вимог та враховуючи вік неповнолітньої [PERSON], суд заслухав думку останньої, яка на день розгляду справи має повні 16 років, та з її слів встановив, що вона не бажає спілкуватись з батьком [PERSON] через відношення батька до неї, який грубо відноситьсята неодноразово її нецензурно ображав, ставив під сумнів факт спорідненості з нею. Чинив перешкоди у реалізації її мрії та розширення кругозору - поїздки за кордон. Взагалі батько відсутній в її житті протягом багатьох років, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, здоров'ям, розвитком та начанням. Змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. Просила позбавити [PERSON] відносно неї батьківських прав. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує батьківськими обов'язками по відношенню до доньки [PERSON], не цікавиться її долею протягом останніх 3-4 років, участі у її вихованні та розвитку не приймає, матеріально дитині, окрім сплати аліментів, не допомагає, ображав доньку нецензурними висловлюваннями, зловживаючи батьківськими обов'язками чинив перешкоди їй у виїзду за кордон для відпочинку, оздоровлення, та ознайомленням з культурою інших країн прогнозуючи в майбутньому навчання за кордоном, тобто перешкоджав можливість відвідування донькою інших країн для її духовного, внутрішнього розвитку і розширення світогляду. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вкзав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Під час розгляду даної справи суд надавав можливість відповідачу [PERSON] налагодити відносини з донькою (було оголошено перерву в судовому засіданні на 10 днів), але, як пояснила неповнолітня, відповідач жодних спроб на відновлення відносин з нею не робив, тобто можна зробити висновок, що відповідач умисно ухиляється від виконанн ним своїх батьківських обов'язків, а враховуючи неприязні та напружені відносини, що склалися у відповідача з донькою, та його зухвале відношення відносно доньки під час розгляду справи, незважаючи. що під час судових дебатів, стверджував, що він її одначе любить, але суд вважає це насильницька любов, а не любов на повазі, оскільки спілкування батька з дитиною приносить їй страждання та образи, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини, а тому суд не вбачає підстав для його попередження у невиконанні батьківських обов'язків в подальшому. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зважаючи на те, що батько не цікавиться життям дитини, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи думку неповнолітньої доньки відповідача (ст. 171 СК України), яка не має бажання спілкуватися з батьком через його образи в її адресу та просить позов задовольнити, враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та в його діях вбачається винна поведінка відносно доньки, яка проявилась в словесних нецензурних образах (приниження гідності доньки), та зловживанням своїми батьківськими обов'язками у вигляді ненадання згоди на реєстрацію місця проживання дитини та ненадання дозволу для виїзду доньки за кордон на відпочинок, і перешкоджання у такому, чим він створює перешкоди їй в доступу до культурних та інших духовних цінностей, її розвитку, а також враховуючи відносини, що склались між відповідачем та його неповнолітньою донькою, які є досить неприязними, напруженими та завдають дитині страждань, відсутність відчуття провини у відповідача, який не вибачився за свої вчинки перед (майже дорослою) донькою, суд дійшов до твердого переконання, що у разі непозбавлення батьківських прав [PERSON], неусвідомлення ним його ролі в житті доньки, та незміні його відношення до неї, відносини які склались між ними як батьком і донькою є неблагонадійними і не можуть забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому суспільстві. Тому враховуючи все зазначене суд не вбачає підстав для попередження відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз'яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитинабула усиновлена і усиновленняне скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем та донькою сторін надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків і його належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, а тому позов є обгрунтованим, законним та підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК україни, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки, понесені судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved