Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності, виселення та зобов"язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.08.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11196484000, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 95000, 00 доларів США на строк до 10.08.2017 року та сплатою відсотків у розмірі 13, 20 % річних. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором 10.08.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений Договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавцями передано в іпотеку квартиру [ADDRESS], що належить їм на праві власності, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 29.10.2002 року. 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк", який є правонаступником АКІБ "УкрСибббанк", та ПАТ "Дельта Банк" був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених Договором, ПАТ "УкрСиббанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "УкрСиббанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. До ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ "УкрСиббанк") від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними забезпечувальними договорами, у тому числі за договором від 10.08.2007 року, укладеним з відповідачкою. Банк свої зобов'язання за Договором про надання споживчого кредиту виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, а позичальник умови укладеного кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 120037, 49 доларів США, що за курсом НБУ становить 959459, 66 грн. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд в рахунок виконання основного зобов"язання щодо оплати заборгованості у розмірі 120037, 49 доларів США, що за курсом НБУ становить 959459, 66 грн., за Договором про надання споживчого кредиту від 10.08.2007 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартира, загальною площею 73, 30 кв.м., житловою площею 44, 00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ "Дельта Банк" на підставі договору іпотеки № 60862 від 10.08.2007 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; зобов"язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру за ПАТ "Дельта Банк"; припинити право власності іпотекодавців [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою; припинити право користування жилим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані у квартирі; виселити з квартири іпотекодавця [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2016 року провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності, виселення та зобов"язання вчинити певні дії у частині позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" до Державної реєстраційної служби України про зобов"язання здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру закрито. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача, за наявних у справі матеріалів. Відповідачі та їх представники у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів та їх представників, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.08.2007 року між АІКБ "УкрСиббанк" та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11196484000. Відповідно до умов вказаного Договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 95000, 00 доларів США із строком повернення до 10.08.2017 року та сплатою відсотків у розмірі 13, 20 % річних. В забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором 10.08.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений Договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавцями передано Банку належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 29.10.2002 року. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано Банком у порядку, передбаченому законом, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. 27.10.2009 року між ПАТ "УкрСиббанк", який є правонаступником АКІБ "УкрСиббанк", та ПАТ "Дельта Банк" був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, станом на 26.06.2013 року заборгованість позичальника за Договором від 10.08.2007 року складає 120037, 49 доларів США, що за курсом НБУ становить 959459, 66 грн., зокрема: 72209, 23 доларів США (577168, 38 грн.) - заборгованість за кредитом; 47828, 26 доларів США (382291, 29 грн.) - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 36 вказаного Закону передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотеко держателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотеко держателя не перешкоджає іпотеко держателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов"язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно із ст. 37 вказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб"єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов"язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Представником позивача був наданий суду Звіт про оцінку предмету іпотеки, а саме квартири [ADDRESS]. Відповідно до даного Звіту ринкова вартість вказаної квартири становить 858813, 00 грн. Відповідно до ст.. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі і визнання права. Пунктом 39 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Враховуючи той факт, що позичальник зобов'язання за Договором про надання споживчого кредиту від 10.08.2007 року належним чином не виконує, а Договором іпотеки від 10.08.2007 року передбачено право Банку на звернення стягнення на предмет іпотеки, є відповідна оцінка предмету іпотеки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність, визнання права власності за Банком та припинення права власності відповідачів є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог Банку про припинення права користування жилим приміщенням відповідачів та про їх виселення, то слід зазначити наступне. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 Житлового кодексу України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 Житлового кодексу України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 Житлового кодексу України громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 Житлового кодексу. Як встановлено при розгляді справи, в іпотеку відповідачами було передано квартиру, що була отримана ними у власність у результаті приватизації 29.10.2002 року. У своїх позовних вимогах та під час розгляду даної справи представником позивача не було надано жодних належних доказів на підтвердження того, що Банком після виселення відповідачів із спірного жилого приміщення буде надано інше жиле приміщення для постійного проживання відповідачів. Як вбачається з письмових матеріалів справи, вказане жиле приміщення не було придбано за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому суд приходить до висновку, що підстав для виселення мешканців із цього житлового приміщення без надання їм іншого постійного житла є неможливим. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-1049цс15. Зважаючи на викладене вище та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку у частині припинення права користування жилим приміщенням та виселення відповідачів з квартири є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від № 1304-VІІ 03.06.2014 року. Відповідно до ч.1 вищевказаного Закону визначено, що протягом його дії: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З матеріалів справи вбачається, що квартира, яка є предметом іпотеки, має 73, 30 кв.м. загальної площі, 44,00 кв. м житлової площі, використовується відповідачами для постійного проживання, наявність у відповідачів іншого житла під час розгляду справи не встановлена. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи вимоги вказаного Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року, суд вважає, що виконання даного судового рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки повинно бути відстрочено на час дії вказаного Закону. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 3670, 40 грн., а саме у розмірі 917, 60 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial