Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із дійсною позовною заявою, в якій зазначив, що 02 червня 2015 року він був звільнений з посади водія «Управління по експлуатації західної фільтрувальної станції», що є відокремленим підрозділом Обласного комунального підприємства «Компанія Луганськвода». В поданому позові позивач зазначив, що він був звільнений у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору, за ст.38 КЗпП України, що виразилось у невиплаті йому заробітної плати і дані вимоги про невиплату заробітної плати він заявив в порядку наказного провадження. В позові позивач також зазначив, що: - при звільненні , у записі в його трудовій книжці не зазначено пункт ст.38 КЗпП України, що передбачено положеннями Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року, - при звільненні йому не нараховано та не виплачено вихідну допомогу, що передбачено ст..44 КУпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору у розмірі , передбаченому колективним договором, не менш тримісячного середнього заробітку. За викладених обставин, позивач у поданому позову просить суд : -зобов'язати ОКП « Компанія Луганськвода», в особі відокремленого підрозділу «Управління по експлуатації західної Фільтрувальної станції» здійснити виправлення в його трудові книжці, шляхом допису пункту 3 (ст..38 КЗпП України) в формулюванні причини звільнення -зобов'язати ОКП « Компанія Луганськвода», в особі відокремленого підрозділу «Управління по експлуатації західної Фільтрувальної станції» виплатити йому вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку -зобов'язати ОКП « Компанія Луганськвода», в особі відокремленого підрозділу «Управління по експлуатації західної Фільтрувальної станції» видати йому довідку про розмір нарахованої вихідної допомоги -стягнути з відповідача на його користь середні заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03 червня 2015 року по 18 серпня 2015 року у розмірі 7 285 грн.20 коп. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в поданій заяві підтримав свої вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач до суду не з'являвся, був повідомлений про час розгляду справи шляхом розміщення оголошення у засобах масової інформації - в газеті «Урядовий кур'єр». Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що поданий позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Предметом даного позову являється вирішення питання щодо дотримання власника або уповноваженого ним органа, порядку, передбаченого трудовим законодавством, при звільненні працівника внаслідок порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Данні правовідносини регулюються нормами Кодексу законів про працю України (КЗпП України) , положеннями Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року, а саме: Статтею 38 КЗпП України - визначено: Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Статтею 44 КЗпП України передбачено, зокрема наступне : при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку;. Статтею 116 встановлені Строки розрахунку при звільненні, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стаття 117 встановлює . Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме: в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. П.2.3 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року встановлено, що Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Згідно ст.10,60 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи положення визначеного трудового законодавства, судом досліджені письмові документи, з чого встановлено наступне. Сторони перебували у трудових відносинах, позивач працював водієм в Управління по експлуатації західної фільтрувальної станції, що є відокремленим підрозділом Обласного комунального підприємства «Компанія Луганськвода» (УЕ ЗФС ОКП « Компанія Луганськвода») з 01.09.2013 року і звільнений з цього підприємства 29.05.2015 року , що вбачається із копії трудової книжки на а.с.6. При цьому, із копії довідки на а.с.7, станом на 01.06.2015 року - підприємство мало перед позивачем заборгованість по заробітній платі у сумі 11 403 грн.04 коп., яка була йому нарахована, але не виплачена . З копі судового наказу про стягнення нарахованої , але не виплаченої заробітної плати на а.с.8 - вбачається, що на користь позивача із відповідача - з обласного комунального підприємства «Компанія Луганськвода» в особі відокремленого підрозділу Управління по експлуатації західної фільтрувальної станції» була стягнута заборгованість у сумі 11 403 грн. 04 коп. Таким чином , судом встановлено, що під час перебування сторін у трудових відносинах, виконання позивачем своїх трудових обов'язків, підприємство, тобто власник та уповноважений ним орган - відокремлений підрозділ Управління по експлуатації західної фільтрувальної станції» , не виконували законодавство про працю, що виразилось у невиплаті позивачу заробітної плати і на час звільнення (ні в день звільнення ні наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок ) йому також не було виплачено всіх суми що належать йому від підприємства, установи, організації, як це встановлено ст..116 КЗпП України, а тому настає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, що передбачено ст..117 КЗпП України. Згідно ст. 117 КЗпП України - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. А за таких підстав, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який буде становитиме 7 285 грн.20 коп, виходячи із довідки про заборгованість, яка видана позивачу відповідачем (а.с.7) та періоду з моменту пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок - з 03 червня 2015р. та до моменту звернення його до суду - 18 серпня 2015 року. Враховуючи положення правової норми за ст..117 КЗпП України, суд зазначає що винесений Попаснянським районним судом Луганської області 25 червня 2015 року судовий наказ про стягнення нарахованої , але не виплаченої заробітної плати на користь позивача [PERSON] із відповідача - з обласного комунального підприємства «Компанія Луганськвода» в особі відокремленого підрозділу Управління по експлуатації західної фільтрувальної станції» про стягнення заборгованості у сумі 11 403 грн. 04 коп. (а.с.8) - дає підстави вважати, що є вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті позивачу заробітної плати і немає спору про розмір належних звільненому працівникові сум, тому що вищезазначений судовий наказ не був скасований та набрав законної сили 28.07.2015 року. (а.с.8) і таким чином вимоги позивача про стягнення із відповідача середнього заробітку за весь час затримки є обґрунтованими та доведеними. Також, суд зазначає, що вищеазазначений судовий наказ доводить, що з бокуобласного комунального підприємства «Компанія Луганськвода» в особі відокремленого підрозділу Управління по експлуатації західної фільтрувальної станції» відносно позивача [PERSON] було допущено порушення законодавства про працю, тому що відповідно до ст.24.- Закону України Про оплату праці», якою встановлені строки, періодичність і місце виплати заробітної плати, передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. А так, суд зазначає, що у позивача були підстави для розірвання трудового договору із відповідачем за ст..38 КЗпП України, зокрема частини 3 ст.38 КЗпП України, за умов, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, що також обгрунтовує вимоги позивач про виплату йому вихідної допомоги, підстави та розмір якої передбачений ст..44 КЗпП України, а саме : при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку;. При цьому дослідивши копію трудової книжки позивача (а.с.8 оборю сторона) , в межах розгляду дійсного позову, судом встановлено, що у записі № 37 про його звільнення з Управління по експлуатації західної фільтрувальної станції, що є відокремленим підрозділом Обласного комунального підприємства «Компанія Луганськвода» (УЕ ЗФС ОКП « Компанія Луганськвода»), який засвідчений печаткою Управління по експлуатації західної фільтрувальної станції Обласного комунального підприємства «Компанія Луганськвода» - не зазначено ні пункт ні частина ст..38 КЗпП України , що являється порушенням П.2.3 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року, яким встановлено, що Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. При цьому згідно п. 2.6. - зазначеної інструкції - У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Таким чином, суд вважає обґрунтованим вимогу позивача про здійснення виправлення в його трудові книжці, які стосуються запису про звільнення за ст..38 КЗпП України, в зв'язку із чим в трудовій книжці позивача, в записі під № 37 необхідно зобов'язати відповідача здійснити виправлення та зазначити підставу звільнення ст..38 частину 3 КЗпП України, а формулювання причини звільнення зазначити - порушення законодавства про працю. При цьому треба врахувати положення п. 2.10.зазначеної інструкції, згідно якого У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Враховуючи визначену законодавчу норму, суд вважає правильним визнати недійсним запис № 37 у трудовій книжці позивача [PERSON] та внести запис із відповідними змінами, які стосуються підстав звільнення позивача і формулювання причини звільнення позивача у розділі «Відомості про роботу». Враховуючи встановлені судом обставини у дані справі, суд вважає,що поданий позов обґрунтований, доведений матеріалами справи , в зв'язку з чим підлягає задоволенню. По справі винести заочне рішення . Вирішуючи даний спір таким чином, суд також зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст..5 ч.1 п.1 Закону України « Про судовий збір» На підставі викладеного, ст.38,44,116,117, КЗпП України, ст..24 Закону України «Про оплату праці», положень Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за №10),

Outcome: approved