Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 64666 грн. 04 коп. за кредитним договором №б/н від 4.03.2011 року та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 4.03.2011 року між АТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] надано кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту АТ КБ «ПриватБанк» керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач вважає, що він повністю виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, але у порушення ст.ст.526, 527, 530ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кредитні кошти. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачем, станом на 18.07.2018 року заборгованість за кредитним договором склала 25558 грн. 45 коп., в тому числі: 17136 грн.51 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 18415 грн.55 коп. заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 3934 грн. 37 коп. пеня за несвоєчасність сплати боргу, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, 500 грн. штраф (фіксована частина), 3055 грн. 53 коп. штраф (процентна складова). Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2019 року розгляд справи відкладено та призначено розгляд справи в режимі відеоконференції. 26.12.2020 року на адресу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області надійшов відзив, згідно якого відповідач визнає частково позовні вимоги. Мотивуючи їх тим, що дійсно вона у 2011 році звернулась до АТ КБ Приватбанк та отримала кредит у розмірі 300 грн. Укладення кредитного договору було здійснено лише шляхом підписання нею заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Самі умови та правила надання банківських послуг нею підписано не були. Отриманий нею кредит вона вважає споживчим, так як отримала його не для здійснення комерційної діяльності, а для задоволення особистих потреб. Для користування кредитним договором Банком було видано кредитну картку. У 2017 році до неї звернулася працівник АТ КБ ПриватБанк з пропозицією збільшити кредитний ліміт за вказаним договором до 50000 грн. На дану пропозицію вона погодилася та частинами знімала отримані кошти. Всього нею було знято 50000 грн., повернуто з яких близько половини цієї суми. Вона постійно сплачувала отриманий нею кредит та відсотки за його користування. Але з часом, помітила, що відсотки занадто великі та їй все важче сплачувати. У неї виникло переконання, що умови користування кредитом були змінені Банком, а саме відсотки за сплату кредитом, які відрізняються від тих, що були вказані умовах та правилах надання банківських послуг. Розібратися в цьому у неї немає можливості через відсутність відповідної освіти чи знань. Крім того, до неї почали застосовуватися штрафні санкції. Разом із поданим позовом, позивач надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, вважає надані ці умови мають мінливий характер та не можна вважати їх складовою кредитного договору щодо будь - яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використанням банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, так як вони не підписані нею та не визнаються нею, як позичальником, а також через те, що ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - у заяві - приєднанні позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття нею як позичальником запропонованих їй мов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, вважає за неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановленні однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщенні на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ Приватбанк в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь - яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. У зв`язку з чим, вважаю що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 23.01.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив згідно якої, позивач стверджує, що відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. До суду було надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, повертав кредитні кошти, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. А отже, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, а саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору.. Враховуючи викладене, оскільки відповідачем не доведено відсутність заборгованості та повне виконання умов договору належним чином, тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав прохав їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала частково, прохала позовні вимоги задовольнити частково. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перейменовано у Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України "Про Акціонерні товариства", зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням та не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Відповідно до п. 1.4 пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією. В разі коли зміна типу та найменування сталося у процесі вирішення спору судом, про неї обов`язково зазначається в описовій частині рішення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, додані сторонами докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписала заяву б/н від 4.03.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В заяві вказано, що позичальник згоден з умовами, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою" та Тарифами Банку, складає між ним та банком договір та, що позичальник ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг. Згідно з Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, які надані позивачем до матеріалів справи вбачається, що ними передбачено умови, щодо зміни кредитного ліміту, визначено відсоткову ставку за користування кредитними коштами та визначено обов`язки позичальника щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками а також оплачувати комісії на умовах договору та сплата штрафів і пені відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна". Згідно розрахунку позивача станом на 18.07.2018 року за відповідачем рахується заборгованість за кредитом в розмірі 64666,04 грн., з яких: 25558,45 грн.- заборгованість за тілом кредита; 17136,51 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 18415,55 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та надання банківських послуг, 500.00 грн. штраф (фіксована частина), 3055,53 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому зазаконом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Натомість, у Заяві позичальника від 04.03.2011 року не зазначена процентна ставка. Представник позивача в судовому засіданні стверджував той факт, що довідкою підтверджено, які проценти, яка пеня, буде нараховуватися відповідачу. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та «Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. При цьому, згідно з ч. 6ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Дослідивши Умови та правила надання банківських послуг та Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", суд встановив на них відсутній підпис відповідача [PERSON] , що свідчить про те що, банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, також, що саме з цими Тарифами банку був ознайомлений відповідач [PERSON] під час підписання Заяви, а не з іншими. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими позивачем до справи Умовами та правилами надання банківських послуг та Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" відповідач був ознайомлений і погодився на їх умови, або ж, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили вказані умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та в зазначених в документах доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р. вказала, що «Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору», оскільки вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (4.03.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27.08.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За зазначених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII). Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р. також зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем [PERSON] представник АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XIIпро повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Розрахунки заборгованості та виписки з кредитного рахунка, як документи, що мають аналітично-узагальнюючий характер, за договором б/н від 4.03.2011 р., укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом [PERSON] станом на 27.08.2018р. (зазначені різні розміри процентних ставок, що не передбачені жодним із наданих тарифів кредитних карт «Універсальна»), та виписки по картах [PERSON] є недостатніми для доведення вимог позову про стягнення, процентів за користування кредитом, пені та штрафу, оскільки, як зазначено вище, не доведено обставини узгодження сторонами конкретних тарифів щодо спірних платежів, а це унеможливлює перевірку судом правильності застосування процентних ставок, пені, штрафу та нарахування позивачем відповідних сум, що є предметом спору. У такому разі, з урахуванням заперечень відповідача, викладених у відзиві, підставність нарахування процентів, штрафу та пені є сумнівною. Судом встановлено, що дійсно відповідач згідно з виписок з кредитного рахунку користувався встановленим кредитним лімітом, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів та частково сплачував заборгованість за кредитом, тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником [PERSON] обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 25558,45 грн., що і є фактичною та вірною на думку суду заборговністю за тілом кредита, що підлягає до задоволенню. В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за прострочене тіло кредиту, відсотками, пенею та штрафами позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно доч.1,2ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування судових витрат понесених позивачем пропорційно сумі задоволення позовних вимог, в розмірі 696,40 грн. (25558,45/64666,04х1762.00).

Outcome: partial