Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до ТОВ "Зоря", в якому вимагали визнати припиненим укладений між [PERSON] та відповідачем договір оренди земельної ділянки від 20.05.2009 року. Як зазначили позивачі у своїй позовній заяві, 20.05.2009 року позивачка [PERSON] з відповідачем договір оренди землі, згідно якого передала йому у користування свою земельну ділянку площею 5,9397 га; договір було укладено строком на 5 років. Державна реєстрація договору відбулася 28.12.2012 року. Позивачі вважають, що моментом укладення договору є момент його підписання, а тому вважає, що його дія припинилася 20.05.2014 року. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримав позов, поданий від [PERSON], просить його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, наголошуючи на тому, що строк договору необхідно обчислювати з моменту його підписання, і тому на даний момент цей строк закінчився. Позов в частині вимог [PERSON] представник позивачів просить залишити без розгляду. Враховуючи заяву позивача [PERSON], позовна заява в частині заявлених ним вимог підлягає залишенню без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України. Суд розглядає по суті позов іншого позивача [PERSON] Представник відповідача ТОВ "Зоря" у судове засідання не з'явився, про дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Враховуючи це, позов розглянуто за відсутності представника відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, 20.05.2009 року позивачка [PERSON] та відповідач ТОВ "Зоря" уклали між собою договір оренди землі, згідно умов якого відповідачу в оренду була передана в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 5,9397 га. Згідно п.8 цього договору, він був укладений на 5 років. Вирішуючи питання про строк дії договору, суд виходить з того, що: згідно ч.1 ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції; згідно ч.3 ст.16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент укладення зазначеного договору), у разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону. Таким чином, учасники такого правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний документ. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується із принципом свободи договору, встановленого ст.627 ЦК України. Згідно ст.ст.18, 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент укладення договору), укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, і набирає чинності після такої реєстрації. Згідно зі ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, склали та скріпили підписом письмовий документ, в якому зафіксовані правові наслідки цього правочину. Реєстрація ж договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Вказана правова позиція наведена у правових висновках, викладених в постановах Верховного Суду України № 6-127цс13 від 18 грудня 2013 року, та № 6-118цс13 від 25 грудня 2013 року. За таких обставин, спірний договір оренди землі є вчиненим з моменту його укладення та підписання, тобто з 20.05.2009 року; після підписання сторонами договору оренди землі між ними виникли права та обов'язки, пов'язані зі зміною та припиненням договірних відносин. Вирішуючи питання щодо можливості продовження дії договору, суд виходить з того, що: згідно п.8 договору від 20.05.2009 року, для поновлення договору на новий строк орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію, а згідно ч.3 ст.33 Закону України "Про оренду землі", при цьому він має подати орендодавцю проект додаткової угоди; але ці умови відповідачем виконані не були ані протягом вказаного строку, ані після закінчення строку дії договору; згідно ч.9 ст.33 Закону України "Про оренду землі", відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі можуть бути оскаржено в суді, але зустрічних вимог щодо цього відповідачем не заявлялися. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, дія договору і відповідних зобов'язань за ним припинилася 20.05.2014 року, і вимоги позивачки з цього приводу є такими, що ґрунтуються на законі. На підставі викладеного,

Outcome: approved