Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

16 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: с. Ведильці, Чернігівського району, Чернігівської області, вул. Туровця, 47, як за спадкоємцем за заповітом від 12.09.1995 року після смерті батька [PERSON], який помер 05.01.2002 року, мотивуючи свої вимоги тим, що будинок належав його батьку [PERSON], який помер 05.01.2002 року і після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцем за заповітом якої є позивач, але, оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно померлий не отримував, це позбавляє можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] селищна рада Чернігівського району та області, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, не забезпечили явку свого представника в судове засідання, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 05.01.2002 року помер [PERSON], про що виконкомом Ведильцівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області зроблено актовий запис № 01 (а.с. 10). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: с. Ведильці, Чернігівського району, Чернігівської області, вул. Туровця, 47. Спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом від 12.09.1995 року, який не змінювався та не скасовувався на день відкриття спадщини, є [PERSON] (а.с. 11). Як вбачається з довідки в.о. старости сіл Ведильці і Малійки Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 339 від 04.05.2017 року, згідно земельно-кадастрової книги земельна ділянка за адресою: с. Ведильці, вул. Туровця, 47, Чернігівського району Чернігівської області була зареєстрована на імя [PERSON] з 1972 року і надавалась йому колгоспом під забудову (а.с. 13). Згідно довідки в.о. старости сіл Ведильці і Малійки Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 337 від 04.05.2017 року [PERSON] на день смерті 05.01.2002 року був зареєстрований і постійно проживав за адресою: [INFO]. Проживав один (а.с. 14). У відповідності до довідки в.о. старости сіл Ведильці і Малійки Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 340 від 04.05.2017 року станом на 01.07.1990 р. і на 15.04.1991 р. господарство [PERSON] відносилось до категорії господарств «колгоспного двору» з 1972 року, де він був його главою. Його дружина [PERSON] була членом колгоспного двору. Підстава: по господарські книги за 1990-1991 рр. (а.с. 15). Як вбачається з довідки в.о. старости сіл Ведильці і Малійки Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 338 від 04.05.2017 року згідно погосподарських книг житловий будинок за адресою: с. Ведильці, вул. Туровця, 47 Чернігівського району Чернігівської області був зареєстрований на імя [PERSON] з 1972 року, який він будував спільно з дружиною [PERSON], володів ним до дня смерті, але свідоцтво на право власності на будинок не отримував. Будинок збудований у 1972 році (а.с. 16). Згідно довідки в.о. старости сіл Ведильці і Малійки Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 336 від 04.05.2017 [PERSON] дійсно померла 07.09.1995 року, на день смерті була зареєстрована і постійно проживала за адресою: [INFO]. Разом з нею на день смерті був зареєстрований і постійно проживав її чоловік [PERSON] Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР частки кожного члена колгоспного двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору. Оскільки [PERSON] був єдиним членом колгоспного двору, то згідно діючого на той час законодавства є власником спірного домогосподарства в цілому. У відповідності до наданої копії спадкової справи до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 47, що знаходиться в селі Ведильці, Чернігівського району Чернігівської області, вулиця Туровця, що належав [PERSON], який помер 05.01.2002 року, звернувся [PERSON] - син спадкодавця. Відповідачі з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались та заповіту не оспорювали. Відповідно до п. 4.12 глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі «Порядок»): свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; п. 4.15 глави 10 Розділу II «Порядку» передбачає, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності на майно, щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок" право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З введенням в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який діє з 01 липня 2004 року, встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що за життя спадкодавець [PERSON] не оформив та не зареєстрував своє право власності на вказане вище нерухоме майно, це унеможливлює реалізацію спадкових прав позивача, як спадкоємця за заповітом та перешкоджає у реєстрації його речових прав. Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає поновленню, а його вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: с. Ведильці, вул. Туровця, 47 Чернігівського району Чернігівської області, задоволенню.

Outcome: approved