Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі: за березень 2016 року розмірі 3065,30 грн., за квітень 2016 року - 3065,30 грн., за травень 2016 року - 3065,30 грн., за червень 2016 року - 3065,30 грн., за березень 2017 року - 3830,87 грн., за квітень 2017 року - 3830,87 грн., за травень 2017 року - 3830,87 грн., за червень 2017 року - 3830,87 грн., за липень 2017 року - 2006,64 грн., вихідну допомогу при звільнені в розмірі 3830,87 грн., також компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 1298,60 грн., а всього 34720,79 грн., суму інфляційних втрат по заробітній платі в розімірі 8635, 36 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 59952,02 грн. Позов обгрунтовує тим, що з 28.12.2006 року по 17.07.2017 року вона працювала електромеханіком дільниці 2 групи Штерівської ремонтно-технологічної дільниці сигналізації, централізації та блокування виробничого підрозділу «Луганська дистанція сигналізації та зв`язку, структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 17.07.2017 року наказом №904-ОС її звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. В наказі зазначено, що вона має право на вихідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку, компенсацію за 10 днів відпустки. На день її звільнення відповідачем не виплачена їй заробітна плата за період часу з 01.03.2016 року по 30.06.2016 року та за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року, в сумі 17330,12 грн. Її заява про надання розрахунку заборгованості по заробітній платі від 23.08.2018 року залишена роботодавцем без задоволення, що підтверджується листом №НГК-18-0-144 від 12.09.2018 року регіональної філії «Донецька залізниця». Також при звільненні їй не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 10 днів, що становить 1298,60грн. 13.07.2018 року, в черговий раз вона звернулася до Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з завою про виплату їй заробітної плати та компенсації втрати її частини у зв`язку з порушенням строків виплат. Однак, листом №НГК-18-0-124 від 31.07.2018 року роботодавець повідомив, про неможливість розрахунку заробітної плати внаслідок відсутності первинних кадрових фінансових документів. Постановою КМУ від 25 червня 2014 року N 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", прийнятою відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", вирішено утворити публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства "Донецька залізниця". Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за N 735 затвердив Статут ПАТ "Українська залізниця", відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. 21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ "Українська залізниця". "Державне підприємство Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та є регіональною філією даного товариства. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві. Представник відповідача ПАТ "Укрзалізниця" в судове засідання не з`явився, подав суду відзив, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що Кабінетом Міністрів України 02.12.2015 прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 року також визначено районами проведення антитерористичної операції. У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративних будівель та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у містах Донецьк, Ясинувата, Луганськ тощо, у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства, комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 12017050420000286 за ознаками складу злочину передбаченого ст. 341 КК України. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин не переробної сили) є 20 березня 2017 року. Отже, відповідач фактично відсутній за основним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Донецьк, місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами. Сам по собі факт звільнення позивача 17 липня 2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. Науково-Правовим висновком Торгово-промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем, передбачених трудовим договором. Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим. [PERSON] переведена до регіональної філії з 28.07.2016 року. Загальна сума до виплати, яка була передана ДП «Донецька залізниця» згідно з передавальною відомістю та довідкою про заборгованості з виплати заробітної плати ( [PERSON] після відрахування військового збору складала 9374,80 грн. [PERSON] виплачено 6496,00 грн. згідно платіжних відомостей від 09.02.2017 року та 07.03.2017 року по 3248,00 грн. кожен раз. Сума заборгованості із заробітної плати за 2016 рік, яку позивачка вимагає стягнути з ПАТ «Укрзалізниця» не має документального підтвердження та ґрунтується на особистих припущеннях позивачки та як наслідок сума позову безпідставно збільшена на 9382,40 грн. Заборгованість з невиплати заробітної плати [PERSON] повністю відсутня. Згідно ст. 263, 617 ЦК України підстав для стягнення середнього заробітку відповідно до ст. 117 КЗпП України немає, оскільки відсутня вина відповідача у нездійсненні виплат на користь позивача, так як це є наслідком злочинних дії третіх осіб, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, в тому числі і про наявність після 20.03.2017 року обставин непереборної сили, які унеможливлюють виконання ПАТ «Укрзалізниця» своїх обов`язків перед позивачем. Підстав для стягнення компенсації за невикористану відпустку у сумі: 1298,60 грн. немає, оскільки надання відпустки оформляється наказом (розпорядженням) про надання відпустки (типова форма № П-3 вищезазначеного наказу). На підставі наказу (розпорядження) про надання відпустки відділ кадрів робить відмітки в особовій картці працівника (типова форма № 11-2 наказу Держкомстату № 489). В розпорядженні відповідача відсутні накази про надання відпусток позивачу, з яких можливо було б встановити кількість днів відпустки, які не були використані позивачем та, які б підлягали компенсації в зв`язку зі звільненням. Сума компенсації за невикористані дні відпустки включена до розрахунку є не обґрунтованою. Враховуючи, що заборгованості перед позивачкою не існує, взагалі безпідставно вимагати компенсації втрати частини доходів. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Позивачка з 28.12.2006 року працювала електромонтером по ремонту і обслуговуванню пристроїв сигналізації, централізації та блокування ремонтно-технологічної дільниці сигналізації, централізації та блокування по 4 розряду Штерівської дистанції сигналізації та зв`язку Донецької залізниці. 29.12.2006 року Штерівська дистанція сигналізації та зв`язку Донецької залізниці змінено на Штерівську дистанцію сигналізації та зв`язку ДП «Донецька залізниця» . 31.03.2011 року позивачка переведена електромеханіком дільниці 2 групи Штерівської ремонтно-технологічної дільниці сигналізації, централізації та блокування. 01.04.2013року Штерівська дистанція сигналізації та зв`язку ДП «Донецька залізниця» реорганізована, шляхом приєднання до Ново-Кіндратівської дистанції сигналізації та зв`язку ДП «Донецька залізниця». 29.10.2015року виробничий персонал Ново-Кіндратівської дистанції сигналізації та зв`язку ДП «Донецька залізниця» перепідпорядковано Дебальцевській дистанції сигналізації та зв`язку ДП «Донецька залізниця». 01.07.2016року Штерівська ремонтно-технологічна дільниця сигналізації, централізації та блокування Дебальцевської дистанції сигналізації та зв`язку ДП «Донецька залізниця» перепідпорядкована до Луганської дистанції сигналізації та зв`язку ДП «Донецька залізниця». На підставі Закону від 23.02.2012року №4442-ІV, постанови КМУ від 25.06.2014року №200 ДП «Донецька залізниця» реорганізована шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 28.07.2016року Луганська дистанція сигналізації та зв`язку ДП «Донецька залізниця» реорганізована шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганська дистанція сигналізації та зв`язку структурного підроздіу «Луганська дирекція залізничних перевезень реоігональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17.07.2017 року [PERSON] звільнено з посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП на підставі наказу регіональної філії Донецька залізниця», що стверджується її трудовою книжкою та наказом № 904-ОС від 17.07.2017 року ПАТ "Українська залізниця" регіональна філія "Донецька залізниця" СП "Луганська дирекція залізничних перевезень". Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Оцінюючи надані позивачем докази, суд враховує те, що вони мають безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Згідно наказу (розпорядження) СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 17.07.2017року №904-ос з 17.07.2017року [PERSON] звільнено з посади електромеханіка дільниця ІІ групи Штерівської ремонтно-технологічної дільниці, централізації та блокування на підставі п.1 ч1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивачка стверджує, що невиплачена заробітна плата становить: за березень 2016 року розмірі 3065,30 грн., за квітень 2016 року - 3065,30 грн., за травень 2016 року - 3065,30 грн., за червень 2016 року - 3065,30 грн., за березень 2017 року - 3830,87 грн., за квітень 2017 року - 3830,87 грн., за травень 2017 року - 3830,87 грн., за червень 2017 року - 3830,87 грн., за липень 2017 року - 2006,64 грн. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Доводи позивачки про невиплату їй заробітної плати у зазначеному вище розмірі доказами не підтверджені. Так, в наданих позивачкою розрахункових листах за 2016-2017р.р. (а.с. 7-8) за період з березня 2016року по червень 2016року та з квітня 2017року по липень 2017року будь-яких нарахувань по заробітній платі позивачці не вказано. Разом з тим, суд погоджується з тим, що невиплачена заробітна плата за 2016року склала 2878,80грн., оскільки дані обставини вбачаються з відзиву відповідача на позов, листа СП «Луганська дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 21.2.2018рку №373, в яких вказано, що [PERSON] переведена до регіональної філії з 28.07.2016 року. Загальна сума до виплати, яка була передана ДП «Донецька залізниця» згідно з передавальною відомістю та довідкою про заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] після відрахування військового збору складала 9374,80 грн. [PERSON] виплачено 6496,00 грн. згідно платіжних відомостей від 09.02.2017 року та 07.03.2017 року по 3248,00 грн. кожен раз. Факт виплати даних коштів позивач не заперечує. Таким чином, не виплаченими залишились 2878,80 грн. (9374,80 грн.- 6496,00грн.). Крім того, заборгованість перед позивачкою за березень 2017року в сумі 2148, 46грн. стверджується розрахунковим листом за 2017р.,в якому вказано, що нарахована позивачці заробітна плата склала 5247,79грн. (а.с. 8), відомістю №557 від 14.07.2017року про виплату грошей за березень 2017року, згідно якої, [PERSON] за вказаний місяць виплачено 1724, 49грн., розрахунком заробітної плати за вказаний місяць, згідно якої невиплаченими залишились 2148,46грн. Крім того, в наказі від 17.07.2017року №904-ос вказано, що [PERSON] належить компенсація за 10 днів відпустки, вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 6). Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Таким чином , згідно п.1,2 даного Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, у випадку виплати вихідної допомоги середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, згідно якого, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Крім того, суд вважає доведеними вимоги позивачки про виплату їй компенсації за невикористану відпустку за 10 днів, оскільки вказаний період невикористаної відпустки стверджується наказом від 17.07.2017року №904-ос, довідкою -розрахунком невикористаних днів відпустки ВП «Луганська дистанція колії» (а.с.11). Оскільки у справі відсутні докази про роботу позивачки за останні чотири календарні місяці перед звільненням, виходячи з її посадового окладу за травень-червень 2017 року(5074грн. в місяць, що вбачається з вищевказаних розрахункових листів), з урахуванням військового збору 1,5%, ПДФО- 18%, Проф- 5%, вихідна допомога склала 3830, 87 грн. (а.с. 15), а, виходячи з посадового окладу позивачки за останні 12 календарних місяців ( липень-грудень 2016року - по 4060 грн., з січня по червень 2017року - по 5074грн. в місяць ), з урахуванням військового збору 1,5%, ПДФО- 18%, Проф- 5%, компенсація за невикористану відпустку склала 1298,60 грн. (а.с. 19). Відповідно до ст. 117 КЗпП України право у працівника на отримання середнього заробітку за час затримки по розрахунку виникає в в разі невиплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, з вини власника або уповноваженого ним органу. Так само, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року N 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відтак, вимоги позивачки в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв`яку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати задоволенню не підлягають згідно ст. 263, 617 ЦК України, оскільки відсутня вина відповідача у нездійсненні виплат на користь позивача, так як це є наслідком дій третіх осіб, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, в тому числі і обставин непереборної сили, які унеможливлюють виконання ПАТ «Укрзалізниця» своїх обов`язків перед позивачем. Таким чином, до стягнення підлягають 10156 грн. 73коп. (2878,80 грн.+2148,46грн.+ 3830,87 грн. + 1298,60грн. ). Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з урахуванням мінімального розміру судового збору.

Outcome: approved