Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Прозивач [PERSON] вказує в заяві від 21 травня 2015 року, що 3 квітня 1993 року помер його батько [PERSON] До складу спадкового майна, що залишилося після його смерті, входив будинок з надвірними будівлями і спорудами, що в с. Прислуч по вул. Андріївській,76 Березнівського району Рівненської області. За життя, 13 грудня 1991 року, батько залишив заповіт, яким усе своє майно заповів онучці, відповідачці по справі [PERSON] Вказаний заповіт було посвідчено секретарем Прислуцької сільської ради [PERSON], про що, як слідує з його змісту, зроблено запис в реєстрі за № 46. Зазначає, що у відповідності з діючим на той час законодавством - частиною шостою статті третьої Закону Української РСР "Про державний нотаріат" - нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняли голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких рішенням виконавчого комітету відповідної Ради депутатів трудящих покладалося вчинення нотаріальних дій. На його неодноразові запити в Прислуцьку сільську раду щодо наявності повноважень у особи, яка вчиняла нотаріальну дію, відповіді не надійшло, а 21 квітня 2015 року після його звернення до архівного відділу Березнівської районної державної адміністрації він дізнався, що рішенням четвертої сесії Прислуцької сільської Ради народних депутатів 21 скликання 6 лютого 1991 року секретарем виконкому було обрано депутата ради [PERSON] Однак, в протоколах виконкому і ради відсутнє рішення про уповноваження її здійснювати нотаріальні дії. З наведеного слідує, що заповіт [PERSON] на користь [PERSON] було посвідчено особою, яку станом на 13 грудня 1991 року не було уповноважено виконавчим комітетом на вчинення нотаріальних дій, як того вимагала діюча на той час Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, що була затверджена наказом Міністерства юстиції України 19 січня 1976 року за № 1/5. З посиланням на статтю 48 ЦК Української РСР, якою передбачалося, що недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей, статті 45,47,534,541 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року, просить визнати недійсним заповіт, складений 13 грудня 1991 року від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 13 грудня 1991 року секретарем виконкому Прислуцької сільської ради Березнівського району Рівненської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 46. В судовому засіданні з підстав, наведених в позовній заяві, позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали. Пояснення дали аналогічні в ній викладеному. Просять позов задовольнити. На думку адвоката [PERSON] строку позовної давності для звернення до суду позивач [PERSON] не пропустив, оскільки про той факт, що заповіт вчинено неповноважною на це особою, йому стало відомо лише 21 квітня 2015 року після отримання відповіді на свій запит із архівного відділу Березнівської районної державної адміністрації. Відповідач [PERSON] прибула лише в судове засідання 16 липня 2015 року, в якому пояснила, що позовних вимог [PERSON] не визнає. Заповіт на її ім'я посвідчено у встановленому законом порядку. Просить в позові відмовити. В подальшому надсилала до суду заяви в яких клопотала про розгляд справи в її відсутність за сімейними обставинами. В запереченні на позовну заяву, яка нею подана 17 червня 2015 року, [PERSON] вказує, що у позивача [PERSON] відсутні підстави для звернення до суду, оскільки його право не порушено. Він не звертався в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька позивача, відповідно її діда [PERSON] Що стосується відсутності повноважень на вчинення нотаріальних дій у секретаря виконкому [PERSON] на той час, то такі дії мають вчинятися відповідною посадовою, а не конкретною особою. В даному випадку вони були вчинені законно обраним секретарем виконкому. Крім цього, такі рішення могли прийматися в інші роки, а не саме в 1991 році. Звертає увагу також на те, що [PERSON] без поважних причин пропустив строк звернення до суду. Просить йому в позові відмовити. З пояснень в судовому засіданні [PERSON], представника Прислуцької сільської ради як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, підстави для визнання заповіту недійсним відсутні тому, що він посвідчений належним органом - виконкомом Прислуцької сільської ради, від імені якого діяла особа, яка понад 10 років вчиняла нотаріальні дії, отже мала повноваження на це. І лише відсутність рішення про уповноваження секретаря виконкому Прислуцької сільської ради [PERSON] на вчинення нотаріальних дій не може свідчити про недійсність заповіту. Також просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши в якості свідка [PERSON], дослідивши докази, що їх надали сторони або на їх клопотання вони витребувані, суд приходить до висновку, що [PERSON] в повному обсязі довів заявлені вимоги, а заперечення відповідача [PERSON] на увагу не заслуговують. Так, з пояснень представника Прислуцької сільської ради [PERSON] серед архівних документів, які зберігаються в Прислуцькій сільській раді, не виявлено за жоден із років ні рішення виконкому, ні рішення сесії ради, яким би на секретаря чи на будь яку іншу посадову особу органу місцевого самоврядування покладався обов'язок вчиняти нотаріальні дії від імені виконкому Прислуцької сільської ради. Як свідчить архівний витяг з протоколу четвертої сесії Прислуцької сільської ради народних депутатів двадцять першого скликання від 6 лютого 1991 року (а. с. 9,34) на вказаній сесії утворювався виконавчий комітет сільської ради, обирався секретар виконкому Прислуцької сільської ради, якою стала [PERSON] На цій сесії її не уповноважували на вчинення нотаріальних дій. Крім цього, архівний витяг свідчить, що в протоколах інших сесій, а також в протоколах засідання виконавчого комітету Прислуцької сільської ради за 1991 рік рішення про уповноваження секретаря виконкому [PERSON] здійснювати нотаріальні дії немає. Тоді як нотаріальна дія нею вчинялася саме в 1991 році. Як відомо з оригіналу заповіту, оглянутого в судовому засіданні, та його копії на а. с. 24, він посвідчений 13 грудня 1991 року секретарем виконавчого комітету Прислуцької сільської ради [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 46. Судом оглянуто в судовому засіданні журнал реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Прислуцької сільської ради народних депутатів за 1991 рік. Оглядом встановлено, що в дійсності вчинена нотаріальна дія в ньому, на відміну від заповіту, значиться під № 47. Журнал містить підтирання номерів вчинених нотаріальних дій, починаючи з № 46, датованого 3 грудня 1991 року, і до кінця року, по 50-й номер останньої вчиненої у 1991 році нотаріальної дії. Як повідомила в судовому засіданні свідок [PERSON] щодо наявності підтирань в журналі реєстрації нотаріальних дій вона нічого пояснити не може. Разом з тим не заперечила, що саме вона вела вказаний журнал. Пригадати чи приймалося рішення виконавчим комітетом про покладення на неї обов'язків щодо вчинення нотаріальних дій від імені виконкому за період її роботи і, зокрема, в 1991 році вона не змогла. Зазначила, що при посвідченні заповітів, вчиненні інших нотаріальних дій керувалася відповідною Інструкцією і при перевірці нотаріусами в її роботі недоліків виявлено не було. В частині шостій статті третьої Закону Української РСР "Про державний нотаріат" в редакції від 14 вересня 1979 року, яка діяла на час вчинення нотаріальної дії, передбачалося, що у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій. В судовому засіданні безспірно встановлено, що після її обрання на посаду секретаря виконкому Прислуцької сільської ради 6 лютого 1991 року і до моменту вчинення нотаріальної дії - посвідчення 13 грудня 1991 року заповіту [PERSON] на ім'я [PERSON], [PERSON] повноважень на вчинення нотаріальних дій від виконкому ради не отримувала. Тоді як п. 2 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних,сільських Рад депутатів трудящих", затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 19 січня 1976 року № 1/5, на яку покликалася свідок [PERSON], також передбачалося, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету, відповідної Ради депутатів трудящих покладено вчинення нотаріальних дій. Таким чином, посвідчення заповіту [PERSON] вчинено неповноважною для цього особою, про що також свідчить внесення не засвідчених належним чином виправлень в журнал реєстрації нотаріальних дій за 1991 рік. А згідно зі ст. 48 ЦК Української РСР, який діяв на той час, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Разом з тим, у відповідності з ч. 4 ст.1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Доводи відповідача [PERSON] про те, що [PERSON], який є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON], звернувся в суд без належних на те підстав і його право не порушене, слід визнати безпідставними, адже оспорюваним заповітом він був відсторонений від спадкування. Що стосується пропуску строку позовної давності звернення [PERSON] до суду, в цьому зв'язку суд звертає увагу на наступне. У відповідності з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд приходить до висновку, що [PERSON], не оспорюючи заповіту з часу його складання, вважав, що його вчинено у відповідності до вимог діючого законодавства. І лише після виникнення у сторін спору щодо користування позивачем проїздом через земельну ділянку [PERSON] та після зробленого ним запиту до архівного відділу Березнівської РДА позивач отримав архівний витяг від 21 квітня 2015 року за № 156/05-01, з якого йому стало відомо що в 1991 році в протоколах сесій та засідань виконавчого комітету Прислуцької сільської ради рішення про уповноваження секретаря виконкому [PERSON] здійснювати нотаріальні дії немає. Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду, який ст. 257 ЦК України для даного виду правовідносин становить три роки, і початок перебігу якого слід рахувати від дня коли йому стало відомо про порушення свого права як спадкоємця першої черги за законом, тобто з 21 квітня 2015 року, позивач не попустив. На підставі наведеного суд позов задовольняє. [PERSON] в позовній заяві не просить понесені ним судові витрати покласти на відповідачку.

Outcome: approved