Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

05.08.2019 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" Хробак М.Р. звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 100033459 від 29.09.2017 року в розмірі 71904,41 грн. на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" та судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 29.09.2017 року між ТОВ "КУ "Інвест Фінанс Сіті" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100033459. Згідно Кредитного Договору Товариство надало відповідачу кредит у гривні на умовах, передбачених Договором № 100033459 у розмірі 5300 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 19.10.2017 року, процентна ставка за користування коштами кредиту становить 1,9 % в день. Товариство свої зобов`язання за Кредитним договором виконало в повному обсязі, а відповідач не виконав свої зобов`язання, припинив вносити платежі, передбачені умовами Кредитного договору. Згідно договору відступлення прав вимоги № ВГ-3/2 від 12.11.2018 р., ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ "КУ "Інвест Фінанс Сіті", включно і до [PERSON] 02.09.2019 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 22.01.2020 року до суду надійшов відзив від відповідача, у якому відповідач посилаючись на те, що позивач не надав докази, які б підтверджували факт відступлення права вимоги за договором між ТОВ "КУ "Інвест Фінанси Сіті" та ТОВ "Верона", а також за договором між ТОВ "Верона" та ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал". Матеріали справи не містять актів приймання передачі за вказаними договорами, з яких би випливало те, що відступлена заборгованість саме відповідача. Крім того, позивач посилається на договір відступлення прав вимоги № ВГ-3/2 від 12.11.2018 р. і зазначає, що на підставі цього договору ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ "КУ "Інвест фінанс Сіті", включно і до [PERSON] . Однак договір відступлення прав вимоги № ВГ-3/2 від 12.11.2018 р. укладений між ТОВ "Верона" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" і не може бути підставою для отримання права грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ "КУ "Інвест фінанс Сіті". Тому ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" не можна вважати належним позивачем. Крім того, в матеріалах справи відсутній кредитний договір, за яким стягується заборгованість з відповідача, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 11.02.2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач зазначив, що 29.09.2017 року між ТОВ «КУ «Інвест Фінанс Сіті» та [PERSON] укладено кредитний договір № 100033459. Відповідачем за допомогою заяви-приєднання № 116576 до Договору про надання фінансового кредиту та Правил про надання фінансового кредиту акцептовано публічну пропозицію про укладення Кредитного договору на веб-сайті. Відповідач в заяві-приєднання підтвердила, що всі умови Договору їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, також надала згоду на обробку своїх персональних даних, підтвердила укладання між нею та кредитодавцем Договору про надання фінансового кредиту № 100033459. Відповідач самостійно оформила заяву на отримання кредиту та отримала кредитні кошти, що підтверджується довідкою № 39/07 від 04.07.2019 р., яка міститься в матеріалах справи. В порушення вимог ст..ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач не виконала свої зобов`язання, припинила вносити платежі, передбачені умовами Кредитного договору, як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку з припиненням здійснення платежів на виконання Кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором. Вказаний кредитний договір укладений у формі електронного документу із відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам ЦК України. 31.05.2018 року ТОВ «КУ «Інвест Фінанс Сіті» та ТОВ «Верона» уклали договір факторингу № 158.1-31/05. 12.11.2018 року ТОВ «Верона» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № ВГ-3/2. Згідно вищезазначених договорів та у відповідності до ст..512 ЦК України ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «КУ «Інвест Фінанс Сіті», включно і до [PERSON] , що підтверджується оригіналом платіжного доручення. Тому відповідач безпідставно заперечує факт відступлення права вимоги. Позивачем надані докази, які в сукупності дають змогу дійти висновку про укладення кредитного договору та наявності кредитної заборгованості, натомість відповідач спрямовує свої дії на затягування розгляду справи з метою уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. 24.02.2020 року від відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому позивач посилалась на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. 23.03.2020 року позивач надав до суду відповідь на заперечення, у якому посилався на обставини, зазначені у відповіді на відзив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. З наданих позивачем доказів встановлено, що 29.09.2017 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Кредитна Установа «Інвест Фінанс Сіті» із заявою про отримання кредиту. 31.05.2018 року ТОВ «КУ «Інвест Фінанс Сіті» та ТОВ «Верона» уклали договір факторингу № 158.1-31/05. 12.11.2018 року ТОВ «Верона» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № ВГ-3/2. За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір має укладатись обов`язково у письмовій формі, недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його нікчемністю. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір у матеріалах справи відсутній. Одночасно, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Звертаючись і з позовом, Банк зазначає, що Банк свої зобов`язання виконав, а відповідач скористався кредитними коштами, але не виконує свої зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 05.07.2019 загальна сума заборгованості складає 71904,41 грн., з яких: 5114,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 971,80 грн. - заборгованість за відсотками; 33335,04 грн. - заборгованість за штрафом; 32482,95 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими компанією. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із статтями 12, 76, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Натомість, ані ТОВ «КУ «Інвест Фінанс Сіті», ані ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не надано жодного належного та допустимого доказу отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути достовірним, належним і допустимим доказом, який доводить обґрунтованість вимог банку, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Однак, на час розгляду справи позивачем не було надано виписки по рахунку, доказів отримання відповідачем кредиту чи перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, тоді як відповідач заперечувала користування кредитними коштами. З урахуванням того, що Банк протягом розгляду справи, який відбувався досить тривалий час, не надав виписки з рахунку відповідача, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку. При цьому, судом враховано, що представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Заявляючи у відповідності до вимог ч. 3 ст.211 ЦПК України клопотання про розгляд справи за її відсутності, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Крім того, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не надано належних і допустимих доказів прав нового кредитора за спірним договором. Згідно з ч. 2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed