Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про дострокове припинення дії свідоцтва України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг "[INFO]" та свідоцтва України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг "[INFO]" повністю; зобов`язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно дострокового припинення дії свідоцтва України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг "[INFO]" та свідоцтва України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг "[INFO]" повністю та здійснення публікації про це в офіційному бюлетені "Промислова власність". В обґрунтування пред`явлених вимог позивач послався на те, що має інтерес зареєструвати та використовувати в Україні знак для товарів і послуг "[INFO]" для послуг 35 та 36 класів МКТП. Позивач вказує, що не може реалізувати даний охоронюваний законом інтерес, оскільки за результатами інформаційного пошуку щодо словесного позначення "[INFO]" відносно всіх послуг 35, 36 класів МКТП по базі зареєстрованих знаків та по базі поданих заявок на реєстрацію в Україні знаків для товарів і послуг Державним підприємством "Український інститут інтелектуальної власності" були виявлені, в тому числі, схожі знаки для товарів і послуг "[INFO]" за свідоцтвом України № [NUMBER] та "[INFO]" за свідоцтвом України № [NUMBER] , власником яких є відповідач [PERSON] . Крім того, позивач зазначає, що при проведенні експертизи заявки на реєстрацію знаку для товарів і послуг "[INFO]" Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" направляло позивачу Повідомлення про можливу відмову у реєстрації знаку "[INFO]" відносно усього переліку товарів і/або послуг 35 та 36 класів МКТП, оскільки словесне позначення "[INFO]" є схожим настільки, що його можна сплутати з словесними знаками "[INFO]" та "[INFO]", раніше зареєстрованими в Україні щодо споріднених послуг. Разом з цим, позивач стверджує, що відповідач не використовує зареєстровані знаки для товарів і послуг більше ніж п`ять років до дати подачі до суду позовної заяви, що є підставою для прийняття рішення про дострокове припинення дії свідоцтва. Посилаючись на здійснення права на захист свого охоронюваного законом інтересу, позивач просить суд ухвалити рішення про повне задоволення пред`явлених вимог. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року дану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Одночасно з подачею позовної заяви представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову: заборонено Міністерству економічного розвитку і торгівлі України до набрання законної сили рішенням суду у даній справі вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо передання іншим особам виключних майнових прав інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER], а також щодо припинення дії свідоцтв України № [NUMBER] та № [NUMBER] на знаки для товарів і послуг шляхом відмови [PERSON] від них повністю або частково, та здійснювати пов`язані з цим публікації в офіційному бюлетені "Промислова власність"; заборонено відповідачеві [PERSON] до набрання законної сили рішенням суду у даній справі повністю або частково передавати іншим особам виключні майнові права інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER], а також припиняти дію свідоцтв України № [NUMBER] та № [NUMBER] на знаки для товарів і послуг шляхом відмови від них повністю або частково. Представник позивача подав додаткові пояснення, в яких посилався на невикористання відповідачем [PERSON] знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER] в доменних іменах та в мережі Інтернет. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти задоволення позову. Стверджує, що використовував знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER] протягом п`ятирічного періоду з дати завершення процедури реєстрації шляхом застосування їх у діловій документації та мережі Інтернет, а також що у позивача відсутні підстави для звернення до суду, оскільки відповідач не порушував прав позивача. Представником відповідача Міністерства економічного розвитку та торгівлі України було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого не передбачено здійснення Міністерством економічного розвитку та торгівлі України контролю за використанням знаків для товарів і послуг їх власниками. В судовому засіданні представник Міністерства в частині позовних вимог про зобов`язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України внести відомості про його припинення до Державного реєстру свідоцтва України на знаки для товарів і послуг просив відмовити, рішення щодо решти позовних вимог залишив на розсуд суду. В ході проведення підготовчого судового засідання 23 листопада 2018 року представник відповідача [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору. Представники позивача проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Судом встановлено, що позовні вимоги пред`явлені до відповідачів про дострокове припинення дії свідоцтв на знаки для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії з метою захисту законного інтересу позивача щодо реєстрації та використання в Україні знаку для товарів і послуг "[INFO]" для послуг 35 та 36 класів МКТП. Між тим, вирішення питання про відсутність чи наявність предмету спору, зважаючи на даний спір, слід розглядати за сукупності обставин розгляду справи по суті з урахуванням доказів наданих сторонами. Крім того, з огляду на предмет та підстави пред`явленого позову, визначення обсягу предмету доказування учасниками процесу, судом не може бути обмежено. Оскільки підстав для задоволення клопотання представника позивача про закриття провадження у справі з наведених підстав судом не встановлено, ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 06 лютого 2019 року від представника позивача надійшли клопотання про приєднання доказів, яким позивач просив приєднати копію Висновку експерта за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 31.01.2019 р. № 4-01/2019, складеного атестованим судовим експертом Андрєєвою А. В. та копії публікацій в українських ЗМІ, якими підтверджується добра відомість бренду "[INFO]" в Україні. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та вивчивши зміст поданих учасниками процесу заяв по суті справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником свідоцтва України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг "[INFO]" та свідоцтва України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг "[INFO]", які зареєстровані для товарів 35 і 36 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг. Знаки за свідоцтвами № [NUMBER] та № [NUMBER] зареєстровано 25.03.2011 року та 10.07.2012 року відповідно, що підтверджується копіями виписок з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] не використовує зареєстровані знаки для товарів і послуг більше ніж п`ять останніх років до дати подачі до суду позовної заяви, що є підставою для прийняття рішення про дострокове припинення дії свідоцтва і, як наслідок, здійснення позивачем права на захист свого охоронюваного законом інтересу щодо реєстрації та використання знаку для товарів та послуг "[INFO] " у відповідних класах. Відповідно до ст. 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Згідно ст. 495 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" використанням торговельної марки визнається: нанесення її на будь-який товар, для якого зареєстровано торговельну марку, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої зареєстровано торговельну марку; застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет, у тому числі в доменних іменах. Таким чином, виключне право використовувати знак для товарів і послуг (торговельну марку) належить власнику свідоцтва або іншого охоронного документу, який засвідчує набуття майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг (торговельну марку). Згідно пункту 4 ст. 18 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" якщо торговельна марка не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. Законом України від 16.09.2014 р. № 1678-VII ратифікована Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (надалі - Угода про асоціацію). Згідно зі статтею 158 Угоди про асоціацію для цілей цієї Угоди права інтелектуальної власності включають, зокрема, торговельні марки. Статтею 198 Угоди про асоціацію встановлено, що сторони передбачають, що реєстрація торговельної марки підлягає анулюванню, якщо протягом безперервного п`ятирічного періоду вона не була введена у використання на відповідній території для товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована, і відсутні належні причини для невикористання; проте жодна особа не може заявити, що права власника на торговельну марку мають бути анульовані, якщо протягом проміжку часу між закінченням п`ятирічного періоду і поданням заяви про анулювання розпочалося або було поновлено реальне використання торговельної марки; початок використання або його поновлення протягом трьохмісячного періоду, що передує заяві про анулювання, яке розпочалося відразу після закінчення безперервного п`ятирічного періоду невикористання, не беруться до уваги, якщо підготовка до початку або поновлення використання здійснюється лише у зв`язку з тим, що власник усвідомлює можливість подання заяви про анулювання. Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Порядок укладення, виконання та припинення дії міжнародних договорів України з метою належного забезпечення національних інтересів, здійснення цілей, завдань і принципів зовнішньої політики України, закріплених у Конституції України та законодавстві України встановлює Закон України "Про міжнародні договори України". Статтею 19 Закон України "Про міжнародні договори України" встановлено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. З огляду на зазначене, а також ураховуючи те, що з 01.09.2017 р. Угода про асоціацію набула чинності у повному обсязі, до відносин щодо дострокового припинення дії свідоцтв України та міжнародних реєстрацій на знаки для товарів і послуг з підстави їх невикористання, мають застосовуватися положення статті 198 Угоди про асоціацію. Відтак, з урахуванням статті 198 Угоди про асоціацію, дія свідоцтв України та міжнародних реєстрацій можуть бути достроково припинені у разі, якщо знаки для товарів і послуг без поважних причин безперервно не використовується щодо частини або всіх товарів та/або послуг, протягом п`яти років від дати публікації про видачу свідоцтв та поширення дії на території України міжнародних реєстрацій або від іншої дати. Відповідно до ч. 1 ст. 426 ЦК України способи використання об`єкта права інтелектуальної власності визначаються Цивільним кодексом України та іншим законом. Використанням торговельної марки у сфері господарювання, відповідно до ч. 2 ст. 157 ГК України, визнається застосування її на товарах та при наданні послуг, для яких вона зареєстрована, на упаковці товарів, у рекламі, друкованих виданнях, на вивісках, під час показу експонатів на виставках і ярмарках, що проводяться в Україні, у проспектах, рахунках, на бланках та в іншій документації, пов`язаній з впровадженням зазначених товарів і послуг у господарський (комерційний) обіг. Відповідно до п. 4 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака. На підтвердження своїх доводів щодо невикористання відповідачем [PERSON] спірних знаків позивач посилається на письмові докази. Як вбачається з матеріалів справи, представники позивача провели дослідження та перевірку щодо використання знаків за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER], звернувшись до компетентних органів із відповідними запитами. Відповідно до відповіді Генерального директора Асоціації "Підприємств інформаційних технологій України" № 018 від 27.04.2018 року відповідач [PERSON] не є і ніколи не був членом Асоціації "Підприємств інформаційних технологій України", а в Асоціації "Підприємств інформаційних технологій України" відсутня будь-яка інформація стосовно використання відповідачем [PERSON] знаків за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER]. Згідно відповіді Голови ГО "Всеукраїнська асоціація фахівців оцінки" № 1-27 від 27.04.2018 року у розпорядженні зазначеної асоціації відсутні будь-які дані щодо відповідача [PERSON] , інформація щодо членства відповідача [PERSON] у складі зазначеної асоціації відсутня на офіційному сайті державного регулятора професійної оціночної діяльності - Фонду державного майна України, відповідач [PERSON] не значиться в Державному реєстрі оцінювачів, який ведеться Фондом державного майна України. У відповідності до відповіді директора Департаменту ліцензування Національного банку України № 27-006/24836 від 03.05.2018 року станом на 02.05.2018 року Державний реєстр банків не містить запису про банк, керівником якого було призначено відповідача [PERSON] ; станом на 02.05.2018 року відповідач [PERSON] та юридичні особи під його керівництвом не включені до Реєстру аудиторських фірм, які мають право на проведення аудиторських перевірок банків, станом на 27.04.2018 року в Реєстрі учасників платіжних систем, систем розрахунків, учасників цих систем та операторів послуг платіжної інфраструктури (до якої не вносяться відомості щодо фізичних осіб): (1) відсутні відомості щодо юридичних осіб, в яких відповідач [PERSON] є керівником, та (2) відсутня інформація щодо використання знаків за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER] під час здійснення переказу коштів; станом на 27.04.2018 року відповідач [PERSON] не є керівником в небанківських фінансових установах, яким НБУ видав ліцензії на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків або генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій; у період з 01.01.2005 року до 25.04.2018 року НБУ не надавав відповідачу [PERSON] індивідуальних ліцензій на здійснення валютних операцій. З відповіді в.о. директора Департаменту організації митного контролю № 1514516/99-99-18-01-01-01-15 від 24.04.2018 року випливає, що у реєстрі митних брокерів відсутня інформація щодо надання фізичній особі-підприємцю [PERSON] дозволу на здійснення митної брокерської діяльності. Згідно відповіді члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків послуг № 2699/22-9 від 07.05.2018 року відповідач [PERSON] та/або юридичні особи під його керівництвом станом на 05.05.2018 року не внесені до реєстрів, які веде Нацкомфінпослуг, а саме: Державного реєстру фінансових установ, Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, Єдиного реєстру бюро кредитних історій, Державного реєстру страхових та перестрахових брокерів, Реєстру саморегулівних організацій учасників ринків фінансових послуг, Реєстру аудиторів, які можуть проводити аудиторські перевірки фінансових установ; не мають виданих Нацкомфінпослуг відповідних ліцензій та/або дозволів. Відповідно до відповіді Генерального директора ВГО "Всеукраїнська рекламна коаліція" № 16/04-2018 від 26.04.2018 року відповідач [PERSON] не є і ніколи не був членом ВГО "Всеукраїнська рекламна коаліція"; ВГО "Всеукраїнська рекламна коаліція" не відомо про використання відповідачем [PERSON] знаків за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER]. Згідно відповіді керівника Асоціації "Українська асоціація директ маркетингу" № 1 від 02.05.2018 року відповідач [PERSON] не міг раніше та не може наразі набути прав члена Асоціації "Українська асоціація директ маркетингу"; Асоціації "Українська асоціація директ маркетингу" не відомо про факти використання відповідачем [PERSON] знаків за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER]. За результатом огляду веб-сторінок у мережі Інтернет представником Позивача, адвокатом Ніколаєнком А.Л., на предмет використання відповідачем [PERSON] знаків за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER], які оформлені відповідним протоколом, встановлено, що знаки за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER] не використовуються відповідачем [PERSON] в мережі Інтернет. З посиланням на вищевказані письмові докази, позивач вважає, що знаки за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER] не використовувалась відповідачем [PERSON] в Україні протягом п`яти років до дати подачі позову до суду. На спростування доводів позивача відповідач зазначив, що здійснює використання знаків за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER] у діловій документації та в мережі Інтернет. Зокрема, послався на те, що процедура реєстрації знаків за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER] була ініційована відповідачем [PERSON] з метою використання їх при наданні послуг юридичною особою ТОВ "ФГ "АЛФАВІТ-КАПІТАЛ", засновником якої є сам відповідач [PERSON] . Вказана юридична особа зареєстрована 24.06.2009 року, має право здійснювати будь-які види діяльності, не заборонені чинним законодавством України, та не є ліквідованою. Також відповідач [PERSON] зазначив, що у 2012 році зареєстрував доменне ім`я [INFO].ua, що використовувалося ним до 12.09.2017 року з метою пропонування до продажу послуг ТОВ "ФГ "АЛФАВІТ-КАПІТАЛ. Як доказ реєстрації вказаного доменного імені надав роздруківки з електронної адреси, що містять відповідні повідомлення. Проте суд критично ставиться до посилань відповідача [PERSON] на те, що знаки за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER] використовувалися в діловій документації (у найменуванні) юридичної особи та в мережі Інтернет з огляду на наступне. Відповідно до абз. 2 п. 71 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності" від 17.10.2012 року № 12 на підтвердження факту використання знаку власник свідоцтва має подати суду докази вчинення принаймні деяких дій з числа зазначених у частині четвертій статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг"; такими доказами можуть бути, зокрема, примірники товарів, на яких нанесено відповідний знак для товарів і послуг, документи із зображенням знака (каталоги, прайс-листи з пропозиціями щодо надання послуг чи поставки товарів тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 494 ЦК України обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 4 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака. Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку про те, що виходячи з правової сутності знака для товарів і послуг умовою належного його використання є використання власником зареєстрованого знака саме щодо зазначених у свідоцтві товарів і послуг. Відповідач [PERSON] не надав жодних доказів того, що юридична особа, засновником якої він є, пропонувала чи надавала будь-які послуги 35 і 36 класу МКТП, для яких зареєстровані знаки за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER], із застосуванням вказаних знаків. Суд зазначає, що сам факт реєстрації юридичної особи відповідача [PERSON] не підтверджує використання знаків за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER] у діловій документації. Крім того, відповідачем [PERSON] жодним чином не доведено того, що на веб-сайті за доменним ім`ям [INFO].ua пропонувалися до продажу чи надавалися послуги 35 і 36 класу МКТП, для яких зареєстровані знаки за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER]. До того ж, як вбачається з протоколу огляду веб-сторінок у мережі Інтернет, складеним представником позивача, знаки за свідоцтвами України № [NUMBER] та № [NUMBER] не використовуються відповідачем [PERSON] в мережі Інтернет. Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. У цьому разі дія свідоцтва може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання. Такими поважними причинами, зокрема є: обставини, що перешкоджають використанню знака незалежно від волі власника свідоцтва, такі як обмеження імпорту чи інші вимоги до товарів і послуг, встановлені законодавством; можливість введення в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги, під час використання знака особою, що звернулася до суду, чи іншою особою щодо товарів і послуг, відносно яких висунута вимога про припинення дії свідоцтва. Для цілей цього пункту використанням знака власником свідоцтва вважається також використання його іншою особою за умови контролю з боку власника свідоцтва. Відповідно до статті 197 Угоди про асоціацію якщо протягом п`яти років з дати завершення процедури реєстрації власник не розпочинає реальне використання торговельної марки для товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована на відповідній території, або якщо таке використання призупинено протягом безперервного п`ятирічного періоду, то стосовно торговельної марки можуть бути запроваджені санкції, передбачені цим Підрозділом, якщо відсутні належні причини для її невикористання. Нижченаведене також вважається використанням у розумінні пункту 1: a) використання торговельної марки у формі, що відрізняється елементами, які не змінюють розпізнавальну здатність марки в тому вигляді, як вона була зареєстрована; b) проставлення торговельної марки на товари або їхню упаковку лише з метою експорту. Використання торговельної марки з дозволу власника або будь-якою іншою особою, яка має право використовувати колективну торговельну марку або гарантійну чи сертифікаційну марку, розглядається як використання власником в розумінні пункту 1. Тож, суб`єкт права на торговельну марку зобов`язаний, згідно з вимогами Закону, використовувати належне йому право на марку щодо товарів чи послуг, для яких вона зареєстрована. Уповноважена особа може реалізувати дане право як безпосередньо шляхом маркування виробленої продукції чи при надані послуг, так і через передачу (надання) права на її застосування іншому суб`єкту на підставі відповідних ліцензійних договорів. Відповідно до ч. 8 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору. Надання такого дозволу згідно абзацу 5 ч. 4 ст. 18 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" також вважається використанням знака власником свідоцтва. В ході розгляду справи не встановлено наявність перешкод у відповідача [PERSON] щодо вчинення таких дій. Суду не було надано будь-яких доказів на підтвердження наявності обставин, що перешкоджають використанню знака незалежно від волі власника свідоцтва, як і не надано доказів і можливості введення в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги, під час використання знака особою, що звернулася до суду, чи іншою особою щодо товарів і послуг, відносно яких висунута вимога про припинення дії свідоцтва. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем доведено належними доказами свої вимоги, а відповідачами не спростовано їх обґрунтованість, що є підставою для задоволення позову повністю. Щодо аргументів відповідача [PERSON] про те, що у позивача відсутнє право на звернення до суду з вимогою про дострокове припинення дії свідоцтв України № [NUMBER] та № [NUMBER] на знаки для товарів і послуг, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Як було встановлено, позовні вимоги пред`явлені до відповідачів про дострокове припинення дії свідоцтв на знаки для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії з метою захисту законного інтересу позивача щодо реєстрації та використання в Україні знаку для товарів і послуг "[INFO]" для всього переліку послуг 35 та 36 класів МКТП. Крім того, ч. 4 ст. 18 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" містить положення про те, що будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. Згідно з чинним законодавством України, зокрема, п. 2.3. Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 10.01.2002 р. № 10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково та дострокового припинення його дії і такі відомості в силу п. 1.3. вказаного положення Державна служба (її правонаступник) публікує в офіційному бюлетені "Промислова власність", а тому суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов`язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо дострокового припинення дії свідоцтва України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг "[INFO]" та свідоцтва України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг "[INFO]" щодо послуг 35 і 36 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких вони зареєстровані та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені "Промислова власність". У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (п. 1, ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, сума судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, складає 7929 грн., що підтверджується оригіналами платіжних документів. Враховуючи те, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, відповідно до покладених на нього повноважень, не відслідковує порушення прав власників знаків для товарів і послуг, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати понесені ними під час розгляду справи в розмірі 7929 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved