Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач відповідач ПАТ «Альфа Банк» звернувся до суду із даним позовом. Зазначив, що 15 квітня 2008 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк" та третя особа [PERSON], уклали кредитний договір № 700005688. Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», 19 серпня 2009 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Відповідно до умов вищевказаного Договору, Позивач зобов'язується надати Третій особі кредит у сумі 19370,01 дол. США. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07 грудня 2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже, ЗАТ «Альфа-Банк» мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. Відповідно до умов Договору, Третя особа [PERSON] зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши позичальнику [PERSON] кредит у сумі 19370,01 дол. США. У порушення умов Договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 09 липня 2014 року має прострочену заборгованість за кредитом - 16979,55 дол. США, що за курсом НБУ на 09 липня 2014 року складає 197949 гривень 80 копійок, за відсотками - 6038,51 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає -70397 гривень 73 копійки. На 09 липня 2014 року розмір неустойки становить - пеня - 278727,18 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 3249437 гривень 70 копійок. В забезпечення виконання зобовязань третьої особи [PERSON], що випливають з Основного договору, відповідач [PERSON] та позивач, уклали Договір Поруки №700005688-11. Відповідно до умов Договору поруки Відповідач як поручитель поручається за виконання Позичальником обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов Договору поруки, Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. На виконання умов Договору поручителю [PERSON] була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання Третьою особою [PERSON] зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача [PERSON] заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору. Відповідач позивач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» з участю третьої особи [PERSON] про визнання поруки припиненою. У своєму зустрічному позові зазначив, що 15 квітня 2008 року, між [PERSON], то Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» в особі [PERSON], був укладений кредитний договір № 700005688 від 15 квітня 2008 року, відповідно до умов якого банк надав кредит в сумі 19370.01 дол. США та процентів за користування кредитом із розрахунку 14,50 % річних за його користування шляхом сплати рівними частинами платежів визначених договором. На забезпечення вище зазначеного договору від 15 квітня 2008 року, [PERSON] та ЗАТ "Альфа-Банк" було укладено договір поруки № 700005688-П. Вважає, що позовні вимоги не законні та не обґрунтовані, утискають його законні права, і тому він змушений звернутися із зустрічним позовною заявою. Враховуючи ті правовідносини, які існують на сьогоднішній день між ним та ПАТ «Альфа Банк», вважає, що укладений договір поруки повинен бути визнаний припиненим. Представник позивача - відповідача ПАТ «Альфа Банк» в судове засідання не зявився, надав письмову заяву в якій просить справу за первісним позовом Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» до [PERSON] з участю третьої особи [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» з участю третьої особи [PERSON] про визнання поруки припиненою слухати у його відсутність. Свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд винести рішення, яким задовольнити їх. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» з участю третьої особи [PERSON] про визнання поруки припиненою відмовити. Представник відповідача позивача [PERSON] адвокат [PERSON] первісний позов Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» до [PERSON] з участю третьої особи [PERSON] про стягнення заборгованості не визнала та просить суд винести рішення, яким відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» з участю третьої особи [PERSON] про визнання поруки припиненою підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, про що суду надано письмову заяву. Третя особа [PERSON] про день та час слухання справи був належно повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надав. Заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило. Перевіривши матеріали справи за первісним позовом Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» до [PERSON] з участю третьої особи [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до юридичної особи Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» з участю третьої особи фізичної особи [PERSON] про визнання поруки припиненою суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. \~\~\~\~ Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Із досліджених судом письмових доказів встановлено - 15 квітня 2008 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк" та третя особа [PERSON], уклали кредитний договір № 700005688. Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», 19 серпня 2009 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Відповідно до умов вищевказаного Договору, Позивач зобов'язується надати Третій особі кредит у сумі 19370,01 дол. США. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07 грудня 2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже, ЗАТ «Альфа-Банк» мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. Відповідно до умов Договору, Третя особа [PERSON] зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши позичальнику [PERSON] кредит у сумі 19370,01 дол. США. У порушення умов Договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 09 липня 2014 року має прострочену заборгованість за кредитом - 16979,55 дол. США, що за курсом НБУ на 09 липня 2014 року складає 197949 гривень 80 копійок, за відсотками - 6038,51 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає -70397 гривень 73 копійки. На 09 липня 2014 року розмір неустойки становить - пеня - 278727,18 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 3249437 гривень 70 копійок. В забезпечення виконання зобовязань третьої особи [PERSON], що випливають з Основного договору, відповідач [PERSON] та позивач, уклали Договір Поруки №700005688-11. Відповідно до умов Договору поруки Відповідач [PERSON] як поручитель поручається за виконання Позичальником [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов Договору поруки, Поручитель [PERSON] відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник [PERSON]. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. Відповідно до п.2.1. Договору поруки поручитель поручається за виконання боржником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому. Відповідно до п.6.4. ст. 6 договору поруки, у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення. При укладанні кредитного договору та договору поруки ставка за користування кредитом була встановлена на рівні 14,50 % річних, що підтверджується п.2.2 кредитного договору № 700005688 від 15 квітня 2008 року. З 01 вересня 2008 року, ЗАТ "Альфа-Банк" самостійно підвищив відсоткову ставку за користування кредитом по кредитному договору № 700005688 від 15 квітня 2008 року і встановив на рівні 16,50 % річних, з розрахунку заборгованості за кредитом. Оскільки ЗАТ "Альфа-Банк" підвищив відсоткову ставку за користування кредитом по основному договору, то обсяг відповідальності поручителя значно підвищився. У звязку із цим [PERSON] змушений звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненою. Зазначене вище знаходить своє нормативне підтвердження в чинному Цивільному кодексі України, ч. 1. ст. 559, з якої встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути припинення правовідношення. Оскiльки порука є видом забезпечення виконання зобовязання, то, як зазначалося вище, iстотними умовами договору поруки є обовязкове посилання на основне зобовязання, його змiст, розмiр, визначення обсягу вiдповiдальностi поручителя, змiна зобовязання, забезпеченого порукою, тягне i змiни у договорi поруки та за своєю правовою природою фактично є i змiною умов договору поруки. Згiдно iз ч. 1 ст. 651 ЦК України змiна договору допускається лише за згодою сторiн, якщо iнше не встановлено договором або законом. А вiдповiдно до ст. 654 ЦК України змiна договору вчиняється в такiй самiй формi, що й договiр, що змiнюється або розривається, якщо iнше не встановлено договором або законом чи не випливає iз звичаїв дiлового обороту. Враховуючи зазначене вище, а також вимоги ст. 547 ЦК щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобовязання у письмовiй формi, згода поручителя має надаватись у письмовiй формi. За вказаних обставин вважаю, що підстави для визнання поруки припиненою № 700005688-П від 15 квітня 2008 року є обґрунтованими. Згідно до пункту 22 Постанови №5 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року встановлено, що якщо з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поруки припиненим. Також існує позиція Верховного Суду України, яка відображена в його постанові про те, що підставою для припинення поруки є будь-яка зміна зобовязання без згоди поручителя, що збільшує розмір відповідальності поручителя і навіть якщо така зміна передбачена кредитним договором при його підписанні. Постанова (Постанова №6-67цс11 від 19.12.2011). Крім цього, визнання поруки припиненою повязано, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. В одному з своїх висновків Верховний Суд України у справi № 6-6цс14-1 (постанова вiд 17 вересня 2014 р.) прийшов до висновку, що умова договору про дію поруки до повного виконання боржником зобовязання перед кредитором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. У разі не встановлення в договорі поруки строку її припинення порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя (частина четверта статті 559 ЦК України). Тобто відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А стаття 252 Цивільного кодексу України встановлює, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. В договорі поруки від 15 квітня 2008 року, строку не було встановлено. Юридичний аналіз даного договору дає можливість зробити висновок, що умов щодо строку даного договору досягнуто не було. Більше того, якщо зробити технічний аналіз даного договору, то можна дійти до висновку, що слово "Строк" вживається тільки раз у даному договорі. А саме в п. 1.1. «Прострочення виконання обовязку - це повне або часткове невиконання обовязку у встановлені Основним договором та або чинним законодавством України строки». Тобто, йде мова про відсильну норму договору, яка не має нічого спільного із строком договору поруки. Більш того, у Кредитному договорі встановлено (п. 2.8.), що зобов'язання сплачувати кредит виникає щомісячно до 16 числа поточного місяця. Тобто, вказано термін, а не строк виконання зобов'язання. Як уже було вказано, поняття строк розкрито в статті 252 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї статті строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солiдарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дiї поруки, тобто упродовж шести мiсяцiв iз моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту перiодичними платежами), або iз дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалiзацiї ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК , або iз дня настання строку виконання основного зобовязання (у разi, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закiнчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести мiсяцiв вiд дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року вiд дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дiї поруки не звернувся з позовом до поручителя. Цей правовий висновок зроблений Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-53цс14, предметом якої був спiр про стягнення заборгованостi за кредитним договором (постанова вiд 17 вересня 2014 р.). Крім цього, при визнанні поруки припиненою враховується те, що у звязку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором, кредитор згідно до частини другої статті 1050 ЦК України та пунктом 10 кредитного договору, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. У 2010 році, ЗАТ "Альфа-Банк" подав позовну заяву про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних із ним платежів з боржника [PERSON], до Новозаводського районного суду міста Чернігів. 13 травня 2010 року, дане рішення набрало законної сили, що підтверджується інформаційним витягом про виконавче провадження від 01 жовтня 2015 року. Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з дати 13 травня 2010 року, та закінчується даний строк 13 листопада 2010 року, що ЗАТ "Альфа-Банком" не було дотримано. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Згідно частини першої статті 553 Цивільного Кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно ж до вимог статті 554 ЦК України, в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Кредитор у даному випадку має право вимагати виконання обовязку в повному обсязi як вiд усiх боржникiв разом, так i вiд будь-кого з них окремо. При цьому у разi предявлення вимоги кредитора про виконання обовязку лише до поручителiв останнi солiдарно вiдповiдають перед кредитором у тому ж обсязi, що i боржник. Оскільки, за кредитним договором № 700005688 від 15 квітня 2008 року, строк виконання зобов'язання встановлено внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку то, відповідно, порушення зобов'язання розпочалося із 16 жовтня 2009 року, а додавши 6 місяців випливає дата 16 квітня 2010 року. Вимогу про погашення заборгованості було надіслано 24 липня 2014 року та позовна заява 12 серпня 2014 року, що становить три роки та девять місяців, хоча така вимога мала бути надіслана в межах шестимісячного строку. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Відповідно до пункту 3.1. договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником [PERSON] взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель [PERSON] і позичальник [PERSON] несуть солідарну відповідальність перед банком. У правовiй позицiї Верховного Суду України, висловлена у постановах: вiд 21 травня 2012 р. у справi № 6-18цс11, вiд 21 травня 2012 року у справi № 6-20цс11. У разi невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК, таке право пiдлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на пiдставi п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК, виходячи iз загальних засад цивiльного законодавства i судочинства, права особи на захист у судi порушених або невизнаних прав, рiвностi процесуальних прав i обовязкiв сторiн ( статтi 3 , 1215 , 20 ЦК , статтi 35 , 11 , 15 , 31 ЦПК ). Законодавчi обмеження матерiально-правових способiв захисту цивiльного права чи iнтересу пiдлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 , 124 Конституцiї України та ст. 13 Конвенцiї про захист прав людини i основоположних свобод (далi Конвенцiя), вiдповiдно до яких кожна особа має право на ефективний засiб правового захисту, не заборонений законом. Протее, слiд мати на увазi, що способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскiльки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рiшення про це, а з моменту настання пiдстав, з якими законом повязане припинення поруки. Право поручителя пiдлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки вiдповiдно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК (постанова Верховного Суду України вiд 21 травня 2012 року у справi № 6-69цс11). Способи захисту цивiльного права та iнтересiв зазначенi в ст. 16 ЦК . Згiдно iз п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК одним iз способiв захисту цивiльних прав та iнтересiв є визнання права, що рiвною мiрою означає як наявнiсть права, так i його вiдсутнiсть або й вiдсутнiсть обовязкiв. Зi змiсту ч. 3 ст. 16 ЦК вбачається, що суд може захистити цивiльне право або iнтерес iншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином у судовому засіданні з досліджених матеріалів даної цивільної справи було достовірно встановлено, що з 01 вересня 2008 року ЗАТ «Альфа Банк» самостійно збільшив розмір відсоткової ставки за кредитним договором, чим було збільшено обсяг відповідальності поручителя відповідача позивача [PERSON] за первісним позовом Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» до [PERSON] з участю третьої особи [PERSON] про стягнення заборгованості, договором поруки №700005688-П від 15 квітня 2008 року (а.с.16) не передбачено можливості збільшення відсоткової ставки без згоди на це поручителя і позивачем не надано суду доказів про інформованість поручителя [PERSON] про збільшення обсягу його відповідальності як поручителя. У зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги за первісним позовом Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» до [PERSON] з участю третьої особи [PERSON] про стягнення заборгованості [PERSON], який є поручителем, необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити. З вищевикладених підстав зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» з участю третьої особи [PERSON] про визнання поруки припиненою підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що в договорі поруки від 15 квітня 2008 року, укладеного між\~ЗАТ «Альфа Банк» та [PERSON], строк закінчення дії договору поруки в договорі не встановлено позивач відповідач «ПАТ «Альфа Банк» звернувся до суду з позовом з пропуском шестимісячного строку з дня укладання договору поруки. Тому суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню, а договір поруки підлягає визнанню припиненим. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до юридичної особи Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» з участю третьої особи фізичної особи [PERSON] про визнання поруки припиненою є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved