Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в уточненій редакції якого просить: надати дозвіл [PERSON], [INFO], або її офіційному представникові, без нотаріальної згоди батька [PERSON], [INFO], на оформлення та виготовлення проїзного документа на право тимчасового виїзду за кордон [PERSON], [INFO]; надати [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], до країни - Угорщина та інших країн-учасниць Шенгенської угоди у період з 03 січня 2018 року по 31січня 2018 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 02 грудня 1995 року по 26 квітня 2016 року. Шлюб було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 26 квітня 2016 року. Від шлюбу вони з відповідачем мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 15 березня 2014 року, одразу після народження молодшої дитини, відповідач покинув родину, виїхав з квартири [ADDRESS], де вони всі зареєстровані. Відповідач повністю відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків, його не цікавлять потреби та інтереси дітей, він не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не цікавиться та не приймає участі у вихованні молодшої дочки, байдуже відноситься до проблем сім'ї та їх вирішення. Діти знаходяться на її повному утриманні та вихованні. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 грудня 2015 року у справі № 209/3056/15-ц, яке було змінене рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року, стягнуто аліменти з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від всіх доходів. Рішення суду відповідачем не виконується, виконавчий лист був нею пред'явлений до примусового виконання до виконавчої служби, заборгованість по аліментам боржника [PERSON] складає 418850,34 грн. 27 квітня 2016 року за її заявою Дніпродзержинською місцевою прокуратурою до ЄРДР за № 42016041160000045 внесено відомості вчинення кримінального правопорушення [PERSON] про те, що він злісно ухиляється від сплати аліментів, в діях якого вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Вона має намір виїжджати з дочками за кордон з метою оздоровлення та відпочинку у канікулярний період до країни - Угорщина та інших країн-учасниць Шенгенської угоди у період з 03 січня 2018 року по 31січня 2018 року, що вочевидь сприятиме розширенню світогляду дітей та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку, як особистостей, але позивач не має можливості отримати дозвіл у відповідача, який уникає спілкування з нею. Він відмовляється надати дозвіл у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд дітей за кордон у супроводі матері у канікулярний період, не відповідає на письмові звернення з цього питання. Така позиція відповідача шкодить інтересам дітей та не сприяє їх всебічному та гармонічному розвитку, порушує право дітей на повний та гармонійний розвиток їх особистостей та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Представник позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується розпискою представника [PERSON] (а.с. 72), про причини неявки суд не повідомляли. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про проведення розгляду справи за його відстуності, заперечень проти позову не мають. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 02 грудня 1995 року до 26 квітня 2016 року. Від шлюбних відносин сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які фактично проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS], та знаходяться на її утриманні. Ці обставини підтверджуються копією паспорта [PERSON] (а.с. 7-8), свідоцтвом про народження, актовий запис № 150 від 18 березня 2014 року (а.с. 10), копією ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року (а.с. 11-12). Відповідач з березня 2014 року не мешкає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS], що підтверджується довідкою УДМС (а.с. 25) та актом про непроживання від 01 березня 2016 року (а.с. 13). З відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від всіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з початком стягнення з 13 липня 2015 року до досягнення дітьми повноліття. Станом на 30 вересня 2016 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 408265,03 грн. У зв'язку з існуванням заборгованості відповідача по сплаті аліментів, 27 квітня 2016 року Дніпродзержинською місцевою прокуратурою були внесені відомості до ЄДР за № 42016041160000045 за ч. 1 ст. 164 КК України за фактом злісного ухилення [PERSON] від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Ці обставини підтверджуються рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року (а.с. 14-15), розрахунком заборгованості, виконаним державним виконавцем Баглійського ВДВС м. Дніпродзержинська [PERSON] (а.с. 16), листом Дніпродзержинської місцевої прокуратури за вих. № 45вих16кп від 28 квітня 2016 року (а.с. 18) та витягом з ЄРДР кримінального провадження № 42016041160000045 (а.с. 19). Позивач 03 січня 2017 року уклала шлюб з [PERSON], у зв'язку з чим змінила прізвище на "[PERSON]", що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 2 (а.с. 42). Позивач зверталася до відповідача з проханнями з'явитися до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення заяв щодо виїзду дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за кордон, проте відповідач ухиляється від мирного врегулювання даного питання, що підтверджується листами [PERSON] та її представника [PERSON], копією чеку про відправлення рекомендованого листа (а.с. 20, 21), а також копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 21 оберт). При вирішення питання про надання дозволу на оформлення та виготовлення проїзних документів на право тимчасового виїзду за кордон дітей без нотаріальної згоди батька, суд прийшов до наступного висновку: Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон до 01 жовтня 2016 року регламентувався статтею 4 Закону України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", та ч. 4 п. 4 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, затвердженого наказом МВС України від 12 грудня 2004 року № 1603, зареєстровано в Міністерстві юстиції Україні 20 січня 2005 року за № 68/10348 (з наступними змінами), відповідно до яких за наявності заперечень батьків або законних представників неповнолітніх дітей, які залишаються в Україні, паспорт/проїзний документ оформлюється на підставі рішення суду. З внесенням змін в нормативні акти щодо оформлення таких документів, з 01 жовтня 2016 року оформлення документів для виїзду за кордон для осіб, які не досягли 16-ти річного віку, здійснюється на підставі заяви одного з батьків при цьому разом з заявою заявник подає визначений перелік документів та за відсутності згоди одного із законних представників на виїзд за кордон - копію рішення суду, завірену в установленому порядку. Отже закон не передбачає надання дозволу на оформлення всіх необхідних документів для виїзду за межі України на неповнолітню дитину за рішенням суду, оскільки одним із документів для оформлення такого паспорту є копія рішення про надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька, тому суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. Щодо позовної вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька у канікулярний період, судом встановлено наступне. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Як встановлено судом уточнений позов містить вимоги щодо надання дозволу на конкретний (одноразовий) виїзд з визначенням його початку і закінчення до країни слідування - Угорщина, проте містить необгрунтовану приписку "та інших країн-учасниць Шенгенської угоди", у зв'язку з чим ця вимога підлягає частковому задоволенню в частині надання одноразового дозволу у вказаний період на виїзд до країни слідування - Угорщина, оскільки надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька без зазначення конкретної держави є неприпустимим. Враховуючи вищезазначені норми, суд вважає, що одноразове вивезення дитини до конкретної країни за кордон без надання згоди батька з визначення при цьому конкретного місця та часу перебування дитини не тривалий період, не суперечить положенням чинного законодавства та не є порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, тому вважає необхідним надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька до країни слідування Угорщина на строк з 03 січня 2018 року по 31січня 2018 року.

Outcome: partial