Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом [PERSON], третя особа виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області про припинення права на частку у спільному майні. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивачка є власницею 41/100 частини житлового будинку № 11 по вул. Червоноармійській в м. Мелітополі на підставі договору купівлі-продажу будинку від 12 листопада 1999 року. Співвласником вищезазначеного житлового будинку та власником іншої частини вищезазначеного житлового будинку є відповідач - [PERSON], що підтверджується договором дарування частини житлового будинку. На порушення вимог цивільного законодавства, відповідачем [PERSON], як зазначає позивачка, проводиться самочинне знесення своєї частини спільного житлового будинку. Відповідач, на думку позивачки, грубо порушує права власників житлового будинку, оскільки самочинно зруйнував частину несучої стіни, демонтував покрівлю, знищив частину житлових кімнат. Таким чином, відкрилась для негативної впливу атмосферних явищ міжкімнатна перетинка, що розмежовує частини співвласників. Зазначена стіна є не капітальною та за своїм оздобленням не призначена для утримання стабільної температури у середині приміщення та не призначена для витримки атмосферних явищ (дощ, сніг, вітер тощо.) До того ж, як підкреслює позивачка, частина даху, що залишилась на належними їй кімнатами залишена відповідачем у незавершеному стані, тобто відсутні фронтон який захищав би її частину житлового будинку. На думку позивачки, своїми діями, [PERSON] ставить під загрозу життя та здоров'я її неповнолітніх дітей та особисто її. Незаконність дій з самочинного знесення будівлі визначено наступними документами: відповіддю виконкому Мелітопольської міської ради від 11.04.2013 року; актом комісії при Мелітопольському міськвиконкомі від 22.05.2013 року; актом перевірки від 05.06.2013 року; листом Державної архітектурно-будівельної інспекції України про перевірки законності будівництва від 06.06.2013 року. Також позивачка вказує про неодноразові випадки агресивної поведінки відповідача, яке виражалося в нецензурній лайці, погрозами фізичної розправи в адресу позивачці та членів її сімї. Внаслідок цих дій донька позивачці зазнала душевних хвилювань. Як вказує позивачка, відповідно до акту КП ММБТІ, доля відповідача на цей час змінилась і є не значною і на цей час складає лише 27/100. Крім того, спільне володіння та користування житловим будинком двома співвласниками, на думку [PERSON], у зв'язку з неправомірною поведінкою відповідача є неможливим. Частина будинку, що належить відповідачу є фактично знищеною, тому позивачка вважає, що також і з цих підстав право на частку відповідача має бути припинено. На підставі вищевикладеного позивачка просить суд: встановити, що ідеальні долі у будинку № 11 розташованому по вул. Червоноармійській в м. Мелітополі між співвласниками є такі: [PERSON] 73/100 часток та [PERSON] 27/100 часток; припинити право власності громадянина [PERSON] на частку у спільному майні, а саме на 27/100 частин житлового будинку № 11 розташованого по вул. Червоноармійській в м. Мелітополі, що належать відповідачу на підставі договору дарування частини житлового будинку; стягнути з [PERSON] на користь відповідача вартість 27/100 частин житлового будинку № 11 розташованого по вул. Червоноармійській в м. Мелітополі за експертною оцінкою та визнати за нею право власності на 27/100 частин житлового будинку № 11 розташованого по вул. Червоноармійській в м. Мелітополі, що належали громадянину [PERSON]. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі між власниками, встановлення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні майном. Позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Свої уточнені зустрічні вимоги обґрунтовує наступним. На підставі договору дарування частини житлового будинку від 17 грудня 2010р. (право власності зареєстровано 22.12.2010р.) [PERSON] є власником 59/100 частин житлового будинку №11, що знаходиться по вул. Червоноармійській у м. Мелітополі Запорізької області, розташований на земельній ділянці площею 0,0974 га (кадастровий номер 2310700000:02:018:0264). У відповідності до договору дарування житлового будинку від 17 грудня 2010р. на земельній ділянці площею 0,0974 га (кадастровий номер 2310700000:02:018:0264). розташовано: житловий будинок глинобитний, зазначений в плані літерою "А-1", житловою площею 47,3 кв.м, загальною площею 61,4 кв.м., та наступні господарчі та побутові будівлі та споруди: "Д-1" - сарай, "У" - убиральня. Зазначена частка житлового будинку (59/100) була подарована [PERSON] колишнім власником цієї частки [PERSON], яка володіла нею на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06 листопада 2010р. (право власності зареєстровано 27.11.2010р.). При цьому, у відповідності до зазначеного свідоцтва про право на спадщину та витягу і з реєстру прав власності на нерухоме майно до об'єкту права власності входив житловий будинок глинобитний, зазначений в плані літерою "А- 1", житловою площею 47,3 кв.м, загальною площею 61,4 кв.м. (60 відсотків зносу), та наступні господарчі та побутові будівлі та споруди: "Д-1" - сарай, "У" - убиральня. Однак, на теперішній час між сторонами виник спір щодо порядку користування будинком та земельною ділянкою, угоди щодо врегулювання даного спору вони мирним шляхом досягнути не можуть, тому виникла необхідність поділити будинок в натурі відповідно до часток у праві власності на будинок, призначивши для цього судово-технічну експертизу та визначити порядок користування земельною ділянкою. На час здобуття права власності на частину зазначеного житлового будинку, у відповідності до даних КП ММБТІ відсоток зносу житлового будинку складав 60 відсотків тобто загальну характеристику технічного стану можливо було оцінити як "незадовільну" - експлуатація елементів будинку була можлива лише за умови проведення їх ремонту. Враховуючи зазначений стан будинку та часткове руйнування його елементів у зв'язку із їх фізичним зносом відповідачем та його батьком було прийнято рішення провести капітальний ремонт частини будинку, яка знаходилась у їх користуванні. Зокрема було прийнято рішення провести ремонт із заміною елементів будинку, які піддалися руйнуванню (заміна покрівлі, ремонт фундаментів, ремонт підлоги та стель будинку). Заплановані ремонтні роботи були розпочаті у березні-квітні 2013 року, для заміни зношеного даху були здійснені дії з розібрання покрівлі даху, однак, несподівані агресивні позивача у справі за первісним позовом (пряме перешкоджання здійсненню ремонтно-будівельних робіт) унеможливили здійснити усі заплановані ремонтні роботи. Таким чином, з травня по серпень 2013р. власник 59/100 частини будівлі [PERSON] у зв'язку із перешкоджанням у здійсненні ремонтно-будівельних робіт не зміг їх поновити та закінчити. З серпня 2013р. зазначені ремонтно-будівельні роботи не могли фути проведенні у зв'язку із винесенням Мелітопольським міськрайонним судом ухвали про заборону проведення будь-яких будівельних робіт на території домоволодіння №11 по вул. Червоноармійській в м. Мелітополі, Як стверджує [PERSON], позивачка у справі [PERSON] вдається до навмисних процесуальних диверсій ( умисна подача безпідставних позовів; подача заяв про залишення позову без розгляду, через майже рік після його подачі; введення судових органів у оману щодо дійсних намірів останньої за безцінь отримати належну [PERSON] частину власності), а тим часом майно [PERSON] зазнає серйозного руйнівного впливу. Крім цього, позивачем за первісним позовом вживаються й активні фізичні дії, які унеможливлюють користування належним [PERSON] майном, зокрема нею не надається доступ будівельникам для проведення ремонтно-будівельних робіт, вчиняються дії з недопущення працівників ТОВ «Мелітопольгаз» для проведення газифікації будинку. Представник позивача за зустрічним позовом в ході розгляду справи уточнив позовні вимоги, виклавши п.2 зустрічної позовної заяви в іншій редакції та просив врахувати відмову від позовної вимоги щодо визнання неправомірними дій [PERSON] з перешкоджання користування належним йому майном, що суд розцінює як зменшення зустрічних позовних вимог в цій частині, тому не надає їм оцінку та не розглядає. На підставі вищевикладеного [PERSON] за уточненими зустрічними позовними вимогами, просить суд: встановити порядок користування співвласниками відособленими приміщеннями житлового будинку та господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: вул. Червоноармійська 11 в м. Мелітополі Запорізької області згідно з частками власників домоволодіння у відповідності до варіантів визначених у висновку № 1-15 судової будівельно-технічної експертизи; визначити порядок користування земельною ділянкою, площею 0,0974 га, яка обслуговує житловий будинок № 11 по вул. Червоноармійській у м. Мелітополі Запорізької області згідно з частками (долями) власників у домоволодінні та стягнути з відповідача судові витрати. 20 січня 2016 року ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області вищезазначені первісний та зустрічний позови обєднано в одне провадження з позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. Позивачі за обєднаним позовом обґрунтовують позовні вимоги тим, що 17 грудня 2010 року був укладений договір дарування частини житлового будинку № 11 по вул. Червоноармійській у м. Мелітополі. Згідно даного договору громадянка [PERSON] подарувала [PERSON] 59/100 частин зазначеного житлового будинку. В вищевказаному договорі дарування зазначено, що будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0974 га з кадастровим номером 2310700000:02:018:0264. Також в договорі дарування зазначалось, що частина житлового будинку, що відчужується належить гр. [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Мелітопольської нотаріальної контори 26.11.2010 року за № 2-2520. В подальшому, вступивши в права володіння майном відповідач [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] на підставі відомостей про площу земельної ділянки 0,0974 га стали вчиняти дії по захвату частини земельної ділянки домоволодіння № 9 по вул. Червоноармійській яким користується позивач [PERSON] і яке належить її сину [PERSON] На підставі цього між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникли судові спори стосовно розміру земельної ділянки, де [PERSON] намагався встановити розмір ділянки саме 0,0974 га. На підставі вищезазначених обставин, виникали конфлікти, які закінчувалися нанесенням тілесних ушкоджень позивачці [PERSON], за що відповідач притягався до кримінальної відповідальності. Також в межах даної справи позивачами було зясовано (відповідь держгеокадастру від 14.12.2015 року ), що довідка про правовий статус земельної ділянки видана 16.12.2010 року для здійснення правочину щодо укладання договору дарування не відповідає дійсності, а кадастровий номер 2310700000:02:018:0264 ніколи земельній ділянці не визначався та не присвоювався відповідно до вимога «Порядку ведення поземельної книги затвердженого постановою КМУ № 1021 від 09.09.2009 року» Крім того під час укладання угоди (договору дарування ) відповідачем був наданий витяг КП «Мелітопольське МБТІ» щодо відсутності на території домоволодіння самочинних будівництв та незакінченого будівництва, але згідно даних інвентарної справи на домоволодіння № 11 по вул. Червоноармійській у м. Мелітополі, а також у відповідності до технічних паспортів на зазначений будинок датованих 20.11.2010 року та 28.10.2014 року частина будинку яка відмічена літерою а-1, вважається взагалі фундаментом. Позивачі за обєднаним позовом вказують, що як вбачається із позову на час укладання договору дарування майно в натурі між співвласниками виділено не було. Тому під час укладання договору дарування, на думку позивачів, нотаріус допустив помилку зазначаючи , що дарується частина будинку, хоча на справді дарувалася лише частка (59/100) у праві спільної часткової власності. Таким чином [PERSON] та [PERSON] вважають, що під час укладання договору дарування 17 грудня 2010 року відповідачем були порушені вимоги цивільного законодавства стосовно достовірності даних наданих нотаріусу, а також стосовно дарування частини будинку, оскільки дарувалось лише право у спільній частковій власності. На підставі вищевикладеного позивачі просять суд: визнати договір дарування 59/100 часток житлового будинку за адресою м. Мелітополь вул. Червоноармійська 11, укладений 17 грудня 2010 року між громадянами [PERSON] та Па злюк [PERSON] недійсним та стягнути з відповідачів судові витрати. В судове засідання зявилися позивачі [PERSON], [PERSON], їх представник [PERSON] та представник відповідача за первісним позовом [PERSON] Від відповідачки [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а тому просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Пояснення та свої заперечення з приводу заявлених позовних вимог надавала в попередніх судових засіданнях. Від представника виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, рішення просить прийняти на підставі наявних матеріалів в справі. Від представника органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, рішення просить прийняти на підставі наявних матеріалів в справі, враховуючи інтереси дитини. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак надала до суду письмові заперечення згідно яких 17.12.2010 р. за р.№ 5657 нею був посвідчений договір дарування 59/100 частин житлового будинку № 11 по вулиці Червоноармійській у місті Мелітополі Запорізької області від імені [PERSON] на ім'я [PERSON]. Усі доводи позивачів, наведені у позовній заяві, або взагалі не стосуються процесу нотаріального посвідчення нотаріусом договору дарування, або є повністю необгрунтованими та надуманими. На підставі п. 61 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 283, що діяла на момент посвідчення вищевказаного договору, при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на вказане майно, а також на п. 63 цієї ж Інструкції нотаріус вимагає витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. Так, дарувальник на підтвердження свого права власності на вищевказану частину житлового будинку надав свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори [PERSON] 26.11.2010 р. за № 2-2520, в якому вказане, що спадщина складає 59/100 частин житлового будинку, а не з частки 59/100 у праві спільної часткової власності, як хотілось би того позивачу, тому і в договорі дарування мова йде про дарування саме 59/100 частин житлового будинку; також нотаріуси на підставі п. вказаної інструкції посвідчують правочини зокрема «договори про відчуження нерухомого майна (ст. 719 ч. 2 Цивільного кодексу України) у даному випадку, в якій мова йдеться про дарування саме нерухомої речі. Також посилання позивача на частину 2 ст. 358 ЦК України, яка говорить про те, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, в обґрунтування своєї позиції що мало бути дарування 59/100 часток в праві спільної часткової власності, замість дарування 59/100 частин житлового будинку, є повністю незрозумілим та незмістовним, оскільки право співвласників на надання кожному з них у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, зовсім не відміняє поняття «ідеальної частини» нерухомого майна без визначення такої частини в натурі». Саме про таку ідеальну частину нерухомого майна і йдеться в посвідченому нею договорі дарування частини житлового будинку. Також п. 58 вказаної інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій говорить про те, що «у договорі про відчуження власником частини майна за бажанням сторін може бути встановлено порядок володіння та користування конкретними його частинами відповідно до розміру частки кожного з співвласників». У нашому ж випадку дарувальником ніяких документів на підтвердження бажання співвласників укласти такий договір не надавалося. Окрім право встановлювального документу дарувальником був наданий витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданий КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 27.11.2010 р. за № 28158473, який містив опис об'єкта, що відчужується, та не містив в собі ніяких посилань на будь-які самочинні будівництва та незакінчені будівництва та т.і. Витяг був завірений печаткою юридичної особи та підписами посадових осіб, в дійсності яких сумніватися в нотаріуса не було ніяких підстав. Також дарувальником була надана довідка про правовий статус земельної ділянки, видана управлінням Держкомзему у м. Мелітополі Запорізької області 16.12.2010 р. за № 1716, в якій був прописаний кадастровий номер земельної ділянки: 2310700000:02:018:0264. Довідка була завірена печаткою юридичної особи та підписами посадових осіб, в дійсності яких сумніватися в нотаріуса не було ніяких підстав. Просить суд розглянути справу у її відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, оцінив досліджені в судовому засіданні наявні у справі докази, дійшов до наступного. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позбавлення права власноcті це відібрання такого права в особи за рішенням суду з передачею його іншій особі або відібрання з метою знищення речі. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. До підстав припинення права приватної власності при необхідності присудження майна однієї особи іншій належить позбавлення права власності на частку в спільному майні за положенням ст. 365 ЦК України за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2)річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4)таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 13 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позов відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України може бути задоволений лише за умови, що на момент постановлення судом рішення позивач уніс на депозитний рахунок суду вартість частки, про припинення права на яку заявлено позов. [PERSON] є власницею 41/100 частини житлового будинку № 11 по вул. Червоноармійській в м. Мелітополі на підставі договору купівлі-продажу будинку від 12 листопада 1999 року./т.1 а.с.59/ Співвласником вищезазначеного житлового будинку та власником інших 59/100 частин вищезазначеного житлового будинку є відповідач - [PERSON], що підтверджується договором дарування частини житлового будинку від 17.12.2010 року./т.1 а.с.32/ Як вбачається з розрахунку ідеальних часток від 07.05.2014 року/т.1 а.с.12/, технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого 23 жовтня 2010 року /т.1 а.с.63/ та підтверджується поясненнями відповідача [PERSON], відповідачки [PERSON], виїзним судовим засіданням, під час якого було здійснено огляд спірного домоволодіння та зясовано, що прибудова «а1» була демонтована попереднім власником ([PERSON]В.), оскільки перебувала в непридатному для проживання стані, з метою проведення будівельних робіт. При цьому демонтажі був залишений фундамент прибудови «а1», який позначений на технічних документах «пунктиром» та підтверджується фото таблицею./т.1 а.с.165-172/ В той же час згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.11.2010 року [PERSON] належала право власності на 59/100 частин житлового будинку № 11 по вул. Червоноармійській в м. Мелітополі Запорізької області, який становить сам житловий будинок «А-1», загальною площею 61,4 кв.м., сарай «Д-1» та убиральню «У»./т.1 а.с.85/ Згідно договору дарування від 17.12.2010 року [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] 59/100 частин житлового будинку № 11 по вул. Червоноармійській в м. Мелітополі Запорізької області, який становить сам житловий будинок «А-1», загальною площею 61,4 кв.м., сарай «Д-1» та убиральню «У». Також в договорі дарування зазначено, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок у власності дарувальника не перебуває./т.1 а.с.32/ Учасники спільної часткової власності мають право на частку у праві власності на майно (ч. 1 ст. 356 ЦК), а не на конкретно визначену частку у майні. Спільна часткова власність характеризується множинністю суб'єктів і єдністю об'єкта. Відповідно до цієї концепції кожному із співвласників спільної часткової власності не може належати частка самого майна. Як вбачається з правової позиція, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі № 6-12цс13 кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Ідея спільної часткової власності в тому і полягає, що майно належить усім співвласникам одночасно. Тому, наприклад, зменшення майна внаслідок його пошкодження тягне за собою наслідки щодо всіх співвласників, а не одного чи кількох із них. При розгляді судових справ слід враховувати, що у таких випадках зменшується сам об'єкт права власності, а не частки співвласників. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Крім того, нежитлові приміщення будинку ( кухня, санвузол, комори, коридори) можуть залишатись у спільному користуванні. Зважаючи на те, що згідно з пунктом 3.9 Інструкції «Про проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна» визначення розміру часток у єдиному комплексі провадиться з урахуванням вартості всіх будинків, будівель і спору, що розташовані за однією адресою та перебувають у власності всіх співвласників, то, відповідно, і поділ, і визначення порядку користування таким комплексом, яким є домоволодіння в цілому, провадиться з урахуванням всіх будівель і споруд, а не тільки житлового будинку як його складової частини. Крім того, у відповідності до пояснень фахівця КП ММБТІ в матеріалах інвентаризаційної справи /т.1 а.с. 188-209/ відомості та документи щодо укладання колишніми власниками домоволодіння, розташованого в м. Мелітополь по вул. Червоноармійській, 11 договору про виділ в натурі частини з нерухомого спільного майна відсутні, як і відсутні будь-які угоди або рішення суду про визначення порядку користування житловим будинком для попередніх власників. Згідно з поясненнями фахівця КП «ММБТІ» та наданими матеріалами інвентаризаційної справи /т.1 а.с. 188-209/ в угодах про відчуження зазначеного житлового будинку не зазначалось які саме кімнати цього будинку є обєктом права власності за відповідною угодою. Покупцем або іншим правонабувачем набувалось саме право спільної часткової власності на житловий будинок розташований в м. Мелітополь по вул. Червоноармійській, 11. У свідоцтвах про право власності попередніх співвласників спірного домоволодіння /т.1 а.с.202,203/ також вказані саме ідеальні частки домоволодіння. Крім того, у договорі купівлі-продажу укладеному [PERSON] з попереднім власником також іде мова про придбання ідеальної частки 41/100 будинку, що знаходиться м. Мелітополь вул. Червоноармійській 11 на земельній ділянці 910кв.м., на цій ділянці розташований саманний будинок жилою площею 48,1 кв.м., сарай Г,Д та дві уборні./т.1. а.с.59/ Таким чином, посилання позивачки [PERSON] на те, що ідеальна частка відповідача [PERSON] у спірному домоволодінні зменшилась з 59/100 частин до 27/100 частин є не правозгідними, суперечить правовій позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі № 6-12цс13, оскільки як було встановлено з матеріалів справи та зясовано під час виїзного судового засідання, відповідач отримав за договором дарування 59/100 частин житлового будинку, який не був поділений в натурі, порядок користування житловим будинком в установленому законом порядку не визначався, а тому зменшення розміру частки у праві спільної часткової власності є необґрунтованим та безпідставним. Також, зменшення розміру частки права власності у домоволодінні, а потім його припинення завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї, зокрема малолітній дитині [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: Червоноармійська, 11 м. Мелітополь Запорізької області./т. 1 а.с.104/ Крім того, позивачкою в порушення вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, не надано доказів про внесення суми вартості частки, про припинення права на яку заявлено позов, на депозитний рахунок суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за первісним позовом, так як вимога про зменшення ідеальної частки співвласника є неправозгідною, суперечить правовій позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі № 6-12цс13, частку відповідача [PERSON] не можна визнати незначною, і суду не надано доказів щодо неможливості подальшого спільного користування домоволодінням, а також суду не надано доказів які б підтверджували внесення [PERSON] грошових коштів на депозитний рахунок. Також, судом беруться до уваги інтереси малолітньої дитини відповідача, яка зареєстрована в спірному житловому будинку. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], то суд виходить із наступного. Учасники спільної часткової власності мають право на частку у праві власності на майно (ч. 1 ст. 356 ЦК), а не на конкретно визначену частку у майні. Встановлено, що в попередніх власників та сторін склалося певне фактичне користування житловим будинком № 11 по вул. Червоноармійській в м. Мелітополі Запорізької області, зокрема попередні власники користувалися спірним житловим будинком у відповідності до акту та розрахунку ідеальних часток від 22.02.1971 року /т. 1 а.с.192/, згідно якого один із співвласників користувався кімнатою (прим.2-2) житлового будинку літ. «А-1», площею 16,1 кв.м. та прибудовою «а1» (яка знаходиться в процесі ремонтно-будівельних робіт), а інший користувався кімнатою (прим.1-3) житлового будинку літ. «А-1», площею 13,6 кв.м.; кімнатою (прим.1-2) житлового будинку літ. «А-1», площею 15,1 кв.м. та прибудовою літ. «а2-1», площею 6,8 кв.м., що не оспорюється сторонами по справі. Встановлено, що [PERSON] користується кімнатою (прим.1-3) житлового будинку літ. «А-1», площею 13,6 кв.м.; кімнатою (прим.1-2) житлового будинку літ. «А-1», площею 15,1 кв.м. та прибудовою літ. «а2-1», площею 6,8 кв.м., що також не оспорюється сторонами по справі. Як вбачається з висновку експерта Регіонального судово-експертного бюро площа приміщення, яке фактично знаходиться у користуванні співвласника [PERSON] не дозволяє, з технічної точки зору, виготовити варіанти виділу в натурі цієї частини житлового будинку або переобладнати його в ізольовану квартиру з облаштуванням окремого виходу./т. 2 а.с.1-10/ Як вбачається з висновку експерта ПП «Монтажник» поділ спірного житлового будинку технічно неможливий, та запропоновані варіанти користування співвласниками відособленими приміщеннями житлового будинку./т. 2 а.с. 26-70/ У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991р. Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. При встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і не ізольованими, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Крім того, нежитлові приміщення будинку (кухня, санвузол, комори, коридори) можуть залишатись у спільному користуванні. Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність. Суд, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, з метою невтручання позивача за зустрічними вимогами [PERSON] в особисте життя [PERSON], враховуючи фактичний порядок користування окремими кімнатами та приміщеннями, що склався між співвласниками, що не буде порушувати нічиї інтереси та не призведе до фактичного зменшення часток співвласників, зніме напругу у взаємовідносинах сторін, вважає за можливе визначити наступний варіант користування співвласниками відособленими приміщеннями житлового будинку, прибудовами та господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: вул. Червоноармійська 11 в м. Мелітополі Запорізької області та належать на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]: [PERSON] (41/100 частки) залишити в окремому користуванні кімнату (прим.1-3) житлового будинку літ. «А-1», площею 13,6 кв.м.; кімнату (прим.1-2) житлового будинку літ. «А-1», площею 15,1 кв.м. та прибудову літ. «а2-1», площею 6,8 кв.м.; [PERSON] залишити в окремому користуванні кімнату (прим.2-2) житлового будинку літ. «А-1», площею 16,1 кв.м. та прибудову «а1»; залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] убиральню літ. «У», огорожу № 1 та сарай літ. «Ж-1». Під час розгляду справи встановлено, що розмір земельної ділянки, яка була надана у користування рішенням виконкому від 23 жовтня 1953 року в розмірі 0,959 га /т. 1 а.с.192/, у відповідності до геодезичної зйомки станом на 2010 рік її розмір зазначений як 0,974 га, в технічному паспорті відповідно до рішення Мелітопольської міської ради від 02.11.1978 року зазначений розмір земельної ділянки складає 0,934 га, а в договорі купівлі-продажу від 12.11.1999 року та у свідоцтві про право на спадщину [PERSON] вказано 0,910 га. Отже, на час розгляду сторонами не надано беззаперечних, достовірних та належних доказів щодо фактичного розміру земельної ділянки про визначення порядку користування якої ставиться питання. Окрім того, згідно інформаційної довідки з держгеокадастру від 14.12.2015 року вищезазначена земельна ділянка не зареєстрована у встановленому законом порядку в Державному земельному кадастрі, поземельна книга на земельну ділянку не відкривалась, жодних дій по реєстрації вищевказаної земельної ділянки не проводилось. Співвласниками будинковолодіння право власності на земельну ділянку не оформлювалося, договір оренди з територіальної громадою не оформлявся. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в части ні визначення порядку користування земельною ділянкою задоволенню не підлягають. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON] про визнання недійсним договору дарування суд вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно із ст.16 ЦК України про захист цивільних прав та інтересів судом кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ч.1) \~За змістом ст. 215 ЦК України та згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз. 5 п. 5 постанови 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду (спадкоємці, опікуни, піклувальники, батьки тощо). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Позивачі оспорюючи договір дарування частини житлового будинку, а саме визнання недійсним дарування 59/100 частин житлового будинку, стверджують, що цей будинок розташований на земельній ділянці 0,910 га по вул. Червоноармійській 11, а не на земельній ділянці площею 0,974 га, як вказано в договорі, а отже [PERSON] не мала правовстановлюючого документу на земельну ділянку, яка зараз знаходиться у спільному користуванні співвласників [PERSON] та [PERSON] Однак, позивачі не ставлячи питання щодо порушення їх прав та інтересів зокрема стосовно розмірів земельних ділянок, про цьому зазначаючи, що розмір земельної ділянки, яка належить [PERSON] відповідає технічній документації та розмірам, оспорює договір дарування між іншими особами з посиланням на неправомірність відчуження належного власнику нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці, що власнику не належить. В процесі розгляду справи представник позивачів та самі позивачі зазначали , що спірний будинок розташований на земельній ділянці за площею 0,910 га, що підтверджується свідоцтвом про спадщину на імя [PERSON]В./а.с.т.1 а.с.60/, договором купівлі продажу частини будинку від 12.11.1999 року/т.1 а.с.59/ за адресою м. Мелітополь вул. Червоноармійська 11, однак у відповідності до технічного паспорту на будинок /т. 1 а.с. 63-66/розмір земельної ділянки за документами становить 0,934 га. Також, у відповідності до кадастрового плану / т.1 а.с.92-96/, який був виготовлений ПП «ГЕО» 10 грудня 2010 року, земельна ділянка за адресою: вул. Червоноармійська 11 в м. Мелітополі Запорізької області має площу 0,974 га. Згідно довідки Управління Держкомзему у м. Мелітополь № 1716 від 16 грудня 2010 року земельна ділянка за адресою: вул. Червоноармійська 11 в м. Мелітополі Запорізької області має площу 0,974 га./т.3 а.с.46/ Відповідно до підпункту «ґ» п.18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року за № 7, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-У - і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Таким чином при укладенні договору дарування [PERSON] отримав у власність 59/100 частин житлового будинку за адресою: вул. Червоноармійська 11 в м. Мелітополі Запорізької, при цьому розмір земельної ділянки, яка була надана у користування рішенням виконкому від 23 жовтня 1953 року в розмірі 0,959 га /т. 1 а.с.192/, в договорі у відповідності до геодезичної зйомки зазначений як 0,974 га, тобто перевищуючий на 0,015 га. Отже, як вбачається з вищезазначених документів розмір земельної ділянки з 1953 року вказувався по різному, становлячи при цьому: 0,910 га, 0,934 га, 0,959 га та 0,974 га. Інших доказів, які б підтверджували фактичний розмір земельної ділянки сторонами по справі суду не надано. Оспорюючи договір дарування 59/100 частин житлового будинку позивачі вказують на ту обставину, що відповідачем [PERSON] була придбана земельна ділянка у розмірі 0,974 га, замість фактичного 0,910 га, що не відповідає дійсності, оскільки за умовами вищезазначеного договору у власність [PERSON] отримав лише 59/100 частин спірного домоволодіння, при цьому земельна ділянка не була предметом оспорюваного договору. До обдарованого перейшло право користування тією частиною земельної ділянки, яка надана виконавчим комітетом для обслуговування цього домоволодіння, яка зайнята житловим будинком та необхідна для його обслуговування, оскільки договором не визначалась. Фактичний розмір земельної ділянки, яка була надана виконавчим комітетом для обслуговування спірного домоволодіння, не може бути підставою для визнання недійсним договору дарування 59/100 частин цього домоволодіння. При цьому права та законні інтереси позивачів не порушено, оскільки у разі невідповідності розмірів земельної ділянки та порушенням цим їх прав та законних інтересів саме діями нового власника житлового будинку, останні мають право у подальшому звернутися з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Крім того, наслідками визнання правочину недійсним згідно ст. 216 ЦК України та п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 р. № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» є двостороння реституція - повернення сторін у той майновий стан, в якому вони перебували до його вчинення. Таким чином, при визнанні недійсним спірних договорів, право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та на земельну ділянку повертається до позивача. Однак в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка, яка являється дарувальником та відповідач, який являється обдарованим, не бажають двосторонньої реституції, оскільки вважають, що всі істотні умови договору дарування були виконані і цей договір жодним чином не порушує права та законні інтереси позивачів, які являються їхніми сусідами. Отже доказів на порушення прав чи інтересів позивачів у даному спорі не надано. Також представником відповідача та відповідачкою були заявлені вимоги щодо застосування строків позовної давності, однак суд відмовляє у задоволені позовних вимог [PERSON] та [PERSON] виходячи з їх безпідставності та необґрунтованості. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], як осіб, які не були учасниками оспорюваного договору дарування, та не обґрунтували позовні вимоги з посиланням на порушення їх законного права чи інтересу щодо предмету договору дарування 51/100 частини житлового будинку, дає підстави вважати, що [PERSON] та [PERSON] є неналежними позивачами та їх вимоги безпідставні та не ґрунтуються на вимогах чинного цивільного законодавства. На підставі вищевикладеного, на основі обставин справи, зясованих судом, підтверджених наданими сторонами доказами, які були досліджені в судовому засіданні, обставин, які були зясовані судом при проведені виїзного судового засідання, оскільки позивачами [PERSON] та [PERSON] не було надано доказів, які б свідчили про порушення їх прав та законних інтересів, як осіб які не являлися сторонами договору дарування, не надано доказів щодо фактичних розмірів земельної ділянки (геодезичної зйомки), вимоги щодо припинення права власності на 59/100 часток спірного домоволодіння, яке належить відповідачу [PERSON], не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки частка останнього є значною та її припинення порушує інтереси малолітньої дитини, враховуючи принципи розумності, справедливості та фактично складені обставини користування житловим будинком, що було зясовано під час виїзного судового засідання, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та відмовити в задоволенні вимог [PERSON] та [PERSON] в звязку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Outcome: partial