Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "УСП-Груп" (далі - ТОВ "УСП-Груп") про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та ТОВ "УСП-Груп" укладено договір від 01 липня 2008 року №005737 про надання послуг, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надати [PERSON] послуги, спрямовані на придбання транспортного засобу орієнтовною вартістю 52000,00 грн. через "Українську Соціальну Програму" (далі - програма "УСП") організовану ТОВ "УСП-Груп", зокрема: зареєструвати [PERSON], як учасника програми; організовувати та проводити розподільчі акти щодо надання права на отримання обраного товару; надавати інформацію щодо результатів розподільчих актів учаснику програми "УСП" виключно поданому договору; організовувати та створювати умови для придбання товару учасником програми; здійснювати оплату товару і забезпечувати отримання товару згідно з умовами діяльності програми "УСП" та інші послуги. У додатку №1 до договору про надання послуг від 01 липня 2008 року №005737 передбачено графік та розмір платежів учасника програми "УСП", а у додатку №2 - умови діяльності цієї програми. Позивач зазначив, що на виконання умов договору від 01 липня 2008 року №005737 ним сплачено відповідачеві грошові кошти у сумі 31060,00 грн. [PERSON] стверджував, що договір про надання послуг від 01 липня 2008 року №005737 є нікчемним, оскільки він порушує його права як споживача та укладений внаслідок здійснення нечесної підприємницької практики, а тому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, сплачені позивачем за договором про надання послуг від 01 липня 2008 року №005737 у сумі 31060,00 грн., пеню за неналежне виконання ТОВ "УСП-Груп" умов договору у сумі 2426,93 грн., втрати від інфляції у сумі 1674,13 грн., три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 2536,89 грн. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відповідач про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача та його представника, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача і його представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 01 липня 2008 року між ТОВ "УСП-Груп" та [PERSON] було укладено договір №005737 про надання послуг, за умовами якого відповідач зобов'язався надати [PERSON] послуги, спрямовані на придбання транспортного засобу орієнтовною вартістю 52000,00 грн. через програму "УСП", організовану ТОВ "УСП-Груп", зокрема: зареєструвати [PERSON], як учасника програми; організовувати та проводити розподільчі акти щодо надання права на отримання обраного товару; надавати інформацію щодо результатів розподільчих актів учаснику програми "УСП" виключно поданому договору; організовувати та створювати умови для придбання товару учасником програми; здійснювати оплату товару і забезпечувати отримання товару згідно з умовами діяльності програми "УСП" та інші послуги. [PERSON] у свою чергу взяв на себе зобов'язання сплатити комісійну плату розмірі 6% від суми, зазначеної у п.1.3. договору, щомісячно сплачувати чисті платежі (а.с.9). Строк дії згаданого договору - з 01 липня 2008 року до 01 червня 2013 року, або до моменту виконання сторонами усіх зобов'язань, передбачених цим договором (п.8.7. договору). У додатку №1 до договору про надання послуг від 01 липня 2008 року №005737 передбачено графік та розмір платежів учасника програми "УСП", а у додатку №2 - умови діяльності цієї програми (а.с.10-12). На виконання умов договору позивачем згідно з додатком №1 до договору сплачено відповідачеві комісійну плату у сумі 1872,00 грн. та щомісячні платежі у сумі 25588,00 грн. (1200,00 грн. + 1200,00 грн. + 1200,00 грн. + 1200,00 грн. + 1128,00 грн. + 1500,00 грн. + 1200,00 грн. + 1300,00 грн. + 1200,00 грн. + 1200,00 грн. + 1300,00 грн. + 1200,00 грн. + 1180,00 грн. + 1200,00 грн. + 1200,00 грн. + 1200,00 грн. + 1200,00 грн. + 1200,00 грн. + 1200,00 грн. + 1200,00 грн. + 1180 грн. = 25588,001 грн.), а всього - 27460,00 грн. про що свідчать квитанції та заяви на переказ готівки, наявні в матеріалах справи (а.с.14-22, 50). Листом від 01.12.2010 року №253-12/10 ТОВ "УСП-Груп" повідомило [PERSON], що договір про надання послуг від 01 липня 2008 року №005737 розірвано та запропонувало звернутись для повернення коштів, сплачених клієнтом за договором. На даний час відповідачем не повернуто жодних грошових коштів позивачеві. Виконання відповідачем послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах полягає в тому, що після сплати клієнтом коштів, передбачених договором, ТОВ "УСП-Груп" формує групу клієнтів, за рахунок чистих платежів яких здійснюється придбання товару. Клієнт одержує товар відповідно до порядку проведення розподільчого акта (ст.5 умов діяльності програми "УСП"), і таке визнання права здійснює ТОВ "УСП-Груп" на власний розсуд, право на купівлю мають не всі учасники системи, а тільки ті, які сплатили найбільшу кількість чистих платежів. Договір про надання послуг від 01 липня 2008 року №005737 не передбачає будь-яких гарантій отримання клієнтом автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості. Натомість умовами діяльності програми "УСП" встановлено, що у випадку відмови клієнта від договору йому не повертається реєстраційний платіж, з нього утримується штраф у розмірі трьох чистих платежів, а повернення решти платежів здійснюється лише по мірі повернення платежів іншими учасниками програми. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1, ч.2, ч.3, ч.5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Такий правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (є нікчемним). Оскільки [PERSON] сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, ТОВ "УСП-Груп" без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програму "УСП", суд приходить до висновку про те, що діяльність ТОВ "УСП-Груп" з реалізації програми "УСП" є такою, що вводить споживача в оману. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір про надання послуг від 01 липня 2008 року №005737, укладений між ТОВ "УСП-Груп" та [PERSON], є нікчемним, а тому додаткове визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За приписами ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування У відповідності до ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи Відтак, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного договору про надання послуг від 01 липня 2008 року №005737 та стягнути з відповідача на користь позивача сплачені останнім грошові кошти у сумі 27460,00 грн. Пеня за неналежне виконання умов договору, втрати від інфляції та три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання за своєю правовою природою є заходами відповідальності за порушення зобов'язання, а тому підлягають стягненню лише у випадку невиконання зобов'язань, які виникли на підставі дійсного правочину. У даному ж випадку договір про надання послуг від 01 липня 2008 року №005737 є нікчемним, відтак він не створює жодних правових наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю. Такими наслідками є обов'язок сторін повернути одна одній все, що вони одержали на виконання договору. Зважаючи на викладене, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача пені за неналежне виконання умов договору, втрат від інфляції та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання задоволенню не підлягають. Ст.79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу. Ст.84 цього Кодексу визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу". У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачеві надавались правова допомога адвоката або іншого фахівця в галузі права, а ним, у свою чергу, сплачувались кошти за правову допомогу. Більш того, його представник [PERSON] у судовому засіданні [PERSON] здійснювала свої повноваження на підставі довіреності та відповідно до ст.56 ЦПК України не була допущена до участі в розгляді справи як особа, яка надає правову допомогу, оскільки нею не було надано суду доказів, які б засвідчували, що вона є фахівцем в галузі права. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у стягненні витрат на правову допомогу.

Outcome: partial