Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

В 1989 році [PERSON] був прийнятий на роботу і в члени "Агрофірма Війтівська", що підтверджується копією трудової книжки. У вересні 1989 року був направлений на навчання до Іллінецького радгосптехнікуму. Однак він помилково був пропущений у списках членів "Агрофірма Війтівська", які мають право на земельну частку (пай). На його звернення про виділення, належної йому земельної частки (паю), отримав негативну відповідь, оскільки вказане господарство реорганізувалось та збанкрутувало. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 1.72 га в умовних кадастрових гектарах та виділити її із земель запасу чи резерву Війтівської сільської ради Бершадського району. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача також не з'явилася в судове засідання, однак до початку розгляду справи по суті надала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] встановлено, що 10.08.1989 року він був прийнятий на роботу в "Агрофірму Війтівська" та являється членом "Агрофірми Війтівська". 01.09.1989 року [PERSON] був направлений на навчання до Іллінецького радгосптехнікуму, а 01.05.1993 року був прийнятий на роботу зоотехніком. 15.09.1996 року [PERSON] був звільнений з займаної посади. При цьому з довідки відділу Держгеокадастру у Бершадському районі Вінницької області №29-2-0.27-114/104-17 від 29.06.2017 року вбачається, що по Війтівській сільській раді Державний акт на право колективної власності на землю агрофірмі" Війтівська" с. Війтівка для сільськогосподарського використання був виданий 05.01.1996 року відповідно до рішення Бершадської районної ради народних депутатів від 29.12.1995 року № 102. [PERSON] не включений в список громадян -членів колективного сільськогосподарського підприємства, які додаються до Державного акта на право колективної власності на землю. У цій же довідці вказано, що розмір земельної частки (паю) по Війтівській сільській раді становить 1,72 в умовних кадастрових гектарах, вартість земельної частки (паю), на час паювання становить 13187 грн. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року) сертифікати на право на земельну частку(пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х "Перехідних положень"Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку(пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям..." має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Державний комітет України по земельних ресурсах листом від 22.08.2001 року за № 14-17-2-П1580/4251 роз'яснив, що як виняток землі резервного фонду можуть передаватися у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян - членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були внесені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю цього підприємства, і на час видачі зазначеного акта були членами КСП. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки(паю) в натурі, тощо. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а отже такими, що підлягають до задоволення із зазначених підстав, так як іншим способом захистити своє право позивач не має можливості.

Outcome: approved