Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON] в якому просить поділити спільне майно подружжя шляхом визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею Ѕ права власності на Ѕ частину квартири за адресою.: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що , вона з 05.12.2003р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі.26.02.2008 року вони придбали вищезазначену квартиру. Оскільки достатніх коштів на сплату всієї вартості квартири вони не мали, між відповідачем та АТ КІБ «Укрсиббанк» 26.02.2008р. було укладено договір про надання споживчого кредиту відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 35 000 доларів США. Того ж дня між нею та зазначеним банком укладено договір поруки, відповідно до якого вона відповідає перед банком за виконання взятих на себе зобов`язань [PERSON] . Крім того було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого предметом іпотеки виступила спірна квартира. 01.12.2010р. рішенням суду шлюб між ними розірвано. Відповідач припинив сплачувати кошти за кредитним договором, у зв`язку з чим тягар сплати ліг на неї. Рішенням суду від 09.07.2014р. з неї та відповідача солідарно стягнуто заборгованість за вищезазначеним кредитним договором в сумі 36 399,26 доларів США. З вересня 2016 року вона а ткож самостійно сплачує кошти за рішенням суду. Станом на 01.10.2020р. нею самостійно сплачено суму в розмірі 182 783,42грн. Вважає, що зазначена квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як набула в період шлюбу на підставі договорів, укладених в інтересах сім`ї . В зв`язку з недосягненням згоди про поділ спільного майна, вона звернулася з даним позовом до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, до суду від представника позивача надійшла заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представник АТ "УкрСиббанк" в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду письмові пояснення в яких зазначив про наявність заборгованості відповідачів зі сплати кредиту, поділ майна порушує майнові інтереси банку і направлені на недопущення звернення стягнення на іпотечне майно. Задоволення позовних вимог фактично позбавить АТ "УкрСиббанк" виконати рішення суду в спосіб та порядок передбачений законом. Просить відмовити в задоволення позовних вимог. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Установлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.12.2003 року, який розірвано рішенням Суворовського районного суду м.Херсона 01.12.2010р. справа № 2-6491/10. 26.02.2008р. між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого останній купив квартиру адресою.: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за № 935. 26.02.2008р. між [PERSON] та Акціонерним комерційно інноваційним банком "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту № 11305568000 відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 35 000 доларів США., строк дії договору до 26.02.2035 року. Зобов`язання за вказаним кредитним договором було забезпечено договором поруки, відповідно до умов якого поручителем за зобов`язаннями [PERSON] є [PERSON] . Спірна квартира перебуває у іпотеці за договором іпотеки № від 26.02.2008р. укладеним між [PERSON] та Акціонерним комерційно інноваційним банком "УкрСиббанк", посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. та зареєстровано в реєстрі заборон за № 943. Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у п.п. 49,50,51,52, Постанові від 30 червня 2020 року Справа №638/18231/15-ц: Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 08.12.2014р. рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 09.07.2014р. в частині стягнення кредитної заборгованості скасовано та ухвалено нове, яким з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11305568000 від 26.02.2008р. , яка виникла станом на 17.02.2014р. в сумі 36 399,26 доларів США з яких солідарно з [PERSON] стягнуто заборгованість за зазначеним договором в частині кредитних зобов`язань позичальника за період з 27.08.2013 року - заборгованість за договором в сумі 34 181,62 долари США. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Вказані правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах від 01 липня 2015 року (справа №6-612цс15), від 25 листопада 2015 року (справа №6-2333цс15), від 16 грудня 2015 року (справа №6-2641цс15), від 07 вересня 2016 року (справа №6-801цс16). Згідно із ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом (ст.71 СК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як роз`яснено в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділ сумісного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідач [PERSON] визнав факт набуття спірного майна за період шлюбу та визнав обставини викладені позивачем щодо порядку придбання спірної квартири. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки. Разом з цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону. Із урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що перебування спірної квартири в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії АТ «Укрсиббанк», як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 522/17048/15-ц (провадження № 61-33246св18). Після визнання за позивачем права власності на частину квартири іпотека продовжує бути дійсною. Згідно із ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, доведеним що вказана спірна квартира, придбана за кредитні кошти, отримані подружжям під час шлюбу, відтак, право на це майно в рівних частках набули і позивач, і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того, із ким із подружжя укладений кредитний договір. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про поділ майна підлягає задоволенню шляхом визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири, а тому в порядку поділу майна правомірним є визнання за позивачем права власності на 1/2 частини вказаної квартири, отже позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Судом констатується відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про погашення боргу за договором кредиту від 26.02.2008 року позивачем, чи доказів щодо внесення позивачем її власних коштів та за який саме період.

Outcome: approved