Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

17.03.2016 року до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир"про визнання недійсними договорів оренди звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON].Цивільна справа зареєстрована за № 139/228/16-ц. 11.04.2016 року до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Богатир"про визнання договорів оренди землі недійсними звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Цивільна справа зареєстрована за № 139/293/16-ц. Ухвалою суду від 15.04.2016 року цивільні справи № 139/228/16-ц та № 139/293/16-ц обєднані в одне провадження та присвоєно їм єдиний номер № 139/228/16-ц. Ухвалою суду від 20.04.2016 року до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача залучено ПП «Влад». Позовні вимоги позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (далі Позивачі-1), мотивовані тим, що21.12.2015 року ТОВ «Богатир» звернулось до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області із позовною заявою про визнання договорів оренди землі недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію іншого речового права. До поданої позовної заяви було додано копії договорів оренди землі та актів приймання-передачі земельних ділянок, що датовані 01.01.2006 року та зареєстровані Мурованокуриловецьким відділом Вінницької регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру» у 2007 році. Отримавши копію цієї позовної заяви з доданими до неї договорами Позивачам-1 стало відомо про те, що відповідач подав на реєстрацію не ті договори, які вони підписали з відповідачем, а інші договори, підпис в яких вони не ставили. В ряду Позивачів-1 збереглись оригінали справжніх договорів оренди землі, які вони 01.01.2006 року уклали з відповідачем, які суттєво відрізняються від оспорюваних договорів, зокрема в оспорюваних договорах відсутні погоджені сторонами 01.01.2006 року істотні умови, в тому числі п. 3.2: початок дії Договору 01 січня 2006 року, закінчення 31 грудня 2015 року. Позивачі-1 вважали, що сторонами укладено договір саме з такими умовами, що 31.12.2015 року вони закінчують термін дії, тому в жовтні 2015 року надіслали відповідачу листи-повідомлення, в яких повідомляли, що у звязку із закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки 31.12.2015 року надалі заключати договори не будуть. У відповіді на такі листи відповідач повідомляв, що договори були підписані на 10 років і відраховуючи строк їх дії з дня реєстрації вказував на їх закінчення у 2017 році. Така позиція відповідача не відповідала тому договору, який сторони в дійсності уклали, тому отримавши копії оспорюваних договорів 03.01.2016 року Позивачі-1 звернулись до Мурованокуриловецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області із заявами про те, що посадові особи ТОВ «Богатир» підробили оспорювані договори. В рамках порушеного за такими заявами кримінального провадження №12016020230000003 за відповідними постановами були проведені почеркознавчі експертизи згідно висновків яких у договорах оренди землі від 01.01.2016 року, що укладені між Позивачами-1 та ТОВ «Богатир» підписи Позивачів-1 виконані не ними, а іншими особами. Вказане підтверджує те, що підписи в оспорюваних договорах Позивачі-1 не ставили, а відтак була відсутня їх воля на укладення їх з такими істотними умовами, зокрема, як строк дії договору 10 років з дня його державної реєстрації. В звязку з цим, з метою захисту порушеного права, Позивачі-1 звернулися до суду з даним позовом та просять визнати оспорювані договори оренди землі недійсними, та стягнути з відповідача на їх користь понесені судові витрати. Позовні вимоги позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (далі Позивачі-2), мотивовані тим, що вони є власниками земельних ділянок на території Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області і 01.01.2006 року ними укладено договори оренди землі із ТОВ «Богатир». Укладеними договорами, серед іншого, врегульовано питання строку дії договору, а саме на 10 років (п.3.1); початок дії даного Договору 01 січня 2006 року, закінчення 31 грудня 2015 року (п. 3.2). Незадовго до закінчення договорів, Позивачі-2 повідомили ТОВ «Богатир» про закінчення 31 грудня 2015 року договорів оренди землі та про те, що продовжуватись та переукладатись відповідні договори оренди не будуть. На такі заяви, ТОВ «Богатир» повідомив, що договори не закінчуються у зазначений Позивачами-2 строк, оскільки підписані на 10 років, які обраховуються з моменту державної реєстрації, яка здійснена 27 березня 2007 року. Вимагаючи у ТОВ «Богатир» надання примірника договору, де питання строків врегульовано так, як вказує товариство, Позивачі-2 отримали відмову, що стало підставою для звернення останніх до органів прокуратури, а саме Могилів-Подільської місцевої прокуратури. В свою чергу, прокуратура направила заяви Позивачів-2 для прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України. 03 січня 2016 року до ЄРДР внесено відомості про дані кримінальні порушення за ч. 1 ст. 358 КК України, які в подальшому, а саме 05.01.2016 року за постановою прокурора обєднані в одне кримінальне провадження та присвоєно загальний реєстраційний номер №12016020230000003. В ході досудового розслідування проведено виїмку договорів у відділі Держгеокадастру у Мурованокуриловецькому районі та у бухгалтерії ТОВ «Богатир». Шляхом експертного дослідження встановлено, що у обох примірниках підпис у графі «Орендодавець» виконано не Позивачами-2, а іншими особами. Фактично, шляхом виконання підписів за орендодавців іншими особами, відбулось внесення змін до умов договорів, зокрема строку їх дії. В звязку з цим, з метою захисту порушеного права, Позивачі-2 звернулися до суду з даним позовом та просять визнати оспорювані договори оренди землі недійсними, та стягнути з відповідача на їх користь понесені судові витрати. Представники позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]в судовому засіданні заявлені позови підтримали за обставин викладених у них. [PERSON] додатково суду пояснила, що під час укладання договорів оренди землі від 01.01.2006 року, які зареєстровані Мурованокуриловецьким відділом Вінницької регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру» у 2007 році, їх текст було підписано від імені позивачів сторонніми особами, які не мали повноважень на вчинення таких дій. А тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», що є підставою для визнання спірних договорів недійсними. [PERSON] додатково суду пояснив, що його довірителі дізналися про порушення свого права, лише тоді коли ТОВ Богатир 21.12.2015 року звернулось до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області із позовною заявою про визнання договорів оренди землі недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію іншого речового права. Тому вважає, що перебіг строку позовної давності має рахуватися саме з цього часу, а не з моменту укладання спірних правовідносин. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що між позивачами та відповідачем були підписані договори оренди землі, при цьому позивачі особисто їх підписували. На підтвердження цього є висновки експертизи по громадянам [PERSON] та [PERSON] в яких зазначено, що підпис у графі Орендодавець у договорі оренди землі від 01.01.2006 року ймовірно виконаний не гр. [PERSON], [PERSON] Як зазначав його довіритель було таке, що замість якоїсь літньої людини договір приходив підписати онук, дочка, син і можливо, що були підписані іншою особою, але ж ніяк не в інтересах ТОВ Богатир. Зазначив, що між позивачами та відповідачем існували договірні відносин, за якими ТОВ Богатир користувалося землею, а люди отримували орендну плату, що знову ж таки свідчить про те, що був договір оренди та волевиявлення орендодавців. Вважає, що позивачі пропустили строки позовної давності, оскільки оспорювані договори укладені ще у 2006 році і при укладенні їм було відомо про їх зміст та умови. Просив у позовах відмовити, застосувавши строк позовної давності. Представник третьої особи [PERSON] вважає вимоги позивачів підставними та такими, що підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ст. 41 Конституції України). В силу положень ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»). Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (ст.ст. 14, 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Судом встановлено, що позивачам на підставі державних актів на право приватної власності на землю належать земельні ділянки площею: 6,5345 га (серія IV-ВН № 030574 від 20.11.2002 року [PERSON]В.); 2,4262 га (серія IV-ВН № 030645 від 20.11.2002 року [PERSON]П.); 2,3986 га (серія IV-ВН № 030567 від 20.11.2002 року [PERSON]Л.); 2,4959 га (серія IV-ВН № 030566 від 20.11.2002 року [PERSON]А.); 1,7686 га (серія IV-ВН № 030547 від 20.11.2002 року [PERSON]Г.); 2,1160 га (серія IV-ВН № 030927 від 20.11.2002 року [PERSON]Г.); 2,1112 га (серія IV-ВН № 030926 від 20.11.2002 року [PERSON]І.); 2,6138 га (серія IV-ВН № 030579 від 20.11.2002 року [PERSON]Д.); 2,1079 га (серія IV-ВН № 030626 від 20.11.2002 року [PERSON]М.); 2,1079 га (серія ВН № 153874 від 28.07.2004 року [PERSON]С.); 1,9178 га (серія IV-ВН № 030617 від 20.11.2002 року [PERSON]І.); 1,7994 га (серія IV-ВН № 030618 від 20.11.2002 року [PERSON]М.); 1,8526 га (серія I-ВН № 047911 від 20.11.2002 року [PERSON]М.); 2,9297 га (серія IV-ВН № 030575 від 20.11.2002 року [PERSON]С.); 2,6680 га (серія IV-ВН № 030576 від 20.11.2002 року [PERSON]Г.); 3,0997 га (серія IV-ВН № 030854 від 20.11.2002 року [PERSON]Б.) (Т.1 а.с. 27-34, 179-186). 01 січня 2006 року між позивачамита ТОВ «Богатир» укладено договори оренди земельних ділянок, які протягом березня-травня 2007 року були зареєстровані у Мурованокуриловецькому відділі Вінницької регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» (Т.1 а.с. 40-62, 205-221). Згідно свідоцтва про шлюб (серія І-АМ № 119222 від 27.06.2012 року) позивач [PERSON] 27.06.2012 року змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 18). Предметом вказаних Договорів є земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Котюжанівської сільської ради (ст.1 Договорів). Обєктом оренди Договорів є земельні ділянки площею: 6,5345 га (належна [PERSON]В.), 2,4262 га (належна [PERSON]П.), 2,3986 га (належна [PERSON]Л.), 2,4959 га (належна [PERSON]А.), 1,7686 га (належна [PERSON]Г.), 2,1160 га (належна [PERSON]Г.), 2,1112 га (належна [PERSON]І.), 2,6138 га (належна [PERSON]Д.); 2,1079 га (належна [PERSON]М.); 2,1079 га (належна [PERSON]С.); 1,9178 га (належна [PERSON]І.); 1,7994 га (належна [PERSON]М.); 1,8526 га (належна [PERSON]М.); 2,9297 га (належна [PERSON]С.); 2,6680 га (належна [PERSON]Г.); 3,0997 га (належна [PERSON]Б.)(ст. 2 Договорів). Договори укладено сторонами на 10 років (ст. 3 Договорів). Межі земельних ділянок, що надавались в оренду, в натурі (на місцевості) не визначалися, про що комісією в присутності орендодавців, представника Котюжанівської сільської ради в особі голови [PERSON] і представника орендаря в особі директора ТОВ «Богатир» [PERSON] у 2006 році складено акти визначення меж земельних ділянок, що надаються в оренду, в яких, у тому числі, зазначено, що право на користування земельною ділянкою підтверджено державним актом, на якому відображена схема земельної ділянки, що надається в оренду (копія державного акту додається). Земельна ділянка, що надається в оренду повинна бути використана тільки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Т.1 а.с. 41-62, 205-222). Акти прийому передачі земельних ділянок від 2006 року, що знаходяться в досліджених в судовому засіданні реєстраційних справах по спірних договорах оренди землі, які були витребувані з Відділу Держгеокадастру Мурованокуриловецького району Вінницької області та оглянуті судом, свідчать про те, що позивачі передали, а відповідач прийняв земельні ділянки . Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Згідно з висновками почеркознавчої експертизи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України проведеного в рамках кримінального провадження № 12016020230000003: - № 34-П від 08.02.2016 року «Підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.1 а.с. 103-108); - № 56-П від 15.02.2016 року «Підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.1 а.с. 109-115); - № 37-П від 05.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.1 а.с. 123-130); - № 53-П від 15.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.1 а.с. 131-137); - № 40-П від 22.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», ймовірно виконаний не гр. [PERSON] (Т.1 а.с. 116-122); - № 35-П від 16.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.1 а.с. 75-82); - № 51-П від 18.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.1 а.с. 89-94); - № 36-П від 15.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.1 а.с. 224-226); - № 39-П від 08.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.1 а.с. 227-230); - № 52-П від 22.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.1 а.с. 231-234); - № 48-П від 12.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний ймовірно не гр. [PERSON] (Т.1 а.с. 83-88); - № 41-П від 12.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.1 а.с. 235-238); - № 38-П від 08.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.1 а.с. 239-242); - № 49-П від 16.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.1 а.с. 243-246); - № 47-П від 12.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.1 а.с. 247-249); - № 82-П від 22.02.2016 року: підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Богатир», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (Т.2 а.с. 1-3). Оригінали вказаних висновків експерта знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 12016020230000003, що були досліджені судом в судовому засіданні. Судом враховано, що згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Тобто, щоб результат проведеної експертизи мав бути допустимим доказом, як окремий вид доказів у відповідності до ст. 66 ЦПК України, експертиза має призначатись у даній конкретній справі за заявою осіб, які беруть участь у справі, а не в будь-якій іншій. Висновок експерта зроблений у іншій справі може досліджуватись судом лише як письмовий доказ у відповідності до ст. ст. 57, 64 ЦПК України, і не може вважатись висновком експерта в розумінні ст. 66 ЦПК України, так як він не отриманий в порядку, передбаченому ст. ст. 143, 144, 147 ЦПК України. Таким чином, в даному випадку суд оцінює вказані вище висновки експертизи, як письмові докази і вважає, що доводи позивачів про те, що вони не підписували спірні договори оренди земельних ділянок, які в подальшому були зареєстровані у встановленому законом порядку, є обґрунтованими і повністю доведеними. Вказані обставини підтверджуються як дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами у виді висновків експертиз, так і наданими частиною позивачів договорами оренди землі, які вони 01.01.2006 року уклали з відповідачем, однак той не здійснив їх державної реєстрації, та які, в свою чергу, суттєво відрізняються від оспорюваних договорів, зокрема щодо початку строку їх дії та його закінчення: початок дії Договору 01 січня 2006 року, закінчення 31 грудня 2015 року (п. 3.2. Договорів) (Т.1 а.с. 35-39, 197-204). У наданих частиною позивачів договорах, окрім договору укладеного [PERSON] (а.с. 37), містяться підписи сторін: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представника ТОВ «Богатир». Усі договора скріплені печаткою ТОВ «Богатир». Представником відповідача не надано жодних доказів, які б указували на те, що дані договора не підписувалися представником ТОВ «Богатир», тому суд приходить до висновку, що позивачі правомірно вважали, що до 31.12.2015 року діяли саме підписані ними правочини, а не ті, які були зареєстровані у Мурованокуриловецькому відділі Вінницької регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» і підпис у яких виконаний іншими особами. При цьому судом враховано, що договори оренди землі, які дійсно підписані позивачами, надані не всі, зокрема позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не змогли їх надати взагалі, а [PERSON] надав договір хоч і з печаткою ТОВ «Богатир» однак без жодних підписів. Разом з тим, допитані в порядку ст. 184 ЦПК України як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кожний окремо послідовно розповіли про обставини укладання та підписання з відповідачем договорів оренди належних їм земельних ділянок і що вони підписували саме такі екземпляри, у яких зазначено початок дії договору 01 січня 2006 року, а закінчення 31 грудня 2015 року. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що жодних договорів з ТОВ «Богатир» не підписували, а відповідач використовував належну їм земельну ділянку на підставі усної домовленості. [PERSON] вказала, що договір оренди із відповідачем від її імені підписала дочка. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не допитувалися, оскільки на їх допиті сторони не наполягали. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив факт підписання договорів його довірителем, відмовився від проведення експертизи, для встановлення відповідності підписів у договорах оренди землі, на які посилаються частина позивачів. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Таким чином, у сукупності доказів суд вважає доведеним, що спірні договори оренди землі, які зареєстровані Мурованокуриловецьким відділом Вінницької регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру» у 2007 році позивачами не підписувалися. При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] особисто підписали спірні договори оренди, так як у висновках експертиз №40-П від 22.02.2016 року та №48-П від 12.02.2016 року зазначено, що підпис у графі "Орендодавець" у договорі оренди землі від 01.01.2006 року, що укладений між [PERSON], [PERSON] та ТОВ "Богатир", ймовірно виконаний не гр. [PERSON] та [PERSON], оскільки з мотивувальної частини вищевказаних висновків вбачається, що відповісти на питання по суті, в категоричній формі, не представилось можливим у звязку з: простою будовою досліджуваних підписів; обмеженим обємом досліджуваного графічного матеріалу; відсутністю вільних зразків почерку [PERSON], [PERSON] та недостатнім комплексом ознак категоричного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається із досліджуваних спірних договорів оренди, вони є зареєстрованими, а отже в силу діючого на той час законодавства укладеними. Відповідно до розяснень які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір. Отже, оскільки спірні договори оренди землі є укладеними, а тому оспорюваними, то вони можуть бути визнані недійсними. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме: обовязкову наявність в договорі певних істотних умов та обовязкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистих підписів позивачів в договорах оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договорів оренди землі від 01.01.2006 року, які зареєстровані Мурованокуриловецьким відділом Вінницької регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру» у 2007 році, їх текст було підписано від імені позивачів сторонніми особами, які не мали повноважень на вчинення таких дій. А тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», що є підставою для визнання спірних договорів недійсними. При цьому, судом враховуються вимоги статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право і суд вважає встановленим, що реєстрація відповідачем договорів оренди землі, які не підписувалися позивачами безумовно порушило право останніх на розпорядження землею, оскільки останні правомірно вважали, що право орендаря на користування їх земельними ділянками спливає 31.12.2015 року. У даному випадку істотність порушення прав позивачів як орендодавців полягає у створенні перешкод у розпорядженні їх власним майном, в тому числі укладення договорів оренди з іншими особами. Представником відповідача в судовому засіданні 13.05.2016 року подано суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 52). У вказаній заяві він послався на те, що оскільки договори оренди землі між сторонами були укладені 01.01.2006 року, про що свідчать підписи сторін на договорах, відтак саме із дати підписання договору оренди земельної ділянки, почав спливати термін позовної давності щодо будь-яких претензій Позивачів стосовно укладених договорів. Позивачі без поважних причин пропустили строк звернення до суду з позовом про визнання недійсними договорів оренди землі, оскільки ще при укладенні договорів, їм було відомо про їх зміст та умови. Водночас, позицію Позивачів, відповідно до якої, вони вважали, що Договори оренди укладено з 01 січня 2006 року до 31 грудня 2015 року не можна брати до уваги, позаяк у п. 3.1 Договорів оренди чітко зазначено, що договір оренди укладено на 10 років. Разом з тим, відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі», передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Суд вважає, що в даному випадку вказана заява не може бути задоволена з огляду на наступне. Так, відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, посилання представника відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірних правочинів, оскільки позивачі отримували плату за користування землею, є таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України. Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року (справа № 6-48цс15). Висновок Верховного Суду України, щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів (ч. 1, 2 ст. 360-7 ЦПК України). Разом з тим, в оглянутих в судовому засіданні матеріалах кримінального провадження № 12016020230000003 знаходяться листи-повідомлення частини позивачів до ТОВ «Богатир» в яких вони зазначають про те, що термін дії договорів оренди земельних ділянок, закінчується 31 грудня 2015 року та просять припинити дію договорів від 01.01.2006 року. Дані листи-повідомлення датовані: [PERSON] 10.09.2015 року (Т.1 а.к.п. 186); [PERSON] 10.09.2015 року (Т.1 а.к.п. 200-201); [PERSON] 05.102015 року (Т.1 а.к.п. 212); [PERSON] 05.10.2015 року (Т.1 а.к.п. 223); [PERSON] 05.10.2015 року (Т.1 а.к.п. 260); [PERSON] 04.08.2015 року (Т.2 а.к.п. 23). [PERSON] того, в матеріалах кримінального провадження містяться також листи-відповіді директора ТОВ «Богатир» адресовані [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 20.10.2015 року (Т.1 а.к.п. 228, 237, 303) та [PERSON], [PERSON] від 01.10.2015 року (Т.2 а.к.п. 11, 24), з яких вбачається, що відповідач повідомляє заявникам про те, що датою закінчення укладених між ним договорів є 27.03.2017 року, що власне і стало підставою звернення більшості позивачів до правоохоронних органів. Також, суд вважає доведеним, що Позивачам-1 достеменно про наявність спірних договорів оренди стало відомо лише тоді коли ТОВ «Богатир» 21.12.2015 року звернулось до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області із позовною заявою про визнання договорів оренди землі недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію іншого речового права (Т.1 а.с. 66-74). Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог позивачів з метою захисту їх прав та законних інтересів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів слід стягнути сплачений ними судовий збір.

Outcome: approved