Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС», Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.01.2016 року, на автодорозі НІ 1 Дніпропетровськ - Миколаїв, йому були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. Відповідно до вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.03.2018 року винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний [PERSON] - працівник Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС», який, керуючи автобусом «Мерседес Бенц 0345» (державний реєстраційний номер [NUMBER] ), порушив Правила дорожнього руху України, його було засуджено за ч.1 ст. 286 КК України. Володільцем джерела підвищеної небезпеки - автобуса «Мерседес Бенц 0345» реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , є відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС». Цивільна відповідальність ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС», як володільця автобуса «Мерседес Бенц 0345» реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8442152, в якому зазначено, що «страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає сто тисяч гривень». 25.01.2016 року ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС» повідомило ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про вказану дорожньо-транспортну пригоду і надало документи, які свідчили про те, що під час дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] керував забезпеченим транспортним засобом на законних підставах. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди Позивач отримав каліцтво, втратив працездатність. В період з 22.01.2016 року по 07.05.2016 року та з 11.05.2016 року по 01.06.2017 року позивач був непрацездатним, йому була встановлена II група інвалідності. В період з 01.06.2017 року по 01.06.2018 року він також був непрацездатним, йому була встановлена III група інвалідності. Отже, його каліцтво і пов`язана з ним втрата працездатності тривали протягом більш ніж 28-ми місяців. До каліцтва позивач, як фізична особа-підприємець здійснював підприємницьку діяльність, та у 2015 році отримав дохід у розмірі 165221 гривень 66 копійок, його середньомісячний дохід за вказаний період склав 13768 гривень 47 копійок. Оскільки внаслідок каліцтва та пов`язаною з ним втратою працездатності позивач протягом 28-ми місяців був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність, заподіяна йому каліцтвом шкода склала 385517 гривень 16 копійок (13768,47 гривень х 28 місяців = 385517,16 гривень). Посилаючись на положення ч.1 ст.1172, ч.2 ст. 1187, ч.1 ст. 1194, 1195, 1198 ЦК України, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодування за заподіяну йому каліцтвом шкоду - частину, в межах страхової суми (ліміту відповідальності), доходу, що був втрачений ним за двадцять вісім місяців каліцтва, у розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень, а з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» - частину доходу, що був втрачений ним за двадцять вісім місяців каліцтва і перевищує страхову суму (ліміт відповідальності), у розмірі 285517 (двісті вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень 16 копійок та витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень. Ухвалою суду від 23.04.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 29.05.2020 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача просив суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень послався на те, що до каліцтва Позивач, як фізична особа - підприємець здійснював підприємницьку діяльність від якої у 2015 році отримав дохід у розмірі 165221 грн. 66 коп. Згідно детальної інформації про фізичну особу - Позивача вбачається, що видом діяльності останнього була Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення (основний), оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього, оптова торгівля іншими проміжними продуктами, неспеціалізована оптова торгівля, вантажний автомобільний транспорт. Інвалідність і ступінь втрати здоров`я повнолітніх хворих встановлюється медико- соціальними експертними комісіями (далі - МСЕК) у результаті проведення відповідної експертизи (ст. 7 Закону від 06.10.05 р. № 2961-IV, далі - Закон № 2961). Документом, що підтверджує інвалідність, а також таким, що містить висновок МСЕК щодо умов і характеру роботи, є довідка МСЕК (форма затверджена наказом МОЗ від 30.07.12 р. № 577). На підтвердження не працездатності у період з 11 травня 2016 року по 01 червня 2018 року Позивач надає довідки МСЕК від 11 травня 2016 року, згідно якого вбачається, що Позивача оглянуто 11 травня 2016 року та протипоказана праця в умовах звичайного виробництва та від 22 червня 2017 року, згідно якого вбачається, що Позивача було оглянуто 22 червня 2017 року та протипоказана важка фізична праця, робота з тривалою ходою. Встановлені Позивачу групи інвалідності (спочатку 2 група, потім - 3 група) свідчать про обмеження чи втрату ним працездатності. Але не кожне обмеження чи втрата працездатності можуть призвести до не можливості виконувати роботу. Крім того, 03.05.2017 року позивач припинив діяльність як фізична особа-підприємець, однак існує безліч посад чи робіт, які можуть успішно виконувати особи, яким установлено групу інвалідності в результаті чого він не був позбавлений можливості працевлаштуватися. Також, позивачем не надано даних щодо індивідуальної реабілітаційної програми інваліда, що повинна бути надана до висновку МСЕК. Згідно листка непрацездатності серії АГШ № 909434 від 15 червня 2016 року вбачається, що Позивачу необхідно стати до роботи з 11 травня 2016 року. В результаті чого, вважають, що в порушення вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він у період з 11 травня 2016 року по 01 червня 2018 року не міг працювати або інших доказів на підтвердження його непрацездатності протягом 751 днів після ДТП. Відповідач також вважає, що сума витрат заявлена позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. є необґрунтованою, оскільки вимоги заявлені позивачем до двох відповідачів, то у разі задоволенню позову, судові витрати повинні бути розподілені між відповідачами, в тому числі витрати на правничу допомогу. Крім того, такі дії, як вивчення та аналіз обставин цивільної справи, надання позивачу попередньої консультації по цивільній справі, підготовка позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, не відповідають умовам наданого договору про надання правової допомоги, тому вимоги Позивача про стягнення понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки не надано належного та допустимого доказу надання адвокатом правничих послуг ( а.с. 47-51 - відзив). 02.06.2020 року від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача просив суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування послався на те, що 05.08.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» укладено поліс № АІ/8442152 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого транспортний засіб «Мерседес Бенц 0345», державний реєстраційний номер [NUMBER] , є забезпеченим. Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає: 100 000 грн., строк дії з 28.08.2015 року по 27.02.2016 року, франшиза- 0 грн.. Страховик прийняв на себе майнову відповідальність у межах визначеної страхової суми перед третіми, (невідомими насамперед) особами здійснити страхове відшкодування на умовах положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно із п. 35.1. ст. 35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та відповідні документи. Згідно із п. 37.1.4. ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. [PERSON] страховику заяву про страхове відшкодування не подав, будь-який вимог не заявляв. Відповідно до копій наданий позивачем судових рішень страховик був залучений у процесуальному статуті третьої особи. Потерпілий не скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування шляхом подання страховику заяви про страхове відшкодування, через що, станом на дату підписання позовної заяви - 21.04.2020 року сплило три роки з дати дорожньо-транспортної пригоди (22.01.2016 року), що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того, згідно із ст. 25 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю...» Преамбулою Закону України "Про страхування" передбачено: "Дія цього Закону не поширюється на державне соціальне страхування". Таким чином, види загальнообов`язкового державного соціального страхування не є видами обов`язкового страхування. А, відповідно, виплати з фонду соціального страхування не можуть розглядатися в якості відшкодування за рахунок іншого виду обов`язкового страхування. Оскільки Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шкода по тимчасовій втраті працездатності позивачу була відшкодована в повному обсязі - 100% (це підтверджується оборотною стороною листа непрацездатності), позивач не має втраченого доходу який би міг відшкодовуватись згідно Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Просять суд врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 06.05.2020 р. у цивільній справі № 462/173/19. Посилаючись на вказані обставини просили в задоволені позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовити повністю, судовий розгляд справи здійснювати за відсутності їх представника ( а.с. 60-64 - відзив). В судовому засіданні 16.09.2020 року представник позивача - адвокат Голівер П.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив суд їх задовольнити та стягнутиз відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача відшкодування за заподіяну йому каліцтвом шкоду - частину, в межах страхової суми (ліміту відповідальності), доходу, що був втрачений ним за двадцять вісім місяців каліцтва, у розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень, стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» на користь позивача частину доходу, що був втрачений ним за двадцять вісім місяців каліцтва і перевищує страхову суму (ліміт відповідальності), у розмірі 285517 (двісті вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень 16 копійок, витрати понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень. 26.10.2020 року від представника позивача - адвоката Голівера П.В. надійшла заява про продовження розгляду справи за його відсутності та відсутності позивача [PERSON] на позовних вимогах наполягав. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» Караканова Т.В., будучи присутньою в судовому засіданні 16.09.2020 року в режимі відеоконференції, проти позову заперечувала в повному обсязі та посилаючись на обставини викладені у відзиві, просила в задоволені позову відмовити. 26.10.2020 року від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» Русавського А.А. надійшло клопотання про продовження розгляду справи за відсутності представника ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС» ( а.с. 128-129 - клопотання). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] в судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позовних вимог не надав. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів та наданих в судовому засіданні 16.09.2020 року пояснень представників, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, що надані сторонами, прийнявши до уваги пояснення представників позивача та відповідача наданих ними в судовому засіданні 16.09.2020 року, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 3400 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами. Позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС», треті особи: Державна служба України з безпеки на транспорті, [PERSON] , Приватне акціонерне товариство «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволені частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» на його користь 76960,27 гривень ( 3197,78 грн. - витрати на лікування, 31762,49 -в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000,00 грн. витрат понесених на авто-товарознавче дослідження ( а.с. 8-12 - копія вироку). Вироком встановлено, що 22 січня 2016 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, [PERSON] , керуючи технічно справним автобусом «Мерседес Бенц 0345», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався за міжміським маршрутом «Інгулець - Дніпропетровськ», по проїзній частині автодороги Н11 Дніпропетровськ - Миколаїв в Криворізькому районі Дніпропетровської області з боку с. Широке в напрямку с. Авдотівка зі швидкістю близько 50 км/год. В цей час на звуженні дороги ліворуч, біля правого краю проїзної частини стояв автомобіль «ГАЗ-3302-414 СПГ», реєстраційний номер [NUMBER] , спереду якого знаходився [PERSON] , який займався ремонтом автомобіля. [PERSON] проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, допустив занос керованого ним автобусу, чим порушив п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, та контактував передньою частиною автобусу «Мерседес Бенц 0345» реєстраційний номер [NUMBER] з задньою частиною автомобілю «ГАЗ-3302-414 СПГ», реєстраційний номер [NUMBER] , який стояв біля правого краю проїзної частини. Внаслідок зіткнення автомобіль «ГАЗ-3302-414 СПГ», реєстраційний номер [NUMBER] просунувся вперед та контактував з пішоходом [PERSON] , який знаходився попереду нього. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя та правої гомілки, закритого перелому середньої третини правої великогомілкової кістки без зміщення, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області в частині вирішення цивільного позову скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд для розгляду цивільного позову у встановленому порядку, в іншій частині вирок залишено без змін ( а.с. 13-14 - копія ухвали). Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2019 року позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС», треті особи: Державна служба України з безпеки на транспорті, [PERSON] , Приватне акціонерне товариство «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволені частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» на його користь 7424,54 грн матеріальної шкоди, 2000,00 грн. витрат понесених на автотоварознавче дослідження та 15000,00 грн. - моральної шкоди, в задоволені інших позовних вимог відмовлено (а.с. 15-19 - копія рішення). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.01.2020 року вищевказане рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2019 року залишено без змін ( а.с. 20-23 - копія постанови). З наданих позивачем доказів встановлено, що [PERSON] на момент вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, на підставі трудової угоди від 11 січня 2016 року, був працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС». Також встановлено, що 05.08.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» укладено поліс № АІ/8442152 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого транспортний засіб «Мерседес Бенц 0345», державний реєстраційний номер [NUMBER] , є забезпеченим. Відповідно до страхового полісу№ АІ/8442152, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає: 100 000 грн., строк дії з 28.08.2015 року по 27.02.2016 року, франшиза- 0 грн.. 25 січня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС», повідомило Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про вищевказану дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 22 січня 2016 року. Вказані обставини не заперечувалися відповідачами ( а.с. 7, 15-23- копія полісу, копії рішення, постанови суддів). Згідно копій листків непрацездатності, [PERSON] з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, параорбітальна гемотома праворуч, забій м`яких тканин голови, обличчя, ЗТГ, забій грудної клітини, закритий перелом с/з правої великоберцової кістки без зміщення перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізька міська лікарня №2» в період з 22 січня 2016 року по 06 лютого 2016 року, в подальшому продовжував лікування в період з 07 лютого 2016 року по 07 травня 2016 року амбулаторно в КЗ «Криворізька міська лікарня №1». Згідно довідки МСЕК №424967 йому встановлена інвалідність ІІ групи. В період з 01.06.2017 року по 01.06.2018 року він також був непрацездатним, та йому була встановлена III група інвалідності. (а.с. 24-29 - копія листків непрацездатності, повідомлень). Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 2ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч.1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до положень ст. 1198 ЦК України, розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних податкового органу. До дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, від якої у 2015 році отримав дохід у розмірі 165221 гривня 66 копійок. Вказана обставина підтверджується Податковою декларацією платника єдиного податку від 10.01.2016 року ( а.с. 30 - копія податкової декларації). З наданих позивачем доказів, вбачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] внаслідок каліцтва та пов`язаною з ним втратою працездатності протягом 28-ми місяців (з 22.01.2016 року по 01.06.2018 року) був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність в результаті втрати працездатності. У 2015 році його середньомісячний дохід, як особи підприємця склав 13768 гривень 47 копійок (165221,66 гривень : 12 місяців = 13768,47 гривень). Таким чином, заподіяна позивачу внаслідок каліцтвом шкода склала 385517 гривень 16 копійок (13768,47 гривень X 28 місяців = 385517,16 гривень). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до страхового полісу серії АІ № 8442152, страховий ліміт 50 000 грн. встановлений на відшкодування шкоди, заподіяної майну та страховий ліміт 100 000,00 грн. - на відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» частину доходу, що був втрачений ним за двадцять вісім місяців каліцтва і перевищує страхову суму (ліміт відповідальності), у розмірі 285517 (двісті вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень 16 копійок. В той же час, що стосується позовних вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодування за заподіяну йому каліцтвом шкоду - частину, в межах страхової суми (ліміту відповідальності), доходу, що був втрачений ним за двадцять вісім місяців каліцтва, у розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 23 вищевказаного Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до положень статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування» та пункту 6 частини першої статті 991 ЦК України страховик має право відмовити у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування за наявності підстав, встановлених законом. Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачені у статті 37 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Так, згідно з підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у пункті 37.1.4 строк є присічним і поновленню не підлягає. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19 зазначила таке. У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. В той же час, як вбачається з наданих сторонами доказів, позивач [PERSON] з заявою про страхове відшкодування впродовж трьох років до Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не звертався, при зверненні до суду з позовною заявою в межах кримінального провадження, позовні вимоги до вказаної страхової компанії не заявляв, що відповідно до положень статті 37 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто впродовж трьох років з моменту дорожньо-транспортної пригоди (а саме з 22.01.2016 року) позивач взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика, ані до суду, а звернувся з позовом до суду лише 22.04.2020 року, що є підставою для відмови в задоволені позовних вимог в цій частині. При таких обставинах, приймаючи до уваги, що позивач пропустив встановлений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для звернення із заявою про страхове відшкодування, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодування за заподіяну йому каліцтвом шкоду - частину, в межах страхової суми (ліміту відповідальності), доходу, що був втрачений ним за двадцять вісім місяців каліцтва, у розмірі 100000,00 гривень, задоволені не підлягають. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Відповідно п.1.1 Договору про надання правової допомоги від 10 квітня 2020 року, кладеного між адвокатом Голівер Павлом Володимировичем та позивачем [PERSON] , Виконавець зобов`язується бути представником Замовника в Довгинцівському районному суді міста Кривого Рогу та в Дніпровському апеляційному суді, під час судового та апеляційного розгляду справи [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС»та Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, а Замовник збов`язується оплатити послуги Виконавця. В позовній заяві позивач просить суд стягнути на його користь витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень. В підтвердження вищевказаних витрат позивачем надано суду наступні докази: договір про надання правничої допомоги від 10.04.2020 року; додаток №1 до договору про надання правової допомоги; копію квитанції серії ААЗ №362883 від 10.04.2020 року про сплату за вищевказаним договором 15000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень; розрахунок вартості правничої допомоги ( а.с. 31-34). Відповідно до розрахунку вартості допомоги, що вже надана та буде надаватися позивачу - [PERSON] у зв`язку з підготовчими діями та судовим розглядом його позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» та Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом від 21.04.2020 року вбачається, що на вивчення та аналіз обставин цивільної справи адвокатом Голівером П.В. було витрачено 4 години, на надання позивачу - [PERSON] попередньої консультації по цивільній справі адвокатом Голівером П.В. було витрачено 1 година, на підготовку позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, адвокатом Голівером П.В. було витрачено 15 годин, на безпосередній розгляд цивільної справи в судовому засіданні адвокатом Голівером П.В. має бути витрачено 10 годин. З розрахунку також слідує, що фактична вартість наданої адвокатом Голівером П.В. правничої допомоги позивачу клала 500 ( п`ятсот) гривень за 1 годину. Відповідно до положень ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В той же час, з розрахунку слідує, що адвокатом Голівером П.В. на вивчення та аналіз обставин цивільної справи було витрачено 4 години, однак вивчення та аналіз якої саме цивільної справи станом на 10.04.2020 року адвокатом витрачався час в розрахунку не вказано, не доведено суду також і те, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, що на теперішній час розглядається судом. Крім того, як вбачається з протоколів судових засідань від 09.06.2020 року та від 16.09.2020 року адвокатом Голівером П.В. на безпосередній розгляд цивільної справи в судовому засіданні витрачено 1 годину 10 хвилин ( а.с. 78, 116-117 - протоколи). Приймаючи до уваги розрахунок наданий стороною позивача, та враховуючи вищевказані обставини, суд приходить висновку, що доведеними витратами на правову допомогу, що понесені позивачем є витрати в розмірі 8583, 30 гривень. При цьому, суд виходить з того, що на надання позивачу - [PERSON] попередньої консультації по цивільній справі адвокатом Голівером П.В. було витрачено 1 година, на підготовку позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, адвокатом Голівером П.В. було витрачено 15 годин, на безпосередній розгляд цивільної справи в судовому засіданні адвокатом Голівером П.В. було витрачено 1 година 10 хвилин, що складає 17 годин 10 хвилин, та що виходячи з встановленої між позивачем та адвокатом вартості робіт в розмірі 500 гривень за годину, становить 8583, 30 гривень. Таким чином, оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені ним на правову допомогу в розмірі 6356 (шість тисяч триста п`ятдесят шість) гривень 86 копійок, виходячи з наступного розрахунку 285517,16 гривень (задоволені вимоги) : 385517,16 гривень (заявлені вимоги) * 8583,30 (понесені витрати на правову допомогу). На підставі викладеного,

Outcome: partial