Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом в суд до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини мотивуючи тим, що 17.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції у Вінницької області між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 23, від якого мають двох сина [PERSON], [INFO]. Після народження дитини подружні стосунки з відповідачем стали погіршуватись, відповідач почав прискіпливо до неї відноситись, безпричинно з найменшого приводу влаштовувати сварки під час яких обзивав її нецензурною лайкою, бували випадки рукоприкладства. Все це відбувалось в присутності дитини, що наносило дитині психологічних травм. Довгий період часу вона це все терпіла намагаючись зберегти сім'ю, але після того як відповідач в категоричній формі поставив вимогу забиратися з квартири його батьків, вона змушена була переїхати на проживання до своїх батьків в смт.Чечельник. На даний час вона знаходиться в декретній відпустці за доглядом за дитиною, в зв'язку з тим, що не працює не в змозі належним чином матеріально забезпечувати дитину, тому просить шлюб між ними розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення ним повноліття. Після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище Ярославська. 21.03.2019 року позивачка подала до суду заяву в якій просить стягнути відповідно до ст.84 СК України з відповідача аліменти на її утримання до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьох років у розмірі 1/6 усіх видів заробітку (доходу), тобто до 05.01.2020 року. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення не заперечує. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони вважає, що позов підлягає задоволенню повністю по слідуючим підставам. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 136240 виданого 17.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції у Вінницькій області сторони зареєстрували шлюб про, що зроблено відповідний актовий запис за № 23. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД № 504089 виданого 16.01.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] народився 05 січня 2017 року і його батьком є [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище в зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру частки аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище\~ дитини і відповідача,\~ інші обставини що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 5 ст.183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.24 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає\~за можливе позов задовольнити повністю. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, позивачем згідно квитанції № N1CQE46491 виданої 18.02.2019 року АТ "[PERSON] АВАЛЬ" у м.Києві (№0824 Чечельницьке відділення) сплачено судовий збір при поданні позову в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп., оскільки позов відповідечем визнано на стадії підготовчого судового розгляду до початку розгляду справи по суті, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок, а також 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок, який відповідно до ст.141 ЦПК України,\~ підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому з відповідача в користь держави необхідно стягнути 384 грн. 20 коп. судового збору за вимогу про стянення аліментів на дитину та 384 грн. 20 коп. судового збору за вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Outcome: approved