Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

У січня 2020 року [PERSON] звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до Менської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Мотивувала позивач свій позов тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги за законом на спадкове майно є позивач [PERSON] . Фактично прийнявши спадщину, позивач [PERSON] звернулася до Менської районної держаної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. В зв`язку з цим, позивач звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Ухвалою від 28 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, залучено до участі в справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача - Менської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяви про розгляд справи без їх участі. В установлений в ухвалі строк представник відповідача не надав суду відзив на позов, а також будь - яких заперечень щодо заявлених позовних вимог, що дає підстави суду вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в установлений в ухвалі строк відповідачі не надали суду відзив на позов, а також будь - яких заперечень щодо заявлених позовних вимог, що дає підстави суду вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] в селі Максаки Менського району помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.5). Спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно після померлого [PERSON] є позивач - дружина [PERSON] (а.с.6), а також діти спадкодавця - відповідачі [PERSON] та [PERSON] .. Згідно із законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" кожна сільська рада вела за встановленими формами по господарські книги (ст. 13 даного закону). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 12 за 1991 - 1995 роки, виданої Лісківською сільською радою Менського району Чернігівської області зазначено, що згідно по господарського обліку станом на 15.04.1991, житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] , мав статус колгоспного двору, головою колгоспного двору був [PERSON] , членами колгоспного двору були: дружина [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] . Станом на 15 квітня 1991 року дане домоволодіння мало статус «колгоспний двір» (а.с.42-43). Згідно п. 6 (а) постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військові службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Таким чином, право власності на майно колгоспного двору, що розташоване в [ADDRESS] збереглось за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках по 1/4 кожному. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як слідує з матеріалів спадкової справи №203/2019 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , позивач [PERSON] в установлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] , отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями позивачу відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що свідчить наявна в матеріалах справи постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 46/02-31 від 15.01.2020. Інші спадкоємці першої черги за законом [PERSON] та [PERSON] в установлений законом строк звернулись до нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] (а.с.11, 45-63). Встановлено, що будівництво будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1922 року. У даному кодексі відсутні положення щодо обов`язкової державної реєстрації новозбудованого домогосподарства та положення, які б регулювали відносини пов`язані з колгоспними дворами. Оскільки, у судове засідання надана довідка відповідно до якої житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] , був колгоспним двором станом на 15 квітня 1991 року, то відносини мають регулюватися положеннями Цивільного кодексу Української радянської соціалістичної республіки у редакції 1963 року (далі ЦК УРСР). Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року зазначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок" право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З введенням в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] виготовлено 24 жовтня 2019 (а.с.22-29). Згідно із звітом про оцінку майна житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] має загальну вартість 22180 грн. 00 коп. (а.с.12-21). Позивач в своїх позовних вимогах ставить питання про визнання за нею права власності на все спірне домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Проте, матеріалами справи підтверджено, що позивачка [PERSON] має право на 1/4 частину у вказаному будинку, як член колгоспного двору, оскільки станом на 15.04.1991 року вона була зареєстрована в даному домоволодінні, разом з тим не надає суду доказів, які б перешкоджали їй в оформленні своєї частки у вказаному житловому будинку в органах, які здійснюють реєстрацію нерухомого майна. Крім цього, відповідачі [PERSON] та [PERSON] також мають право на ј частину кожний у вказаному будинку, як члени колгоспного двору, оскільки станом на 15.04.1991 року вони були зареєстровані в даному домоволодінні. В зв`язку з цим вказані частки домоволодіння не є спадковим майном і заявлені позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по [ADDRESS] , після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] . В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial