Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

31.03.2017 Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилався на те, що 15.04.2008 відповідач [PERSON] та Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" уклали договір № DNQ0G40000006884, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 128775,00 грн із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 15.04.2023 р. В забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] перед ПАТ «КБ «Приватбанк», між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» укладено договір поруки. В забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] перед ПАТ «КБ «Приватбанк», між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» укладено договір поруки. У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач [PERSON] свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 13.02.2017 є заборгованість перед позивачем у сумі 106000 грн. (сто шість тисяч 00 копійок) в т.ч.: 68465,64 грн - заборгованість за кредитом, 37534,36 грн - пеня. Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника, наполягав на задоволенні позову. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, у судове засідання не з'явилися. Суд постановив ухвалу розглянути справу за наявними матеріалами справи заочно. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд встановив, що між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] виникли правовідносини з кредитного договору, оскільки 15.04.2008р [PERSON] з Закритим акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" укладено договір про іпотечний кредит № DNQ0G40000006884, згідно якого Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 128775,00 грн з умовами повернення відсотків за його користування у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту, сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 03,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього Договору, ануїтет ними платежами в сумі не менше 1820,73 грн, строк погашення всієї суми кредиту до 15.04.2023р. (а.с. 11-13) Згодом у договір № DNQ0G40000006884 від 15.04.2008р. вносилися зміни додатковою угодою №1 від 07.06.2012 (а.с. 14-16), додатковою угодою №2 від 08.02.2013 р. (а.с.17-19), додатковою угодою №3 від 08.04.2014р. (а.с. 20-21). В останній редакції кредитного договору змінено відсоткову ставку на 0,12% річних, щомісячний платіж у розмірі 801,84 грн. Крім того, п. 1.5 Додаткової угоди №3 від 08.04.2014 встановлено, що у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених в Графіку погашення кредиту понад 30 днів, термін повернення кредиту змінюється на 31 день після порушення зобов'язань замість 15.04.2023. (а.с. 20) В забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] перед ПАТ «КБ «Приватбанк», між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» 15.04.2008р. укладено договір поруки № DNQ0G40000006884, яким встановлено солідарну відповідальність поручителя й позичальника перед ЗАТ «КБ «Приватбанк». (а.с. 22). В забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] перед ПАТ «КБ «Приватбанк», між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» 15.04.2008р. укладено договір поруки № DNQ0G40000006884, яким встановлено солідарну відповідальність поручителя й позичальника перед ЗАТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 23). За приписами ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотньої дії в часі. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В порушення взятих на себе зобов'язань [PERSON] перестав належним чином (в обсягах та в терміни, які передбачені кредитним договором) сплачувати належні платежі за кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 13.02.2017р. становить 998281,82 грн в т.ч.: 68465,64 грн - тіло кредиту, 929816,18 грн - пеня, підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с. 4-7) Позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення із відповідачів 106000,00 грн. заборгованості в т.ч.: 68465,64 грн - тіло кредиту, 37534,36 грн - пеня, що є виключним процесуальним правом позивача. Згідно частини 1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на те, що кожен з поручителів уклали з позивачем окремі договори поруки, суд не може застосувати солідарну відповідальність всіх поручителів з боржником перед позивачем. Оскільки з відповідачами, як поручителями за кредитним договором, укладалися окремі договори поруки, то суд приходить до висновку про те, що між собою відповідачі-поручителі не є солідарними боржниками, що узгоджується з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом України в постановах від 11 березня 2015року у справі № 6-35цс15, від 24 червня 2015 року у справі № 6-255цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-745ц15. Згідно вказаних правових позицій, стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами ст. 554 ЦК України та умовами договорів поруки, оскільки у справах, які переглядалися ВСУ, встановлено, що зобов'язання забезпечувалося кількома поручителями, які надали поруку за різними самостійними договорами поруки. У такому випадку останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору. Враховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки від 15.04.2008 за №б/н, № DNQ0G40000006884 не встановлена солідарна відповідальність поручителів [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку про те, що підстави для солідарного стягнення з вказаних осіб як поручителів [PERSON] кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України відсутні, проте наявні правові підстави для стягнення суми заборгованості з кожного поручителя окремо. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON], порушив зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, тому у позивача є всі підстави вимагати солідарного повернення з [PERSON] та [PERSON], а також солідарного повернення з [PERSON] та [PERSON], всієї суми кредиту у сумі 106000 грн. (сто шість тисяч 00 копійок).

Outcome: partial