Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовною заявою до першого відповідача [PERSON], другого відповідача [PERSON] та третього відповідача [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором від 15.05.2007 року № 26 в сумі 1\~115\~288,71 грн. За ухвалою від 29.04.2013 року судом було відкрите провадження у цивільній справі № 308/3035/13-ц та призначено справу до судового розгляду. За ухвалою від 21.01.2014 року Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зазначену позовну заяву було залишено без розгляду, оскільки заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14.06.2016 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 21 січня 2014 року\~було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті. При цьому апеляційною інстанцією було зазначено, що в матеріалах справи наявна довіреність ПАТ "Укрсоцбанк" в особі директора Центру роздрібного бізнесу [PERSON] Ігнатова, який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 14.12.2012 року за реєстровим № 5478, якою він уповноважив [PERSON] представляти інтереси ПАТ "Укрсоцбанк" в усіх судах України. Даною довіреністю надано право, зокрема подавати позовні заяви (п. 2 довіреності від 14.12.2012 року за реєстровим № 5478). Чинним цивільним процесуальним законом не передбачено в підтвердження повноважень на представництво інтересів у суді представника юридичної особи, який діє на підставі довіреності, виданої від імені юридичної особи, надавати документ підтверджуючий повноваження особи, якою від імені юридичної особи підписано довіреність, а тому суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву позивачеві. За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.07.2016 року судом було прийнято до свого провадження цивільну справу № 308/3035/15-ц та призначено її до розгляду у судовому засіданні. 26.07.2016 року о 9 год. 42 хв. до суду надійшла заява від 25.07.2016 року № 258/07 від представника позивача ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] за якою він просить суд заявлені позовні вимоги до [PERSON], [PERSON] щодо стягнення солідарно суми боргу залишити без розгляду. За ухвалою від 10.08.2016 року судом було заяву представника позивача задоволено, залишено без розгляду позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в частині заявлених позовних вимог до другого відповідача [PERSON] та третього відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив наступне. 15 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк, як Кредитором та [PERSON], як Позичальником, було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 26, згідно якого [PERSON] було надано на умовах повернення, платності, забезпеченості, строковості та цільового характеру використання кредит, в сумі 150 000,00 (сто пятдесят тисяч) доларів США, зі сплатою 13% (тринадцять) відсотків річних. [PERSON], як Позичальник згідно вищезазначеного договору кредиту були взяті на себе зобовязання погашати отриманий кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 14 травня 2017 року. На день подання позову до суду [PERSON] взяті на себе зобовязання по вищевказаному договору кредиту не виконував, оскільки не погашав у встановлений строк заборгованість по кредиту та по відсотках і станом на 11 лютого 2013 року, за ним рахується наступна непогашена заборгованість: прострочена заборгованість по відсотках в розмірі 2 926,96 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту в розмірі 13 598,97 доларів США, нараховані відсотки в розмірі - 615,95 доларів США, строкова заборгованість по кредиту в розмірі 122 391,30 доларів США, всього в сумі 139 533,18 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ (7,9930 грн. за 1 один долар США) станом на 11 лютого 2013 року, становить 1\~115 288,71 (один мільйон сто пятнадцять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 71 коп., які позивач і просить стягнути на свою користь. За заявою від 28.09.2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 139\~533,18 доларів США. Представник позивача в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Однак позивачем було подане клопотання про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проте жодного разу згоду на винесення заочного рішення не надавав, відтак у суду відсутні підстави для винесення заочного рішення у цій справі. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 15 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк, як Кредитором, та [PERSON], як Позичальником, був укладений договір невідновлювальної кредитної лінії № 26, згідно якого [PERSON] було надано на умовах повернення, платності, забезпеченості, строковості та цільового характеру використання кредит, в сумі 150 000,00 (сто пятдесят тисяч) доларів США, зі сплатою 13% (тринадцять) відсотків річних. [PERSON], як Позичальником, згідно вищезазначеного договору кредиту були взяті на себе зобовязання погашати отриманий кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 14 травня 2017 року. На день подання позову до суду [PERSON] взяті на себе зобовязання по вищевказаному договору кредиту не виконував, оскільки не погашав у встановлений строк заборгованість по кредиту та по відсотках і станом на 11 лютого 2013 року, за ним рахується наступна непогашена заборгованість: прострочена заборгованість по відсотках в розмірі 2 926,96 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту в розмірі 13 598,97 доларів США, нараховані відсотки в розмірі - 615,95 доларів США, строкова заборгованість по кредиту в розмірі 122 391,30 доларів США, всього в сумі 139 533,18 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ (7,9930 грн. за 1 один долар США) станом на 11 лютого 2013 року, становить 1\~115 288,71 (один мільйон сто пятнадцять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 71 коп., які позивач і просить стягнути на свою користь. За заявою від 28.09.2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 139\~533,18 доларів США. Як зазначено у ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Одночасно, згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-190цс15 (постанова від 16.09.2015 року) статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями\~ допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті\~5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI\~ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами\~23 серпня 2007 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. У цій справі, кредитний договір укладено сторонами\~15 травня 2007 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. З урахуванням вищезазначеної правової позиції Верховного суду України суд дійшов висновку, що оскільки позивач ставить питання щодо стягнення суми боргу у валюті, судом зясовано наявність у нього ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, тому наявні всі підстави для стягнення боргу у валюті, як того просить позивач. Позичальник взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування, належним чином не виконує, станом на 11 лютого 2013 року, за ним рахується наступна непогашена заборгованість: прострочена заборгованість по відсотках в розмірі 2 926,96 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту в розмірі 13 598,97 доларів США, нараховані відсотки в розмірі - 615,95 доларів США, строкова заборгованість по кредиту в розмірі 122 391,30 доларів США, всього в сумі 139 533,18 доларів США, а тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. У відповідності із статтею 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 3\~441,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved