Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення боргу у розмірі 15 600,00 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 червня 2016 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в борг в розмірі 15 600,00 грн., що підтверджується розпискою від 13.06.2016 року, яка написана власноруч відповідачем та переданою позивачу. Згідно до даної розписки відповідач мала повернути отримані від позивача кошти до 13.06.2017 року. позивач звернувся до відповідача 14 червня 2016 року з вимогою про повернення грошових коштів, які вона отримала відповідно розписки, написаної власноруч, але відповідач проігнорувала дану вимогу та перестала виходити на зв`язок. Ухвалою суду від 18 липня 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд у судовому засіданні. Відповідачем до початку судового розгляду подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що у 2014 році, перебуваючи на пенсії, шукала роботу, у зв`язку із чим познайомилась із родиною [PERSON], [PERSON] та [PERSON] , у яких за адресою [ADDRESS] , знаходився ювелірний магазин (відділ) "Скринька". Після співбесіди, їй була запропонована робота продавцем. [PERSON] написала заяву про прийом на роботу у якості стажиста продавця. Заробітна плата виплачувалась щотижня. На вимогу роботодавця, заяву про прийом на роботу стажистом продавця, [PERSON] писала щомісяця. У травні 2016 році родина [PERSON] взяли в оренду на Троєщині в торгівельному центрі "Сіріус" торгові точки по торгівлі ювелірними виробами, які назвали "Люблю золото, люблю срібло", у зв`язку із чим товар (ювелірні вироби), який знаходився на Оболоні перемістили на Троєщину. У ювелірному відділі працювало два продавця. В кінці травня 2016 року, домовившись із [PERSON] , [PERSON] на тиждень пішла у відпустку. Вийшовши на роботу після відпустки, другий продавець, який працювала разом із [PERSON] , вранці передала їй картонну коробку із ювелірними виробами старих колекцій, які не продавались, та просила покласти на сейф. Перед обідом цього ж дня виявилось, що ця картонна коробка зникла, про що було повідомлено [PERSON] .. Отримавши цю інформацію, [PERSON] призначив та провів у відділі переоблік. В результаті переобліку, було виявлено нестачу товару на суму 23 968,00 грн., яку [PERSON] вимагав сплатити. Інший продавець в категоричній формі відмовилась від оплати нестачі. [PERSON] своїм рішенням поклав відповідальність на [PERSON] та зобов`язав її відшкодувати вартість ювелірних виробів, що зникли. Враховуючи свій пенсійний вік та у зв`язку із тим, що на утриманні [PERSON] знаходилась хвора на рак мати, за якою потрібно було постійно доглядати та витрачати кошти на її лікування, [PERSON] погодилась особисто погасити нестачу. Цього ж дня [PERSON] , в рахунок часткового погашення нестачі, зняла з себе, та передала позивачу власний золотий ланцюжок, вагою 6,05 грами, який позивач оцінив у 6 294,00 грн. Крім цього [PERSON] погодилась на те, що не отримає свою чергову заробітну плату у розмірі 1 050,00 грн., яка пішла в рахунок погашення нестачі, та відпускні у розмірі 1 000,00 грн., які також були враховані [PERSON] в рахунок погашення нестачі за товар, що зник. Після цього розмір нестачі залишився у розмірі 15 624,00 грн. В подальшому, [PERSON] не доплатив [PERSON] ще 3 000 грн. заробітної плати, які також пішли в рахунок погашення нестачі. В червні 2016 року [PERSON] став вимагати від [PERSON] або сплатити йому всю суму, що залишилась, або написати розписку про отримання [PERSON] від нього в борг 15 600,00 грн. та надав надрукований зразок розписки, який [PERSON] повинна була переписати. Побоюючись залишитись без роботи, [PERSON] переписала зміст наданого зразка розписки та поставила під ним свій підпис. Фактично грошові кошти по цій розписці [PERSON] . Не отримувала. У серпні 2016 року [PERSON] звільнилась. 02 лютого 2018 року протокольною ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, дана позовна заява була прийнята до розгляду та об`єднана в одне провадження разом з первісним позовом. 02 лютого 2018 року, за клопотанням представника позивача, до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача за первісним позовом, було залучено [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за первісним позовом, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вимог за первісним позовом заперечував, вважав їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Третя особа у справі на стороні позивача за первісним позовом, [PERSON] , підтримала позовні вимоги за первісним позовом. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Суд, вислухавши у відбувшихся судових засіданнях представників позивача та відповідача, допитавши свідків, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] у 2014 році, перебуваючи на пенсії (а.с. 34 пенсійне посвідчення), шукала роботу, у зв`язку із чим познайомилась із родиною [PERSON] та [PERSON] та їй була запропонована робота стажистом продавця у ювелірному магазині ФОП [PERSON] Офіційно трудові відносини між ФОП [PERSON] та [PERSON] оформлені не були, оскільки [PERSON] , на вимогу роботодавця, кожного місяці писала нову заяву про прийом її на роботу. У травні 2016 році [PERSON] орендував в торгівельному центрі "Сіріус" торгові точки по торгівлі ювелірними виробами, які мали назву "Люблю золото, люблю срібло", у зв`язку із чим ювелірні вироби, перемістили у ТЦ "Сіріус". У ювелірному відділі працювало два продавця. В кінці травня 2016 року у відділі, виявилась нестача, у зв`язку із чим [PERSON] призначив переоблік. В результаті переобліку, було виявлено нестачу товару на суму 23 968,00 грн., відповідальність за яку [PERSON] поклав на [PERSON] та зобов`язав її відшкодувати вартість ювелірних виробів, що зникли. Враховуючи сімейні обставини та намагання зберегти роботу, [PERSON] погодилась частками погасити нестачу. Цього ж дня [PERSON] , в рахунок часткового погашення нестачі, передала [PERSON] власний срібний ланцюжок, вагою 6,05 грами, який позивач оцінив у 6 294,00 грн. [PERSON] не доплатив [PERSON] заробітну плату та відпускні, які також пішли в рахунок погашення нестачі. Також було складено та підписано договір №13/06/16 від 13.06.2016 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника [PERSON] перед ФОП [PERSON] за незабезпечення збереження ввірених матеріальних цінностей. Після часткового погашення нестачі [PERSON] , розмір нестачі становив 15 624,00 грн. З метою зафіксувати розмір нестачі, що залишився, 13 червня 2016 року, [PERSON] став вимагати від [PERSON] написати розписку про отримання нею в борг 15 600,00 грн. та надав надрукований зразок розписки, який [PERSON] переписала та поставила під ним свій підпис. В обґрунтування первинного позову [PERSON] посилається на ст.ст. 509, 530, 1046 та 1047 ЦК України, що регулюють порядок надання та повернення позики. Водночас, у відповідності до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У відповідності до ст. 646 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Однак, як вбачається з матеріалів справи, фактично грошові кошти у розмірі 15 600,00 грн. по наданій суду розписці, [PERSON] не передавав, а [PERSON] їх не отримувала. Крім того, [PERSON] плутався у своїх свідченнях щодо того, чи дійсно [PERSON] перебувала з ним, як фізичною особою-підприємцем, в трудових стосунках, посилаючись на те, що [PERSON] весь час працювала стажистом, тому її не було потреби оформляти належним чином, не зміг пояснити що стало причиною надання позики саме [PERSON] , не спростовував факт виявленої ним нестачі ювелірних цінностей та не зміг пояснити суду підстави укладення 13.06.2016 року договору №13/06/16 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника [PERSON] . З пояснень допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що дійсно [PERSON] тривалий час працювала продавцем ювелірного відділу магазину "Люблю золото люблю срібло", який належить позивачу за первинним позовом, що дійсно в кінці травня 2016 року було виявлено нестачу, відповідальність за яку було покладено на [PERSON] . Враховуючи викладене, що під час роботи [PERSON] в ювелірному відділі ФОП [PERSON] виникла нестача ювелірних виробів, відповідальність за яку було покладено на відповідача за первинним позовом, у зв`язку із чим і була написана розписка про отримання в борг 15 600,00 грн., що фактично грошові кошти зазначені в розписці передані не були, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу. Щодо вимог позивача за зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним, судом встановлено наступне. У відповідності до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Позивач за зустрічним позовом не визнає отримання нею в день написання розписки зазначеної в ній суми, а саме 15 600,00 грн., вказує, що насправді ці кошти не були одержані ним, що фактично розписка свідчить про те, що вона погодилась частками повернути гроші від нестачі, яка виникла за місцем її роботи та не з її вини, що між [PERSON] , як роботодавцем, та [PERSON] , як найманим працівником, існує конфлікт з приводу нестачі ювелірних виробів, що було встановлено ФОП [PERSON] під час проведення переобліку у червні 2016 року. З огляду на встановлені судом обставини справи та викладені норми чинного цивільного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову в частині визнання договору позики, яким є розписка (без дати) про отримання [PERSON] від [PERSON] 15 600,00 грн., не дійсним. На підставі викладеного та

Outcome: approved