Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

07 грудня 2017 року до суду надійшла дана позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк», в обґрунтування якої зазначено, що 01.08.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір №б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 3200,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач належним чином умови договору не виконав, у зв'язку з цим станом на 15.11.2017 року виникла заборгованість на загальну суму 83104,39грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 83104,39грн., та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00грн. 20 грудня 2017 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя винесено заочне рішення за вищевказаними позовними вимогами. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 26.03.2018 року заочне рішення було скасовано. Представником позивача Гаренко Н.В., що діє на підставі довіреності надана письмові відповіді на відзив та заперечення, в яких вказано, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна 55 днів» та особистим підписом в анкет-заяві засвідчив, що згоден з тим, що заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифи становлять між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Зазначив, ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані в письмовому вигляді. З наданої виписки по рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він користувався грошима, отримував кошти через банкомат. До матеріалів справи долучено банківську виписку, яка має статус первинного документа. Стосовно розрахунку наданого відповідачем зазначено, що [PERSON] не має спеціальних знань та належної освіти в даній сфері для компетентного проведення розрахунку заборгованості. Крім того, відповідачу направлялись повідомлення про зміну відсоткової ставки. Пеня і штраф є різновидами штрафних санкцій, а у межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій. Щодо застосування строків позовної давності, представник позивача зазначив, що строк дії випущеної картки відповідача- до останнього дня січня 2016 року, а з позовом вони звернулись до суду 30.11.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності. Умовами Договору, а саме п.1.1.3.1.6 Банк здійснює списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку. В колонці під назвою «сума комісії та пені» фактично зазначено лише пеню. ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. 22.10.2018 року представник позивача Смирнова Н.В., яка діє на підставі довіреності, до судового засідання не з'явилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі ордеру на надання правової допомоги, надала письмовий відзив та заперечення на відповідь позивача, в яких зазначила, що [PERSON] дізнався про відкриття на його ім'я кредитної картки лише в грудні 2017 року. Жодної кредитної картки він не замовляв, грошей з неї не знімав. 01.08.2012 року відповідач отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку №6762…5980, на якій був встановлений кредитний ліміт та якою він не користувався. У грудні 2013 року він звернувся до банку з проханням відкрити йому особисту іменну карту з його фото, де йому видали картку [NUMBER]. Оскільки відповідач не отримував жодних кредитних коштів, то він не згоден із сумою кредиту. Крім того відповідач в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку. При нарахуванні відсотків, в Банка існують приховані проценти та комісії, про які не повідомляється споживач фінансових послуг. Також банк неправомірно нараховував пеню та штрафи в період дії мораторію на їх нарахування в зоні антитерористичної операції. В тому числі позивач звернувся до суду із пропуском загального строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає з наступних підстав. Однією з засад судочинства, регламентованих ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду. За вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 та 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. За ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно п.2.1.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ "ПриватБанк", Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску та обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт. Відповідно до п.2.1.1.2. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що 01.08.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір у формі підписаної сторонами анкети-заяви, за яким позичальник отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з тексту зазначеної анкети-заяви, відповідач ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку. Це підтверджується його підписом у заяві. Таким чином, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] виникли правовідносини внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість ПАТ КБ «ПриватБанк» змінювати Тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п.1.1.3.1.9. цього договору. Якщо впродовж 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта. Підписавши 01.08.2012 року анкету-заяву, відповідач дав свою згоду на те, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений. Також, підписавши цю анкету-заяву відповідач надав згоду банку право збільшувати, зменшувати або анулювати кредитний ліміт. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надав. В своїх запереченнях відповідач посилається на те, що отриманий кредит 01.08.2012 року він повністю сплатив, більше кредитними коштами не користувався, кредитні картки не отримував. Як вбачається з виписки по рахунку, в дійсності 05.06.2013 року відповідачем була сплачена поточна заборгованість по кредиту, в той же час 30.12.2013 року банком було встановлено кредитний ліміт в сумі 3200,00грн. на туж саму картку по якій вже здійснювались погашення боргу. Жодних доказів про звернення відповідача до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогами закриття кредитного рахунку суду не надано. Що стосується наданої позивачем фотокартки із зображенням відповідача з банківською карткою, суд не приймає її в якості належного доказу, оскільки із-за її поганої якості не можливо ідентифікувати номер картки та строк її дії. За приписами п.п.3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст.41 Закону України "Про Національний банк України" та ч.ч.1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566(зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 чинної на час виникнення правовідносин Постанови №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. Положення № 254,особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п. 5.6 зазначеного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, наявними даними у виписці з особистого рахунку клієнта [PERSON] підтверджено факт зняття 30.12.2013 року у банкоматі з кредитної картки суму кредитного ліміту в розмірі 3120,00грн., з них сума комісії 120,00грн. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначала, що погашень заборгованості 27.02.2014 року на суму 50грн. та 25.07.2014 року на суму 40грн. не здійснювалось, це були самостійні операції банку. Крім того, [PERSON] звертався до Служби безпеки Приватбанку м.Маріуполя з метою з'ясування, хто, коли видав кредитну карту на його ім'я і хто нею скористався. Не отримавши відповіді звернувся до поліції. Однак будь-яких підтверджень про звернення до Служби безпеки або поліції та наявності результатів розгляду звернень, до матеріалів справи відповідачем не додано. Пунктом 1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум які підлягають сплаті Банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку в випадку настання строків платежів по іншим договорам. Беручи до уваги, що сторони при укладені договору дійшли згоди про можливість одностороннього списання Банком коштів з інших рахунків для погашення строкових платежів, посилання представника відповідача з цього питання є необґрунтованими. В той же час, сторона відповідача просили застосувати строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Останній платіж на погашення кредитної заборгованості надійшов 25.07.2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 07.12.2017 року, таким чином позивач пропустив строк позовної давності. ПАТ КБ «Приватбанк» в своїх поясненням наголошував, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. При цьому зазначав, що строк випущеної відповідачу картки до останнього дня січня 2016 року з посиланням на додану довідку про видачу кредитних карт. Вказані доводи суд вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджені належними і допустимими доказами, крім того, жодної довідки про видачу [PERSON] кредитних карт та строків їх дії до матеріалів справи позивачем не надавалось, так як і не надано доказів отримання відповідачем будь-якої з кредитних карт із зазначенням строку її дії. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed