Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

У березні 2003 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Відкритого акціонерного Товарства "Українське Дунайське пароплавство" (далі - ВАТ "УДП»), яке змінило назву на Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" (далі - ПАТ «УДП») про визнання нещасного випадку із смертельним наслідком таким, що пов'язаний із виробництвом, зобов'язати скласти акт Н-1, виплатити страхові виплати та про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що 14.06.2002 р. стався нещасний випадок із смертельним наслідком з її чоловіком - [PERSON], який працював у ВАТ "УДП» на посаді капітана теплохода «Златоуст» у процесі виконання ним трудових обов'язків. Комісією, увореною наказом від 17.06.2002 р. № 193 Держнадзорохорони труда по Одеській області проведено спеціальне розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, за результатами якого складено акт від 26.06.202 р. та акт НТ від 10.07.2002 р. Згідно з висновками комісії нещасний випадок визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом. Вважає, що висновки комісії та обставини, встановлені комісією у ході розслідування не відповідають фактичним обставинам настання смерті її чоловіка, акти складено з грубим порушенням вимог Положення «Про порядок розслідування та ведення обліку нещаних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2001 р. № 1094, у зв'язку з чим дані акти мають бути судом скасовані, оскільки природня смерть [PERSON] наступила внаслідок впливу психофізіологічного виробничого фактору. Трагічна загибель її чоловіка та батька неповнолітніх дітей заподіяла їм моральну шкоду, оскільки вони зазнали душевних страждань, вона багато часу витратила на вирішення судових питань, змушена захищати свої інтереси в суді. На підставі норм ст. 440-1 ЦК УРСР (1963 року) просила стягнути з ПАТ «УДП», як джерела підвищеної безпеки, у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка та батька неповнолітніх дітей - 37 000 грн. Неодноразово уточнюючи відповідачів по справі та позовні вимоги, позивач остаточно просила суд скасувати акт Н-5 від 26.06.202 р. та акт НТ від 10.07.2002 р., визнати випадок із смертельним наслідком таким, що пов'язаний із виробництвом, зобов'язати Одеське територіальне управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України та ПАТ «УДП» скласти акт спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1 та у відшкодування моральної шкоди стягнути з ПАТ «УДП» 37 000 грн. (а.с.189 т.1, а.с.14-15 т.2, а.с.29 т.2, а.с.86 т.2, а.с.156 т.2, а.с.220). Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували, просили у задоволенні позову відмовити. Зазначили, зокрема, що нещасний випадок, що стався 14.06.2002 р. із [PERSON], не є таким, що пов'язаний із виробництвом, оскільки смерть останнього знаходиться в причинному зв'язку з серцевими захворюваннями та настала від серцевої недостатності. Заслухавши позивача та її представника, представників відповідачів та третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо частково задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. На підставі п.6 Положення «Про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого Постановою Кабінета Міністрів від 21.08.2001 р. N 1094 (далі - Положення) за результатами розслідування складається акт за формою Н-1 і беруться на облік нещасні випадки, що сталися з працівниками під час виконання трудових (посадових) обов'язків, у тому числі у відрядженнях. Складання акту за формою Н-1 також передбачено у випадку природної смерті працівників плавскладу на суднах морського та рибопромислового флотів, яка сталася внаслідок впливу психофізіологічних, небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВАТ "УДП». З 01.06.2002 р. він знаходився у закордонному відряджені на судні «Златоуст». Як вбачається з витягу судового журналу № 91 теплохіда «Златоуст» від 14.06.2002 р. (а.90) капітан теплохіда «Златоуст» ( ВАТ "УДП»), [PERSON] знаходився у кермовій рубці та безпосередньо керував штовхаючим караваном з двох навантажених барж, о: « 08:00 год (2330 км) вахту в ходу вниз принял 3 пкм.Губан.На мостике км. [PERSON], управляет судном. 08:15 Шлюз Штраубинг отшвартовались правым бортом. 08:45 Вышли из шлюза, следуем вниз. 11:32 (2282 км) При следовании СХП из-за действия свального течения реки Изар следующая слева в караване ДТ-71409 кормовой частью коснулась грунта у левого берега. 11:35 (2281,5 км) расстояние между берегом и караваном не увелечивалось, во избежание навала на зеленый швемер 2281,2 км. Дали обе машины СПХЗ. 11.36 Отдали правый кормовой якорь. 11:38 Движение состава остановлено, под действием течения состав вышел на серединуфарватера, начали выбиратькормрвой якорь. 2 пкм. [PERSON] направлен на корму по распоряжению капитана [PERSON] для оказания помощи боцману по выборке якоря. 3 пкм. Совместно с подвахтенным матросом [PERSON] был направлен для осмотра и проверки секции ДТ-71409 на водотечность. 11:45 выбрали кормовой якорь. Караван находился на фарватере, дали МХП. 11:52 (2279,5 км) [PERSON], находясь на руле, неожиданно потерял сознание. Присутствующий на мостике см.км. [PERSON] потытался принять управление судном, но руль был зажат телом капитана в положении /право на борт/, из-за чего караван резко ушей с фарватера к правому берегу между красными швелерами. 11:53 См.км. [PERSON] об'явил общесудовую тревогу и дал обе машины ПХЗ….» (а.с.33 т.1). У акті розслідування нещасного випадку (смерті) [PERSON], що мав місце 14.06.2002 р. на теплоході Відкритого акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" -«Златоуст» зазначено наступні обставини, за яких стався нещасний випадок: «…В 08.00 на 2330 км. на руль заступил капитан [PERSON], вахту принял 3 пом. Капитана [PERSON] и ст. моторист - боцман [PERSON]…..Участок Дуная отшлюза Штраубинг до 2249 км. считается сложным и для его усовения желательно присутствие всего штурманського состава. Погода была ясная, видимость хорошая, обстановка в рубке спокойная, доброжелательная. В 11.32 проходили узкость 2282 - 2281 км., на руле - капитан [PERSON], следовали средним ходом. Из-за свального течения реки Изар состав сблизился с левым берегом и следующая левой секция ДТ-71409 кормовой частью коснулась грунта у левого берега. В 11.35 оторйти от берега не удавалось и во избижание навала на зеленый швелер 2281,2 км. капитан дал полный ход и в 11.36 отдали левій кормовой якорь. 11.38 движение состава остановлено, судно выровнялось и под действием течения состав вышел на фарватер. Начали выбирать кормовой якорь. По распоряжению капитана [PERSON] на корму в помощь боцману был направлен 2 пом.капитана [PERSON], а для осмотра секции ДТ-71409 направлен 3 пом. Капитана [PERSON] и подвахтенный моторист-матрос [PERSON]. В 11.45 состав находлся на фарватере, выбрали якорь и капан дал малый ход вперед обе машины, судно следовало вниз. В рулевой рубке в данный момент находились капитан [PERSON] - на руле и см. капитан [PERSON], который курил у иллюминатора лівого борта, наблюая за двидением судна. В 11.52 на 2279,5 км. [PERSON] заметил, что состав резко пошел вправо между красними швелерам в сторону правого берега. Он оглянулся на капатана и увидел его лежащим грудью на рулевой колонке, голова и руки свисали вниз. Руль был зажат телом капитана в положении право на борт…..» (а.с.7 т.1 зв.). Актами від 26.06.2002 р. та актом форми НТ від 10.07.2002 р. визнано нещасний випадок, що стався 14.06.2002 р. на судні «Златоуст» із капітаном [PERSON] таким, що не пов'язаний із виробництвом. Згідно протоколу № 02-VS-1115 судово-медичного дослідження, проведеного 19.06.2002 р. Інститутом судової медицини Мюнхенського університету м. Мюнхен (Германія) [PERSON] помер від серцевої недостатності внаслідок тромботичного закриття лівої низхідної та правої венечної артерії серця та інших значних серцевих захворювань природнім способом (а.с.17). Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Висновком спеціаліста № 1352/15 від 08.07.2005 р., складеного на підставі листа Першого заступника Голови Профсоюзу робітників морського транспорту України № 03-360 від 04.07.2005 р. завідуючим Центром професійного здоров'я Українського науково-дослідницького інституту медицини транспорту, головним профпатологом управління охорони здоров'я Одеської облдержадміністрації, кандмтатом медичних наук, лікарем вищої атестаційної категорії [PERSON] (стаж роботи станом на 2005 рік - 20 років) на підставі наданої медичної документації (ксерокопії медичної книжки [PERSON] за 2002 р., медичної амбулаторно картки № 36911 [PERSON] та протоколу № 02-VS-1115 судово-медичного дослідження від 19.06.2002 р.) на запитання: «Чи могла стресова ситуація, що виникла 14.06.2002 р. під час рейсу о 11.32 год. призвести до смерті [PERSON]?» та «Чи був передрейсовий медичний огляд, який пройшов [PERSON] у травні 2002 р., виконан у повному обсязі та у відповідності до вимог існуючих нормативних документів?» надано наступні висновки: «[PERSON] имел склонность к выраженной соматической (болезненной реакци организма) реакции на стрессовую ситуацию, первое болезненное проявление ответа на стресс имело место в 1990 г. и зафиксировано в амбулаторной карте № 36911. Во время последнего рейса, 14.06.2002 г., при прохождении сложного су доходного участка судно под управленим капитана [PERSON] село на мель, что, безусловно, явилось стрессовым фактором и могло вызвать негативное реагирование организма, вначале нервной системы, с последующим реактивным ответом сердечно-сосудистой системы - острый инфаркт миокарда из-за тромбоза крупных сердечних артерий, что и привело к смерти. Предрейсовый медицинский осмотр, который был проведен [PERSON] в поликлинике «Водников» г. Измаил, как и все предыдущие медицинские осмотры, был проведен с грубыми нарушениями действующих норматвных документов…» «Таким образом, медицинское заключение, выданное [PERSON] в мае 2002 г. в Дунайской бассейновой поликлинике носит поверхностный характер, абсолютно не отражает состояние его здоров'я в период перед рейсом, составлено с грубыми нарушениями действующих нормативно-правовых документов» (а.с.113-118). Клопотань, після неодноразового роз'яснення судом сторонам у виконання ч.4 ст.10 ЦПК України їх прав та обов'язків, а також наслідків вчинення або не вчинення процесуальних дій, до суду щодо призначення судово-медичної експертизи не надійшло. Відповідно до протоколу допиту спеціаліста [PERSON] за ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.11.2013 р. первинною причиною смерті [PERSON] стала гостра коронарна недостатність внаслідок обширного інфаркту міокарда (тромботичне закриття венечних артерій серця), який розвівся на фоні атеросклеротичної хвороби в умовах стресу, який був викликав нестандартною аварійною ситуацією при керуванні теплоходом «Златоуст» 14.06.2002 р. у період часу з 11.32 год. по 11.45 год. Додатково спеціалістом [PERSON] пояснено, що згідно з даними спеціальної медичної літератури моряки (річники) суттєво частіше страждають патологією серцево-судинної системи,ніж люди, які не є моряками. Що обумовлено специфікою їх праці (постійний вплив загальної вібрації від роботи силової установки судна, часто вплив шуму від роботи силової установки, у судноводіїв додатковим шкідливим фактором вважається підвищене психоемоціональне навантаження. Тому захворювання серцево-судинної системи у моряків (речників) вважають професіонально обумовленою патологією (а.с.179-180, 214-218). Згідно нормам п. 7 Положення за висновками роботи комісії з розслідування визнаються пов'язаними з виробництвом і складається акт за формою Н-1 також про випадки, зокрема,: самогубства працівників плавскладу на суднах морського та рибопромислового флоту в разі перевищення терміну перебування їх у рейсі, обумовленого колективним договором, або їх природної смерті внаслідок впливу психофізіологічних, небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Відповідно до системи стандартів безпеки труда, затверджені та введені в дію Постановою Держстандарту СССР від 18.11.1974 р. № 2551 (перевидання - вересень 1999 р.) небезпечні та шкідливі виробничі фактори підрозділяються за природою дії на наступні групи: фізичні, хімічні, біологічні та психофізіологічні; психофізіологічні небезпечні та шкідливі виробничі фактори за характером дії підрозділяються на: фізичні перенавантаження та нервово- психічні; у свою чергу, нервово- психічні перегрузки підрозділяються на: розумове перенавантаження, перенавантаження аналізаторів,монотонність труда та емоціональні перенавантаження. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що проходження річки Дунай непросте, вниз керування судном по річці більш тяжке ніж уверх. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вплив психофізіологічного фактору (події, що мали місце 14.06.2002 р. з 11.32 год. по 11.45 год., а саме, коли одна гружена одиниця каравану - секція ДТ-71409, наблизилась до лівого берега та кормовою частиною торкнулась грунту у лівому березі) міг стати чинником, який викликав емоціональне перенавантаження капітана [PERSON] призвів до загострення серцевого захворювання - тромботичного закриття левої низхідної та правої венечної артерії серця, і, відповідно, до смерті від хвороби (серцевого захворювання). Отже, підтверджується причинно-наслідковий зв'язок смерті капітана [PERSON] з емоціональним перенавантаженням, яке мало місце на день смерті, та стало причиною нещасного випадку, внаслідок якого наступила смерть останнього. При цьому, суд не бере, у даному випадку, до уваги та не вважає основним фактом при визначенні питання чи пов'язан нещасний випадок із виробництвом, наявність у [PERSON] серцевої хвороби, оскільки до роботи на судні на посаді капітана він був допущений (медичні висновки у підтвердження того, що робота, яка виконувалася [PERSON], була йому протипоказана за станом здоров'я не видавались), а фактор, який призвів до загострення серцевого захворювання - психофізіологічний виробничий фактор (емоціональне перенавантаження), - мав місце. Разом з цим, суд утримується від постановлення окремої ухвали по справі на адресу медичного закладу, який здійснював перед рейсові медичні огляди [PERSON], зокрема, у травні 2002 р., оскільки безпосередньо судом не встановлено належними доказами факт порушення закону та причини і умови, що сприяли цьому, однак з метою недопущення порушень закону у майбутньому звертає увагу на вказане роботодавця - ПАТ «УДП». Відповідно до ст. 38 Закону України "Про охорону праці" державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснює зокрема центральний орган виконавчої влади з нагляду за охороною праці - Держгірпромнагляд. За таких обставин суд вважає, що є підстави для задоволення позову щодо скасування актів від 26.06.2002 р. та форми НТ від 10.07.2002 р., визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний із виробництвом та зобов'язання скласти акт Н-1. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до статті 440-1 ЦК УРСР (1963 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла моральну шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. На підставі викладеного, суд стягує у відшкодування моральної шкоди з ПАТ «УДП» - 10 000 грн. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до норм ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial