Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся із зустрічним позовом до КП "Міськтепловоденергія" про захист прав споживача. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач постійно порушує передбачену законом рівність договірних сторін, у тому числі і договору № 108-13-107 від 01.02.2010 р. «Про надання послуг з: централізованого опалення, постачання холодної воді, постачання гарячої води, водовідведення, технічного обслуговування внутрішньо-будинкових систем тепловодопостачання та водовідведення з протоколом розбіжностей від 05.05.2010 року», що виражається в тривалих вимогах сплатити відсутні в договорі і не передбачені законами України послуги. Так своїм листом № 922 від 26.04.2013 р. відповідач зробив спробу ввести додаткові послуги («Комунальна послуга з водопостачання» і «Комунальна послуга водовідведення»), які відсутні в законодавчому полі України і не передбачені основним Договором. Листом № Т-2-2013 від 22.05.2013 р. і рядом подальших листів в адресу КП «Міськтепловоденергія» категорично заперечив проти незаконного введення додаткових послуг. Відповідач на його листи не реагує, не анулює своїх нарахувань з 01.05.2013 р. за ці надумані послуги, але і робить ці нарахування своїми рахунками на їх оплату до теперішнього часу. 14 лютого 2014 р. отримав від відповідача доповнення до договору № 108-13-107 від 01.02.2010 р. на які був вимушений оформити додаткову угоду в точній відповідності із законодавством України з протоколом розбіжностей. Позивач вказує, що з дати складання протоколу розбіжностей зазначені доповнення до договору вступили в дію. Організоване з боку відповідача листування велося з порушенням законів України і привело до порушення ним процесуальних термінів. Своїми діями відповідач наніс йому моральну шкоду. Для відновлення своїх порушених прав вимушений був зробити витрати на пересилку листів, на придбання дорогого паперу, на ксерокопіювання, на телефонні переговори з обласними і центральними органами влади оскільки не припускав, що відповідач змусить його звертатися за захистом своїх прав до суду. Позивач просить суд винести рішення яким: визнати, що додаткова угода від 14 лютого 2014 р. до договору № 108-13-107 від 01.02.2010 р. в редакції протоколу розбіжностей Споживача від 24.02.2014 р. повністю відповідає законодавству України з введенням в дію цієї угоди з протоколом розбіжностей з дня оформлення протоколу розбіжностей, тобто з 24 лютого 2014 р.; зобов'язати відповідача за договором № 108-13-107 від 01.02.2010 р. анулювати усі нарахування йому за цим договором за незаконні «Комунальна послуга з водопостачання» і «Комунальна послуга водовідведення», починаючи з 01 травня 2013 р. по теперішній час; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду на суму 9490,00 грн. зобов'язавши відповідача перерахувати йому вказану суму на карту для виплат Приватбанку; стягнути з відповідача 78,26 грн для відшкодування реальних збитків позивача. В суді позивач позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити. Суду позивач пояснив, що в зв'язку із зміною місця проживання ним укладено з відповідачем новий договір про надання послуг, відповідачем незаконно нараховувалаь йому плата за вигадані комунальні послуги. Представник відповідача в суді позовні вимоги позивача не визнав, просить відмовити в їх задоволенні. Суду представник відповідача пояснив, що договір № 108-13-107 від 01.02.2010 р. з позивачем припинив свою чинність оскільки позивач змінив місце проживання і з ним з 01.07.2014 р. укладено новий договір, нарахування позивачу плати за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення проводились на підставі рішення виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди та матеріальних збитків є безпідставними. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 01.02.2010 р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 108-13-107 «Про надання послуг з: централізованого опалення, постачання холодної води, постачання гарячої води, водовідведення, технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем тепло-водопостачання та водовідведення» з протоколом розбіжностей від 05.05.2010 р.(а.с.3-7). Рішенням виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради № 318 від 21.03.2013 р. «Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення для населення по КП «Міськтепловоденергія» було встановлено тарифи на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення для населення по КП «Міськтепловоденергія»: за водопостачання -0,53 грн./куб.м з ПДВ; за водовідведення - 0,53 грн./куб.м з ПДВ.(а.с.10). На підставі зазначеного рішення підприємством з 01.05.2013 р. позивачу почало нараховувати плату за комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення згідно затверджених тарифів. 14.02.2014 р. відповідачем було направлено позивачу для підписання додаткову угоду до зазначеного договору в якій пропонувалось затвердити в новій редакції розділ «Тарифи на послуги та їх вартість», в яких серед інших були зазначені тарифи на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення 24.02.2014 р. позивачем було складено протокол розбіжностей до додаткової угоди який був ним направлений 25.02.2014 р. відповідачу для підписання. 14.03.2014 р. відповідачем було повернуто позивачу не врегульований та не підписаний протокол розбіжностей до додаткової угоди до договору № 108-13-107 із зазначенням, що підприємство не може погодитись із запропонованими позивачем тарифами на послуги. 20.03.2014 р. позивач повернув відповідачу не врегульований протокол розбіжностей. 28.03.2014 р. відповідач звернувся до суду з позовом про визнання укладеною додаткової угоди до договору в редакції підприємства від 14.02.2014 р. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 26 Закону "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 р. передбачено, що договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення. Процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630 затверджено "Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" та типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ч.1 ст.649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. П.п. 2 п. «а» ст.28 закону України «Про місцеве самоврядування», яка діяла станом на 21.03.2013 р. було встановлено, що до повноважень виконавчих органів місцевих рад відносяться повноваження щодо встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги. Оскільки позивач не є суб'єктом господарювання, а тому спірні відносини які виникли між ним та відповідачем з приводу укладання додаткової угоди повинні регулюватися ЦК України, а не ГК України, як вказує в своїх поясненнях позивач. П.32 Договору № 108-13-107 «Про надання послуг з: централізованого опалення, постачання холодної води, постачання гарячої води, водовідведення, технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем тепло-водопостачання та водовідведення» встановлено, що спори між сторонами розв'язуються шляхом переговорів або у судовому порядку. На думку суду, вимоги позивача визнати, що додаткова угода від 14 лютого 2014 р. до договору № 108-13-107 від 01.02.2010 р. в редакції протоколу розбіжностей Споживача від 24.02.2014 р. повністю відповідає законодавству України з введенням в дію цієї угоди з протоколом розбіжностей з дня оформлення протоколу розбіжностей, тобто з 24 лютого 2014 р. задоволенню не підлягають оскільки спір щодо укладення додаткової угоди від 14.02.2014 р. було передано КП «Міськтепловоденергія» для розгляду в суді шляхом подання первинного позову до [PERSON] про визнання укладеної додаткової угоди, який розглядався судом по цій справі. Під час розгляду справи судом було встановлено, що Договір № 108-13-107 «Про надання послуг з: централізованого опалення, постачання холодної води, постачання гарячої води, водовідведення, технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем тепло-водопостачання та водовідведення» з протоколом розбіжностей від 05.05.2010 р. припинив свою дію з 01.07.2014 р. у зв'язку із переходом права власності на квартиру до іншої особи. В зв'язку з припиненням зазначеного договору первинну позовну заяву по справі КП «Міськтепловоденергія» залишено без розгляду. Оскільки до вирішення судом спору по суті про визнання додаткової угоди укладеною припинила дію сама угода, діючим законодавством передбачено, що спір при укладанні угоди вирішується судом, а тому вимога позивача визнати, що додаткова угода від 14 лютого 2014 р. до договору № 108-13-107 від 01.02.2010 р. в редакції протоколу розбіжностей Споживача від 24.02.2014 р. вступила в дію з 24.02.2014 р. задоволенню не підлягають Як встановлено судом рішення виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради № 318 від 21.03.2013 р. «Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення для населення по КП «Міськтепловоденергія» втратило чинність на підставі рішення виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради № 783 від 03.07.2014 р. «Про втрату чинності рішень виконавчого комітету». Відповідачем на підставі вищевказаного рішення № 318 від 21.03.2013 р. «Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення для населення по КП «Міськтепловоденергія» здійснювалось нарахування позивачу плати на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Позивачем не надано суду доказів що рішення виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради № 318 від 21.03.2013 р. «Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення для населення по КП «Міськтепловоденергія» є неправомірним, що воно було скасовано, не було встановлено цих обставин і судом. Згідно повідомлення Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України суду від 04.08.2014 р. територіальним відділенням ще здійснюється збір та аналіз доказів у справі № 03-08/135-13 відносно виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради дії якого полягали у прийнятті рішень від 14.02.2012 р. № 219 «Про встановлення скорегованих тарифів на послуги з холодного і гарячого водопостачання для населення по КП «Міськтепловоденергія» та від 21.03.2013 р. № 318 «Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення для населення по КП «Міськтепловоденергія», для прийняття відповідного рішення. В зв'язку з цим суд дійшов висновку, що вимоги позивача зобов'язати відповідача за договором № 108-13-107 від 01.02.2010 р. анулювати усі нарахування йому за цим договором за незаконні «Комунальна послуга з водопостачання» і «Комунальна послуга водовідведення», починаючи з 01 травня 2013 р. по теперішній час задоволенню також не підлягають. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відносини щодо відповідальності за шкоду, завдану потерпілому внаслідок дефекту в продукції, яка введена в обіг в Україні, регулюються законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» від 19 травня 2011 р. N 3390-VI. Ст..23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як встановлено судом сторони перебували у договірних відносинах, договором № 108-13-107 «Про надання послуг з: централізованого опалення, постачання холодної води, постачання гарячої води, водовідведення, технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем тепло-водопостачання та водовідведення» не передбачено відшкодування моральної шкоди, позивачем не надано суду доказів, що відповідачем неправомірними діями йому заподіяно моральну шкоду, не надано суду доказів, обгрунтовуючих їх розмір, а тому вимоги позивача стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду на суму 9490,00 грн. зобов'язавши відповідача перерахувати йому вказану суму на карту для виплат Приватбанку задоволенню не підлягають. Ст..22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На думку суду вимоги позивача стягнути з відповідача 78,26 грн. витрат понесених на відправку листів та придбання конвертів задоволенню не підлягають оскільки вони пов'язані із листуванням позивача як з відповідачем з приводу спірних питань щодо тарифікації та із іншими державними органами. Зазначені витрати, на думку суду, не є витратами які позивач зробив для відновлення своїх прав порушених відповідачем оскільки позивачем не доведено, що саме відповідачем було вчинено неправомірні дії відносно нього, при цьому суд також враховує, що тарифи за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення були встановлені вищевказаним рішенням виконкому Кам'янець-Подільської міської ради, нарахування за надані послуги позивачу відповідачу здійснювалось на підставі саме цього рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed