Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до\~ [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Білгород - Дністровський МРЦЗ про стягнення невиплаченої заробітної плати за період роботи по Договору № 15011100028, у тому числі в вихідні, святкові і неробочі дні, визнання недійсними і сфальсифікованими актів ревізії та стягнення моральної шкоди, внаслідок протиправної поведінки [PERSON] по невиплаті заробітної плати, у тому числі в вихідні, святкові та неробочі дні, та уточнивши свої позовні вимоги остаточно просить суд визнати незаконним дії фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] щодо безпідставного звільнення [PERSON] 23.03.2015 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України; зобов'язати фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] протягом трьох календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили, внести відповідний запис до її трудової книжки про звільнення з посади продавця з 23 березня 2015 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін; стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за період роботи по Договору № 15011100028, у тому числі в вихідні, святкові та неробочі дні в сумі 60900 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.; визнати акти ревізії № 48 від 01 грудня 2014 року та № 8 від 22 січня 2015 року - недійсними та сфальсифікованими. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 січня 2011 року між нею та відповідачем було укладено трудовий договір № 15011100028. 23 березня 2015 року її було незаконно звільнено і вже більше року вона безпідставно та незаконно не отримує заробітну плату та інші встановлені законом виплати, так як є одинокою матір'ю. У зв'язку з незаконним звільненням вона звернулася зі скаргою до головного управління Держпраці в Одеській області, відповідно до відповіді якого були встановлені порушення вимог чинного законодавства. Договір № 15011100028 було укладено на визначений термін, а саме з 12 січня 2011 року до 12 лютого 2011 рік. Договір не було укладено на визначений строк, договір не є строковим як вказує відповідач, він був укладений на визначений термін, він не переукладався. Договором № 15011100028 передбачено, що вихідні дні працівникові надаються "субота, неділя". Робота у вихідні, святкові та неробочі дні допускаються тільки за згодою працівника і підлягає компенсації відповідно до чинного законодавства. Вона ніколи не давала письмової згоди на роботу у ФОП [PERSON] у вихідні, святкові та неробочі дні, їй не здійснювалася компенсація за вказану роботу, тобто з боку відповідача є порушення вимог Конституції України та чинного законодавства про працю. За декілька днів до звільнення вона дізналася про те, що відповідачем були зроблені акти ревізії без проведення самої ревізії, а саме акт ревізії № 48 та акт ревізії № 8. Відповідно до даних актів вона нібито допустила недостачу товаро - матеріальних цінностей. В даних актах елементарно не вказано хто є ревізором. Вона не згодна з даними актами ревізії, не підписувала їх, вони є недійсними, сфальсифікованими, такими які були складені через деякий час після проведення ревізії. Коли проводилася ревізія були складені акти, відповідно до яких до неї претензій не було. Вважає, що її права порушені відповідачем, тому і звернулася з вказаним позовом до суду. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представники\~ відповідача з позовними вимогами позивача не погодилися, просять суд в їх задоволені відмовити, до справи представник відповідача адвокат [PERSON] надав письмові пояснення, відповідно до яких вказує, що позовні вимоги позивача є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач просить суд визнати незаконними дії ФОП [PERSON] щодо безпідставного звільнення її від 23.03.2015 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України, проте наказу або розпорядження про звільнення позивача за ст. 40 КЗпП України не існує, оскільки дане розпорядження було скасоване роботодавцем та повідомлено про це позивача письмово. Позивач просить зобов'язати відповідача внести відповідний запис до трудової книжки про її звільнення з 23.03.2015 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, однак відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 16.03.2017 року між тими ж самими сторонами та Білгород - Дністровським\~ міськрайонним центром зайнятості про зобов'язання розірвати трудовий договір зазначено: "оскільки беззаперечно встановлено, що на підставі заяви [PERSON] про звільнення з роботи за угодою сторін, [PERSON] видано розпорядження № 7 від 31.03.2015 року про звільнення [PERSON] з роботи ні підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність спору з приводу розірвання трудового договору. Це також вбачається з письмових пояснень представників позивача, про те, що останній оскаржує в суді не сам факт звільнення з роботи відповідачки, а процедуру розірвання трудового договору та скасування його реєстрації в центрі зайнятості". Щодо стягнення заробітної плати у розмірі 60900 грн, то вважає, що в матеріалах справи відсутній розрахунок з чого саме виявилась вказана заборгованість. Позивач не додала доказів про заборговану їй заробітну плату, або будь -яких розрахунків, які б обґрунтовували наявність заборгованості з заробітної плати у сумі 60 900, 00 грн. Заробітна плата позивачу була сплачена у повному обсязі,\~ доказами вказаного є копії платіжних доручень щодо сплати податків, кошти вона отримала. Крім того, проте що акти ревізії були "фальсифікованими" - тобто такими, що мають ознаки підробки не можливо встановлювати у цивільному процесі та не можуть бути визнані такі факти, оскільки ніякого вироку суду про винність [PERSON] в складанні актів не існує. Так само і не існує доказів у вигляді Постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Представник третьої особи Білгород - Дністровський міськрайонний центр зайнятості надав заяву про розгляд справи за відсутність представника. 10 березня 2017 року вказана справа прийнята до провадження судді Прийомової О.Ю. та призначена до судового розгляду по сутті. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. 02 січня 2018 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду продовжений розгляд вказаної справи\~ у спрощеному позовному провадженні. Вислухавши пояснення сторін, допитавши в якості свідка [PERSON],\~ дослідивши матеріали справи, перевіривши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено,\~ що 12 січня 2011 року [PERSON], як фізична особа - підприємець, уклав з [PERSON] трудовий договір № 15011100028, який був зареєстрований Білгород - Дністровським центром зайнятості, відповідно до якого остання була прийнята на роботу продавцем сільськогосподарської продукції на строк один місяць. В подальшому дія трудового договору продовжувалась. В цей же день\~ сторони уклали договір про повну матеріальну відповідальність. /л.с.\~ 5 т. 1/ 18 березня 2015 року [PERSON] подала заяву про звільнення з роботи за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. 31 березня 2015 року ФОП [PERSON] було видано розпорядження № 7 про звільнення [PERSON] з посади продавця за угодою сторін за ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Підстава: заява [PERSON] /л.с. 126 ч. 1/ За правилами, передбаченими ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема угода сторін. Суд не може погодитися з вимогами позивача в частині визнання незаконними дії фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] щодо безпідставного звільнення її 23.03.2015 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України, зобов'язання відповідача протягом трьох календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили, внести відповідний запис до її трудової книжки про звільнення з посади продавця з 23 березня 2015 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін,\~ оскільки вказані вимоги позивача не підтвердилися в ході судового розгляду справи та доказів вказаного нею не надано. Як встановлено в ході судового розгляду справи, 30 вересня 2016 року відповідно до рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду за позовом [PERSON] до [PERSON]. третя особа Білгород - Дністроський МРЦЗ про розірвання трудового договору, вирішено\~ розірвати трудовий договір № 15011100028 від 12 січня 2011 року, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] з 23.03.2015 року відповідно до розпорядження № 7 від 31.03.2015 року в порядку передбаченому ч. 1 ст. 36 КЗпП України, в задоволені решти позовних вимог - відмовлено. /л.с. 133-142 т.1/ Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2017 року, апеляційна скарга [PERSON] - задоволена частково, рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 вересня 2016 року в частині розірвання трудового договору № 15011100028 від 12 січня 2011 року укладеного між ФОП\~ [PERSON] та [PERSON] - скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення,\~ в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Білгород - Дністровського міськрайонного центру зайнятості про зобов'язання розірвати трудовий договір - відмовити. В решті рішення - залишити без змін. /т.1. л.с. 207-208/. В мотивувальний частині вказаного рішення Апеляційного суду Одеської області вказано: "оскільки беззаперечно встановлено, що на підставі заяви [PERSON] про звільнення з роботи за угодою сторін, [PERSON] видано розпорядження № 7 від 31.03.2016 року про звільнення [PERSON] з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, колегія судів приходить до висновку по відсутність спору з приводу розірвання трудового договору." Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом встановлено, що наказу або розпорядження про звільнення позивача за ст. 40 п. 4 КЗпП України не існує, оскільки дане розпорядження було скасоване роботодавцем та повідомлено позивачу письмово. Позивач відповідно до розпорядження № 7 від 31.03.2015 року звільнена саме в порядку передбаченому ч. 1 ст. 36 КЗпП України. На підставі вищевикладеного, суд вважає, позовні вимоги позивача в частині визнання незаконними дії фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] щодо безпідставного звільнення [PERSON] 23.03.2015 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України; зобов'язання фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] протягом трьох календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили, внести відповідний запис до її трудової книжки про звільнення з посади продавця з 23 березня 2015 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін - необґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за період роботи по Договору № 15011100028, у тому числі в вихідні, святкові та неробочі дні в сумі 60900 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідно до розрахунків заробітної плати позивача вся заборгованість їй виплачена та нею отримана, що підтверджується платіжними дорученнями щодо сплати податків - платіжні доручення № № 289, 291 від 12 липня 2016 року;\~ бухгалтерською довідкою від 11 липня 2016 року та копіями квитанцій ФОП "[PERSON]Д." № 330 від 15.04. 2014 року; № 559 від 29.11. 2014 року; № 120 від 15 січня 2015 року; № 235 від 31 січня 2015 року; № 152 від 14 лютого 2015 року; № 476 від 28 лютого 2015 року; № 148 від 14 березня 2015 року; відомостями ФОП "[PERSON]Д." № 11/1 від 30.11. 2014 року; № 1/1 від 30 січня 2015 року; № 2/1 від 27 лютого 2015 року; № 3/1 від 31.03. 2015 року та внесення змін окремо до кожної з них, згідно розпорядження № 27 від 11.07.2016 року. /л.с.\~ 4-11, 36 - 51 т.2/. Суд не приймає до уваги посилання позивача, як на підтвердження своїх позовних вимог щодо не невиплати заробітної плати у сумі 60900 грн., на акт та припис, складений відносно відповідача № 15-12-0017/0269-0245 від 28.04.2016 року, внесений державним інспектором Голінським П.І. щодо питань дотримання вимог трудового законодавства, які були винесені у зв'язку із зверненням [PERSON] із заявою про проведення перевірки щодо дотримання ФОП [PERSON] норм трудового законодавства, відповідно до акту перевірки якого\~ були відображені чисельні порушення норм чинного законодавства відповідачем, а саме: порушення вимог ч. 2 ч. 4 ст. 29, ст. ст. 33, 95, 71, 72, ч. ч. 4,5 ст. 79, ч. 4 ст. 115, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 149, ст. 142, ч. 3 ст. 184 КЗпП України, ст. ст. 19,21 Закону України "Про відпуски", оскільки відповідно до Постанови Одеського окружного адміністративного суду від\~ 27 вересня 2017 року адміністративний позов фізичної особи - підприємця [PERSON] до Головного управління Держпраці в Одеській області, головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці, та інших нормативно - правових актів в Одеській області [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON], про визнання дій противоправними, визнання невинним та скасування припису - задоволено частково. Визнано протиправним та скасований Припис Головного Управління Держпраці в Одеській області № 15-12-0017/0269-0245 від 28.04.2016 року. Також суд і не приймає до уваги посилання позивача на підтвердження своїх позовних вимог на пояснення свідка\~ [PERSON], оскільки її посилання на порушення відповідачем вимог КЗпП України не підтверджуються доказами наявними в матеріалах справи та ґрунтуються на припущеннях. Що стосується позовних вимог позивача про визнання актів ревізії № 48 від 01.12.2014 року та № 8 від 22 січня 2015 року - недійсними та сфальсифікованими, суд вважає в задоволені вказаних вимог також відмовити у повному обсязі виходячи з наступного: Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України,\~ належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України,\~ достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено\~ в ході судового розгляду справи позивачем не надано жодного належного доказу до суду, який би підтверджував наявність заборгованості по заробітної плати у розмірі 60 900 грн., відсутній розрахунок з якого можливо б зробити висновок суду про наявність вказаної заборгованості. Крім того, не надано належного доказу винності відповідача у фальсифікуванні актів ревізії, її звернень з вказаного приводу до належних органів, вироку, постанови суду, тощо. Стосовно вимог позивача щодо стягнення спричиненої їй відповідачем моральної шкоди у розмір 10 000 грн., внаслідок сфальсифікованих актів ревізії, невиплати заробітної плати, то вказані вимоги є вимогами похідного характеру, та можуть бути задоволені у разі задоволення основної частини позовних вимог. Аналізуючи докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги\~ у їх сукупності, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed