Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсиббанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 03.07.2007 року між ПАТ "Укрсиббанк" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11177861000. Відповідно до п.п.1.1, 1.2.2 договору відповідач отримав кредит в розмірі 12000 дол. США 00 цен., що дорівнює еквіваленту 60600 грн.00 коп. на термін з 03.07.2007 року по 02.07.2014 року зі сплатою 13,5% річних та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відовідно до умов договору про надання споживчого кредиту. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 06.04.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 14685 доларів 37 центів США, в тому числі: заборгованість по кредиту - 6688 доларів 56 центів,що еквівалентно 155875 гривень 55 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 7996 доларів 81 цент, що еквівалентно 186364 гривні 05 копійок, та заборгованість по пені в розмірі 87751 гривню 19 копійок, з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту - 43938 гривень 87 копійок,пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 43812 гривень 32 копійки. [PERSON], як поручитель згідно договору поруки від 03.07.2007 року №1/11177861000-11, відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним договором про надання споживчого кредиту перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, а тому позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11177861000 від 03 липня 2007 року. Відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, яка виникла на підставі договору поруки № 1/11177861000-П від 03 липня 2007 року, мотивуючи тим, що він як поручитель згідно договору поруки від 03.07.2007 року зобов'язувався перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем [PERSON] (боржником) усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору від 03.07.2007 року. Оскільки в договорі поруки №1/1117861000-П строків чи термінів не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання не пред"явить вимоги до поручителя. Банком відповідно до умов кредитного договору строк виконання основного зобов"язання визначений 02.07.2014 року, вимоги до поручителя відповідно до ч.4. ст. 559 ЦК України могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку, тобто до 02.01.2014 року, а тому на момент звернення ПАТ "УкрСиббанк" до суду з позовною заявою 19.05.2015 року про стягнення заборгованості по кредиту порука [PERSON] є припиненою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Вимоги зустрічного позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з»явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, також просили зменшити розмір неустойки відповідно до ст.551 ч.3 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що договір поруки є припиненим у зв'язку з чим просив в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з боржника та поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 03 липня 2007 року між АКБ "Укрсиббанк", яке змінило назву на ПАТ "Укрсиббанк", та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11177861000 (а.с.6-8), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в сумі 12 000 доларів США, та зобов'язався погасити кредит у строки встановлені договором. Умовами п. 1.3.1. договору про надання споживчого кредиту (а.с.6) встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 13,5% річних. Відповідно до п. 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов'язався повертати кредит у повному обсязі,але в будь- якому випадку не пізніше 02 липня 2014 року. Не зважаючи на взяті на себе за договором про надання споживчого кредиту зобов'язання, відповідач [PERSON] систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту (а.с.13-30). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11177861000 від 03.07.2007 року (а.с.13-30) відповідач [PERSON], не зважаючи на взяті на себе за договором про надання споживчого кредиту зобов'язання, з часу укладення такого договору допускав істотні порушення умов договору, зокрема в частині розміру та строків погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами. Позивачем станом на 06.04.2015 року проведено розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11177861000 від 03.07.2007 року, відповідно до якого заборгованість за кредитним договором становить 14685 доларів 37 центів США, в тому числі: заборгованість по кредиту - 6688 доларів 56 центів,що еквівалентно 155875 гривень 55 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 7996 доларів 81 цент, що еквівалентно 186364 гривні 05 копійок, та заборгованість по пені в розмірі 87751 гривню 19 копійок, з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту - 43938 гривень 87 копійок,пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 43812 гривень 32 копійки. Відповідно до частини 1,3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України). Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в пункті 27 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). В заяві поданій до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, представник відповідача просив зменшити розмір нарахованої позивачем пені, посилаючись на те, що він не в змозі сплатити таку суму у звязку з складною економічною ситуацією та отриманням невисокої заробітної плати. Зазначене положення закону є правом, а не обов'язком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки. Враховуючи вищевикладене, співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, зокрема те, що розмір нарахованої пені (87751,19 грн.) значно менший розмір основного боргу (342239,60 грн.), суд приходить до висновку про те, що в задоволенні даного клопотання представника відповідача слід відмовити, стягнувши з відповідача [PERSON] пеню в розмірі 87751,19 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] та вимог зустрічного позову, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору про надання споживчого кредиту № 11177861000 від 03.07.2007 року, між банком та відповідачем [PERSON] 03.07.2007 року укладено договір поруки №№1/11177861000-11 (а.с.10), відповідно до якого в п. 1.3. та п. 1.4 поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником [PERSON] зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту. Частиною 1 ст. 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини першої статей 1, 6 та 11 ЦК України наявність або відсутність прав та обов'язків сторін, припинення, зміна або виникнення прав і обов'язків учасників правовідносин встановлюються та регулюються нормами матеріального права й договором. Тому, установлюючи наявність, відсутність або припинення правовідносин між сторонами цивільного спору, визначаючись із видом цих правовідносин і з обсягом прав та обов'язків сторін у цих правовідносинах, установлюючи фактичні обставини справи щодо правовідносин сторін, суди повинні виходити з положень норми матеріального права, яка регулює зазначені правовідносини, та, вирішуючи спір, повинні встановити всі фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору та які зазначені в нормі матеріального права, що регулює ці правовідносини. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Правова позиція щодо строку припинення поруки висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 січня 2014 року № 6-155 цс 14. Відповідно до п. 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту № 11177861000 від 03 липня 2007 року позичальник зобов'язався повертати кредит у повному обсязі,але в будь- якому випадку не пізніше 02 липня 2014 року. П. 1.2 договору поруки №№1/11177861000-11 встановлений термін виконання основного зобов"язання - 02.07.2014 року. Тобто, відповідно до умов кредитного договору строк виконання основного зобов"язання визначений 02.07.2014 року. ПАТ "УкрСиббанк" звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по кредиту лише 19.05.2015 року, тобто з пропущенням шестимісячного строку на пред'явлення вимоги до поручителя, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України є підставою для визнання поруки припиненою. У зв'язку з наведеним, поручитель не повинен нести солідарну відповідальність з боржником. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання споживчого кредиту є частково обгрунтованою та підлягає частковому задоволенню в частині позичальника [PERSON], а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527 ч. 1, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 611, 554 ,ч. 4 ст. 559, 1050 ч. 2, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: partial