Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Устянської сільської ради, в якому просить встановити факт, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії №095972, що розташована на території Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6323 га, був виданий на підставі розпорядження Бершадської РДА від 13.01.2003 року №21, на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , яка [INFO] померла. Позов обгрунтовує тим, що [INFO] , померла її мати, [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельну ділянку площею 1,6323 га, що знаходиться на території Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка, як єдиний спадкоємець першої черги на майно померлої, спадщину у встановленому законом порядку прийняла та маючи на меті отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, її представник, звернулася до приватного нотаріуса з відповідною заявою. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі вищевказаного свідоцтва, у зв`язку з відсутністю відомостей та документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка належала її померлій матері - [PERSON] .. Крім того, позивачка вказує, що в правовстановлюючому документі на спадкове майно записано, що він виданий на ім`я " [PERSON] ", а не " [PERSON] ", що є помилкою, проте вчинити виправлення у правовстановлюючому документі своєї померлої мати вона позбавлена можливості. Вищевикладені обставини і стали причиною звернення позивачки до суду з даною справою. Дана позовна заява надійшла до суду 09.12.2020 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В.. Ухвалою суду від 14.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.01.2021 року було задоволено клопотання позивача та змінено первісного відповідача Устянську сільську раду на Бершадську міську раду. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні підтримала в повному обсязі. Представник відповідача, міський голова В.Драган, також в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що [INFO] , у віці 86 років, померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме земельну ділянку, що знаходиться на території Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області, площею 1,6323 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Єдиним спадкоємцем за законом на майно померлої [PERSON] , є її дочка [PERSON] , що підтверджено довідкою №622 від 04.05.2020 року, виданою виконавчим комітетом Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Маючи на меті отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, представник позивача, звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, однак їй було відмовлено, у видачі вищевказаного свідоцтва, у зв`язку з відсутністю відомостей та документу, що посвідчує право власності померлої [PERSON] на земельну ділянку. Крім того, позивач, зазначає, що у правовстанвлюючому документі на спадкове майно, а саме Державному акті серії ВН №095972 на право власності на земельну ділянку записано, що він виданий на ім`я " [PERSON] ", тоді як вірне прізвище, ім`я по батькові її матері " [PERSON] ". За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів. П. 6 ч. 1 вказаної статті визнає, що до таких фактів належить - належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України та роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", із змінами та доповненнями, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З наявної копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №095972, вбачається, що його було видано на підставі розпорядження Бершадської районної державної адміністрації від 13.01.2003 № 21 на ім`я " [PERSON] ", тоді як в свідоцтві про смерть її прізвище ім`я по батькові значиться як " [PERSON] ". Досліджені докази вказують на те, що у вищевказаному Державному акті допущено помилку у написанні по-батькові особи, на чиє ім`я він виданий, усунення якої є неможливим в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Ч.1 ст. 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1225 цього ж кодексу, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 319, 321, 392, 1216-1219, 1261, 1296 ЦК України,

Outcome: approved