Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-15 00:00:00

Позивач 14.08.2020 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 20.06.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. із порушенням законодавства було вчинено виконавчий напис № 2225 про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» заборгованості у розмірі 18 950, 00 грн. Підставою для вчинення вказаного виконавчого напису стала заява Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», як набувача права вимоги за кредитним договором № 29.01.2020 року, укладеним між нею та Акціонерним Товариством «Райффайзен Банк Аваль» та, в подальшому, невиконання умов зазначеного договору. Проте жодного повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором вона не отримувала. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва, Клименко Р.В. відкрито виконавче провадження № 62432575 від 30.06.2020 року та 15.07.2020 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Про наявність відкритого виконавчого провадження щодо стягнення на підставі виконавчого напису з неї заборгованості за кредитним договором, вона дізналася лише 09.07.2020 року, коли на її адресу надійшла вищезазначена постанова № 62432575 від 30.06.2020 року. Враховуючи те, що виконавчий напис № 2225 від 20.06.2020 року вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. без надання належних документів, що підтверджують безспірність суми боргу, позивач просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 18.08.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, зобов`язано третіх осіб надати відповідні відомості, необхідні для розгляду даної справи. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Третім особам роз`яснено право подати пояснення щодо позову чи відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 18.08.2020 року заяву позивача про забезпечення позову по даній справі задоволено. Від Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву (а.с. 43-50) з доданими до нього документами, згідно відзиву просить відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог, скасувати заходи забезпечення позову по даній справі, справу розглядати на підставі наданих матеріалів справи без участі. Свої заперечення обґрунтовує наступним. Так, даний позов подано до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з порушенням правил підсудності, оскільки виконавче провадження № 62432575\~від 30.06.2020\~року з виконання спірного виконавчого напису № 2225 від 20.06.2020 року відкрито у м. Києві, інші постанови в межах цього виконавчого провадження також винесені у м. Києві. Кредитний договір № 1376120 від 28.01.2020 року було укладено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», тому посилання про набуття відповідачем права вимоги за кредитним договором від 29.01.2020 року, укладеним між нею та іншим банком, є хибними. Так, 28.01.2020 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» було укладено електронний договір про надання кредиту № 1376120, на підставі якого Товариством було надано кредит шляхом безготівкового переказу кошмі на емітовану банківську картку позивача в розмірі 5000,00 грн. з кінцевим строком повернення кредитної заборгованості до 12.02.2020 року. Товариством свої зобов`язання було виконано у повному обсязі та перераховано позивачу кошти у погодженому ними розмірі, в той же час клієнтом належним чином не виконано умови вказаного договору. Оскільки за позивачем обліковувався 128 день прострочення оплати кредитної заборгованості по кредитному договору, 19.06.2020 року. Товариство звернулося до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Станом на дату подання заяви, заборгованість позивача за кредитним договором № 1376120 від 28.01.2020 року становила 18 950,00 грн. Детальний розрахунок заборгованості було подано нотаріусу, що спростовує аргументи позивача щодо відсутності факту існування безспірної заборгованості. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» Товариством направлено нотаріусу кредитний договір № 1416311 від 24.10.2019 року та розрахунок заборгованості. 11.03.2020 року до на адресу [PERSON] було направлено претензію з вимогою оплатити кредитну заборгованість у строк протягом 7 календарних днів та попереджено, що в іншому випадку відповідач буде змушений звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Претензію було отримано позивачем особисто 18.06.2020 року, що підтверджується Трекінгом відправлень. З огляду на те, що [PERSON] було повідомлено про існуючу заборгованість, тому Товариство звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису та надало всі необхідні документи нотаріусу, що підтверджують безспірність заборгованості - кредитний договір, виписку з особового бухгалтерського рахунку боржника та докази відправлення претензії позивачу. Таким чином, всі посилання позивача є необґрунтованими та безпідставними, підстав для задоволення позову не існує. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, Клименко Р. В. надано суду 22.09.2020 року завірену належним чином копію виконавчого провадження № 62432575 (а.с. 116-145). Пояснень чи\~відзиву на\~позов від Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва, Клименко Р.В. до суду не надходило. Також Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. надано суду 29.09.2020 року пояснення по суті позовної заяви, до яких додано копію виконавчого напису № 2225 від 20.06.2020 року та документи, що були надані відповідачем при зверненні до нього із заявою про видачу виконавчого напису. У своїх поясненнях приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. зазначає, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки виконавчий напис № 2225 від 20.06.2020 року було вчинено ним правомірно, на підставі необхідного пакету документів. Позивачем же в обґрунтування позову не надано жодних доказів на спростування факту безспірності заборгованості за кредитним договором. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28.01.2020 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» було укладено електронний договір про надання кредиту № 1376120, на підставі якого Товариством було надано кредит шляхом безготівкового переказу кошмі на емітовану банківську картку позивача в розмірі 5000,00 грн. з кінцевим строком повернення кредитної заборгованості до 12.02.2020 року (а.с. 68-76). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було направлено претензію з вимогою оплатити кредитну заборгованість у строк протягом 7 календарних днів та попереджено, що в іншому випадку відповідач буде змушений звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. (а.с. 86-89). 19.06.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» звернулося до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. із заявою на вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості зі [PERSON] , до якої додані кредитний договір № 1376120 від 28.01.2020 року, копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок суми заборгованості та документи стягувача (а.с. 91). 20.06.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис за № 2225\~ щодо стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 18950,00\~грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1376120 від 28.01.2020 року. Стягнення заборгованості проводилося за період з 12.02.2020 по 11.03.2020 року. Вказана сума заборгованості у розмірі 18950,00\~грн. складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 5000,00 грн., простроченої заборгованості за комісією 1000,00 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 11250,00 грн., строкової заборгованості за сумою кредиту 0,00 грн., строкової заборгованості за комісією 0 грн., строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 0,00 грн., строкової заборгованості за штрафами і пенями - 1700,00 грн. (а.с. 93, 171). Судом встановлено, що на виконання вказаного виконавчого напису № 2225\~від 20.06.2020\~року приватним\~виконавцем Виконавчого\~округу міста\~Києва,\~Клименко Р.В. в рамках ВП № 62432575,\~відкритого 30.06.2020\~року винесено\~15.07.2020\~року \~Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.19-21). Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Оскільки виконавчі дії щодо звернення стягнення провадяться за місцезнаходженням боржника, позовна заява підсудна Нікопольському міськрайонному суду Дніпропетровської області, тому посилання відповідача на порушення правил територіальної підсудності є безпідставними. Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це, відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 Закону України «Про нотаріат» та гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: - оригінал нотаріально посвідченої угоди; - документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не було враховано цих обставин. Як встановлено судом, електронний договір про надання кредиту № 1376120, який було укладено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» 28.01.2020 року, було укладено в електронній формі, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса у безспірному порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правового висновку, викладеного у постановах Верховного суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 та від 29 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічний висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок) встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. За змістом п.п. 3.1, 3.2 глави 16 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Приймаючи до уваги приписи статей 15, 16, 18 ЦК України та статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд приходить висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року справа № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19). Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі № 750/1627/18. При цьому, за приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. З наданих суду приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. документів, поданих Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» для вчинення спірного виконавчого напису, вбачається, що відповідачем до нотаріуса було надано документ із назвою «Виписка з особового рахунка за кредитним договором № 1376120 ПІБ: [PERSON] ». Проте, вказана виписка не містить обов`язкових реквізитів, які повинні бути вказані у ній згідно п. 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Зокрема, у виписці відсутні дати здійснення останніх (попередніх) операцій по рахунку, код валюти, суми операцій (відповідно за дебетом або кредитом) тощо. Без цих відомостей з виписки абсолютно неможливо з`ясувати коли і які саме суми були отримані позивачем від банку, коли були нараховані відсотки, пеня та штрафи, чи відбувалося часткове погашення виниклої заборгованості з боку позивача. Надана відповідачем виписка з особистого фактично являє собою одностороннє твердження представника банку щодо наявності певного розміру заборгованості, яка виникла у певний період. Доказів нарахованих у виписці розмірів процентів штрафів та пені відповідачем не надано. Серед документів, що були надані відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній розрахунок заборгованості з детальним описом формування заборгованості за щомісячними платежами, а зазначена вище виписка з рахунку, фактично є довідкою про розмір заборгованості, яка не підтверджується іншими наданими відповідачем доказами про безспірність заборгованості. При цьому, на підставі виписки з рахунку, в якій відсутній сам розрахунок заборгованості, суд позбавлений можливості встановити, що вказана у виконавчому написі заборгованість за кредитним договором, нарахована саме за період з 12.02.2020 року по 11.03.2020 року відповідно до умов договору № 1376120 від 28.01.2020 року. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved