Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

02 квітня 2020 року до Московського районного суду м. Харкова звернулась представник Комунального підприємства «Жилкомсервіс» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якого просила суд стягнути з відповідача на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.03.2007 року по 01.03.2020 року у розмірі 19\~402, 63 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . КП «Жилкомсервіс», власником та засновником якого є територіальна громада м. Харків в особі Харківської міської ради є підприємством по наданню послуг по утриманню будинків та прибудинкової території, розташованих за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним між позивачем та відповідачем існують відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає послуги по утриманню спільного майна багатоквартирного будинку [ADDRESS] , зокрема прибирання прибудинкової території, виконання санітарно - технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем, утримання ліфтів. Позивач свої зобов`язання виконує належним чином, відповідач, в свою чергу, своєчасно не здійснює оплату за послуги по утриманню будинків та прибудинкової території, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість за період з 01.03.2007 року по 01.03.2020 року у розмірі 19\~402, 63 грн. Вказані обставини і вимусили представника позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. УхвалоюМосковського районного суду м. Харкова від 10.04.2020 року цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території передано на розгляд Жовтневого районного суду м. Харкова для розгляду справи по підсудності. Згідно супровідного листа Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2020 року справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Харкова 20.05.2020 року. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 21 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Призначено судове засідання. 07\~вересня 2020\~рокувід відповідача по справі надійшла заява про застосування строку позовної давності. Представник позивача, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлений позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила прийняти рішення з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами і долучені до матеріалів справи письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач, відповідно до наданої до суду Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.01.2020 року є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 24-25). Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова відповідно до рішення сесії Харківської міської ради Харківської області від 26.07.2006 року №69/06, і створено з метою забезпечення належного рівня житлово-комунального обслуговування населення, створення відповідних умов проживання, забезпечення схоронності та поліпшення рівня благоустрою житлового фонду, забезпечення безперервної роботи технічного оснащення житлових будинків, належного санітарного стану прибудинкової території тощо. 20.12.2006 року виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області було винесено рішення №1186, відповідно до якого КП «Жилкомсервіс» було визнано виконавцем послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків. У зв`язку із специфічністю сфери житлових відносин та великої кількості власників та наймачів житлових приміщень, договори про надання житлово-комунальних послуг між КП «Жилкомсервіс» та споживачами були укладені шляхом опублікування публічного договору в офіційному виданні Харківської міської ради-спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 року №95/1. Перелік послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, розмір, встановлених органами місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги був затверджений рішеннями виконкому Харківської міської ради Харківської області від 20.12.2011 року №893, від 27.01.2012 року №39, від 10.05.2017 року №283, від 11.05.2018 року №318. Отже, наявними у справі доказами встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, де знаходиться квартира відповідача. Відповідач, як співвласник багатоквартирного житлового будинку повинен щомісячно сплачувати КП «Жилкомсервіс» за послугу з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій. Але [PERSON] не виконує свої обов`язки по платі даної послуги і її заборгованість за період з 01.03.2007 року по 01.03.2020 року становить 19 402, 63 грн., що підтверджується Довідкою про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг. (а.с. 7-12) Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами); 2) послуга з управління багатоквартирним будинком (утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо). Пункт 2 частина 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги визначає», що органи місцевого самоврядування встановлюють ціні/тарифи на комунальні послуги відповідно до закону. Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів. При цьому такому праву прямо відповідає визначений частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, відповідач зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території. Матеріали справи свідчать про те, що позивачем виконувалися обов`язки з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, якими користувався відповідач, однак [PERSON] не здійснювала оплату їх вартості своєчасно та в повному обсязі. 1 січня 2007 року набрав чинності публічний Договір про надання житлово-комунальних послуг між КП "Жилкомсервіс" та споживачами ( власниками житлових і нежитлових приміщень, які знаходяться на балансі Територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) . У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ч.3 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний договір про надання комунальних послуг укладається між співвласником багатоквартирного будинку та виконавцем відповідної комунальної послуги. Частиною 5 ст. 13 цього ж Закону передбачено, що відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Отже, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови від оплати таких послуг споживачем, посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. КП «Жилкомсервіс» надавало [PERSON] послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а відповідач їх отримувала, із скаргами щодо невиконання або неналежного виконання КП «Жилкомсервіс» своїх обов`язків, передбачених договором, вона не зверталась. Таким чином, між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються Цивільним Кодексом України та спеціальним законодавством-Законом України «Про житлово-комунальні послуги», позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, а відповідач плату за надані послуги у встановленому порядку не вносить тривалий строк. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, суд приходить до висновку, що дійсно за відповідачем обліковується заборгованість за послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.03.2007 року по 01.03.2020 року у розмірі 19 402, 63 грн. Відповідач, в свою чергу, надала суду заяву, в якій просила суд застосувати до вимог КП «Жилкомсервіс» строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Позивач звернувся до суду з позовом 31.03.2020 року, про що свідчить штам на конверті «Укрпошти». Отже, суд розглядає період заборгованості з 31.03.2017 року по 01.03.2020 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території з 01.04.2017 року по 01.03.2020 року у сумі 9\~035, 15 грн. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 9 035, 15 грн.. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 102,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: partial