Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно кредитного договору №MKH0AR01371306 від 08.08.2005 року відповідачу було надано кредит у сумі 10214,00 Доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 14,52 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 07.08.2010 року. Кредит надавався відповідачу для придбання автомобіля ВАЗ 21150. В забезпечення зобов'язання між сторонами було укладено договір застави від 08.08.2005 року. Предметом застави є транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 21150, 2005 року випуску, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], що належить Відповідачу. У зв'язку з тим, що взяте на себе зобов'язання Відповідач не виконує, позивач просить в рахунок погашення заборгованості вилучити у відповідача та передати позивачу предмет застави та звернути стягнення на предмет застави. Представник позивача в судове засіданні не з'явився, проте подав заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що згідно кредитного договору №MKH0AR01371306 від 08.08.2005 року відповідачу було надано кредит у сумі 10214,00 Доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 14,52 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 07.08.2010 року. Кредит надавався відповідачу для придбання автомобіля ВАЗ 21150 (а.с.11-14). В забезпечення зобов'язання між сторонами було укладено договір застави від 08.08.2005 року. Предметом застави є транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 21150, 2005 року випуску, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], що належить Відповідачу. (а.с.15-18). Позивачем було направлено відповідачу письмове повідомлення від 11.01.2014 року за №30.1.0.0/2, однак заходів по поверненню заборгованості відповідачем вжито не було (а.с.8). Станом на 24.12.2013 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 11528,87 доларів США (а.с.6). Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів, суд констатує, що дані правовідносини врегульовані відповідними нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. За правилами ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на те, ст.ст. 19, 20 Закону України " Про заставу " та ст.ст. 25, 26, 28 Закону України " Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень " та умовами договору застави, а саме п.22 цього договору передбачено обов'язок відповідача передати предмет застави в заклад заставодержателя - позивача, суд вважає вимогу позивача щодо виконання відповідачем зобов'язання в натурі, - законною і обґрунтованою. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, оцінюючи всі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач, в порушення умов кредитного договору №MKH0AR01371306 від 08.08.2005 року та в порушення ст.526 ЦК України, виконав свої зобов'язання перед позивачем по погашенню Кредиту тільки частково, позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 921,50 гривень судового збору (а.с.1), а відтак, з урахуванням вищенаведеного суд вважає, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з Відповідача.

Outcome: approved