Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Заводського ВДВС ММУЮ), третьої особи - ПАТ КБ «ПриватБанк» про зняти арешту накладеного на все майно, відповідно до постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження (бланк АА № 941134) від 13.05.2008 року державного виконавця Кожокар С.Ю. Центрального ВДВС ММУЮ. В позові позивач зазначив, що при зверненні до нотаріуса з приводу придбання нерухомого майна він дізнався, що постановою від 13.05.2008 року державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ було накладено арешт на все його майно та оголошена заборони на його відчуження на виконання рішення суду №2-26/2002 від 17.01.2002 р. 23.12.2008 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 10 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено виконавчий лист до Заводського ВДВС ММУЮ, у зв'язку з тим, що боржник проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно відповіді Заводського ВДВС ММУЮ від 29.03.2013 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа 2-26/2002, виданого 19.03.2008 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» завершено на підставі п. 5 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до постанови від 29.04.2009 року, у 2013 році виконавче провадження було знищено та виконавчий лист на виконанні у відділі не перебуває. Відповідно до довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" від 07.06.2013 р. за вих. №650453 станом на 07.06.2013 р. він не має заборгованості перед ПАТ КБ "ПриватБанк", проте арешт належного йому майна не скасований. Вважає, що наявність арешту та заборони на розпорядження його майном суттєво порушують його права, як власника, з урахуванням повернення виконавчого документа стягувачеві і відсутність виконавчого провадження на виконанні у Заводському ВДВС ММУЮ та відсутності заборгованості перед ПАТ КБ "Приватбанк", у зв'язку з чим просив зняти арешт з його майна. В судове засідання сторони по справі не з'явились, надали до суду заяви з проханням розгляду справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача позов визнав, представник третьої особи не заперечував проти позову. Відповідно до ст. 169 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено судом, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.01.2002 року стягнуто з [PERSON] і [PERSON] в солідарному порядку на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1506135 грн, рішення набрало законної сили 09.08.2002 року. По даній справі 19.03.2008 року видано виконавчий лист №2-26/2002 року, який переданий на виконання до Центрального ВДВС ММУЮ. На виконання рішення суду №2-26/2002 року, постановою від 13.05.2008 року державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ накладено арешт на все майно боржника [PERSON] та оголошена заборони на його відчуження. 23.12.2008 року державним виконавцем Центрального ВДВС ММУЮ винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, відповідно до п. 10 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено виконавчий лист до Заводського ВДВС ММУЮ, у зв'язку з тим, що боржник проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно відповіді Заводського ВДВС ММУЮ від 29.03.2013 року за № 6872/01.02-47/9 виконавче провадження з виконання виконавчого листа 2-26/2002, виданого 19.09.2008 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» завершено на підставі п. 5 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до постанови від 29.04.2009 року, та як встановлено в судовому засіданні, за час який минув з дня прийняття рішення про повернення до розгляду справи, стягувач повторно до виконання виконавчий лист не пред'явив та не звертався до відділу ДВС щодо стану виконання рішення суду. Відповідно про ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (яка діяла станом на 29.04.2009 року) у разі повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі ст. 40 цього Закону припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші заходи здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем було був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що одночасно з винесенням постанови державним виконавцем про повернення виконавчого листа рішення про скасування арешту, накладеного на майно боржника відповідно до ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» ним не приймалося. Згідно ст. 60 ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з положень ч.8 ст. 8 ЦПК України, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин аналогію закону, оскільки вище вказана норма надає право суду зняти арешт у випадках незавершеного виконавчого провадження, але на теперішній час іншого способу захисту прав позивача як власника заарештованого майна, крім постановлення рішення суду не існує. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 381 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Судом встановлено, що станом на 17.06.2013 року [PERSON] не має заборгованості перед ПАТ КБ "ПриватБанк", що підтверджується довідкою ПАТ КБ "ПриватБанк" від 07.06.2013 р. за вих. №650453. Таким чином, суд вважає, що на підставі зібраних по справі доказів та встановлених фактичних обставин справи, позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки наявність в єдиному реєстрі заборон відомостей про арешт майна позивача накладеного в рамках неіснуючого на теперішній час виконавчого провадження призводить до порушення права власності позивача, яке підлягає відновленню.

Outcome: approved