Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про захист, честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила суду, що [INFO] на веб-сайті "Багнет" [INFO] розміщено статтю (російською мовою) під назвою " [INFO] " ([ADDRESS]). На даному сайті викладена наступна інформація щодо позивача "...Наверное, закономерно, что с ростом благосостояния этого топ-чиновника "УЗ", он стал подозреваемым в уголовном производстве, которое открыто по ч. 5 ст. 191 (присвоение, растрата имущества или завладение им путем злоупотребления служебным положением) УК. Что ж, возможно, отечественная Фемида будет более ответственной в этом расследованияя, чем в деле об алиментах". Опублікована відповідачем інформація є недостовірною, оскільки позивачу не вручались жодні повідомлення про підозру, також останній не затримувався у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством. Твердження відповідача є особливо серйозними, по тій причині, що останній є службовою особою керівного складу стратегічного об`єкта - ДП "Укразалізниця", інформація викладена ним в офіційному тоні і сприймається невизначеним колом осіб як встановлені факти. Особливо руйнівними позивач вважає, звинувачення відповідача про вчинення позивачем особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності, зневаги до норм законів України та норм людської моралі, аморальній поведінці. Також своїми діями відповідач намагається викликати негативну оцінку особи позивача в очах суспільства та дискредитувати його як державного службовця. В результаті дій відповідача позивач зазнав втрат немайнового характеру, а саме: необхідність постійно спростовувати оспорювану інформацію щодо себе серед знайомих та колег; моральні та психологічні страждання позивача у зв`язку з приниженням його гідності; а також настання імовірних інших негативних наслідків, пов`язаних зі зниженням авторитету позивача у суспільстві, що можуть виникнути в результаті поширених відповідачем наклепницьких відомостей. Також представник позивача зазначив, що поширена відповідачем інформація не є оціночним судженням, оскільки містить дані про факти і явища, в ній відсутнє використання мовно-стилістичних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири, які б свідчили що останні є припущеннями, вказівками чи відсилками на чиїсь думки. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не заявляв. За таких підстав судом відповідно до положень ст. 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.1 ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Положеннями ст. 28 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності, яка кореспондується. Як наголошує ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Вказані положення також закріплені в статті 297 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Тобто право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Як встановлено у судовому засіданні на веб-сайті "Багнет" [INFO] розміщено статтю (російською мовою) під назвою " [INFO] " ([ADDRESS]). На даному сайті викладена наступна інформація щодо позивача "...Наверное, закономерно, что с ростом благосостояния этого топ-чиновника "УЗ", он стал подозреваемым в уголовном производстве, которое открыто по ч. 5 ст. 191 (присвоение, растрата имущества или завладение им путем злоупотребления служебным положением) УК. Что ж, возможно, отечественная Фемида будет более ответственной в этом расследованияя, чем в деле об алиментах" (а.с. 13-15). Власником сайту [INFO] є Інформаційне агенство ТОВ "Видавнича група "Наш продукт", що встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року по справі № 753/7212/18, яке набрало законної сили (а.с. 26-28). Частиною ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року по справі № 753/7212/18 встановлено, що власником сайту [INFO] є Інформаційне агенство ТОВ "Видавнича група "Наш продукт" суд вважає, що при розгляді даної справи ці обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Особисті немайнові права фізичної особи захищаються відповідно до глави 20 цього Кодексу (ст.ст. 269-280 ЦК України). Згідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи" відповідно до статей 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. [PERSON] не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого. Кримінальні провадження, у яких містяться відомості про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності в якості підозрюваного, обвинуваченого, не встановлені. Дані обставини підтверджується довідками Генеральної прокуратури України № 06-18949-19 від 13.03.2019 та № 27/1-200вих-19 від 12.03.2019 (а.с. 98, 100). Згідно ст.1 Закону України „Про інформацію" під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. У відповідності до частини 2 статті 302 Цивільного кодексу України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Однак, як вбачається зі змісту описаної вище інформації на сторінці сайту [INFO], останній не містить жодних посилань на конкретні джерела отримання інформації. Відповідно до роз`яснень, які викладені в п.15 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Таким чином, в даному випадку факт поширення відповідачем інформації стосовно позивача в мережі Інтернет підтверджується роздруківками сторінки веб-сайту [INFO], яка знаходиться у вільному доступі для перегляду та копіювання користувачами мережі Інтернет. Загальна кількість переглядів даного сайту становить 1810 (а.с. 13-15). У подальшому після опублікування спірної статті в мережі інтернет, зазначена у ній інформація з посиланням на сайт відповідача була передрукована в інших інформаційних джерелах мережі інтернет, а саме: [INFO] ( [INFO] ( [INFO] (а.с. 54-56). Таким чином, представником позивача було доведено факт поширення інформації відповідачем що стосується позивача. Як зазначено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Оцінюючи інформацію викладену на сайті "Багнет" [INFO], суд вважає, що згідно інформації викладеної відповідачем позивач представляється загалу як особа, яка не дотримується законів України, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію позивача. Як роз`яснює п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Також п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 наголошує, що відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається обов`язок довести лише факт поширення відомостей, які порочать його честь гідність та ділову репутацію, особою, до якої пред`явлений позов, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Проте, позивач має право подати докази невідповідності дійсності таких відомостей. Таким чином, доведення поширення відповідачем інформації про її недостовірність є правом, а не обов`язком позивача. За приписами ч. 2 ст. 30 Закону України „Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як наголошує п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Аналізуючи зміст інформації, яка викладена у статті на сторінці веб-сайту "Багнет" [INFO] під назвою " [INFO] " ([ADDRESS]), суд вважає, що висловлювання "...Наверное, закономерно, что с ростом благосостояния этого топ-чиновника "УЗ", он стал подозреваемым в уголовном производстве, которое открыто по ч. 5 ст. 191 (присвоение, растрата имущества или завладение им путем злоупотребления служебным положением) УК. Что ж, возможно, отечественная Фемида будет более ответственной в этом расследованияя, чем в деле об алиментах" мають стверджувальний характер і містять основну думку, в якій автор стверджує, що події відбувались або відбуваються, вказує на існування певних фактів, констатує їх, а тому недостовірна інформація щодо позивача, викладена на вказаній сторінці, є за своїм характером твердженнями (фактичними даними), а не оціночними судженнями, і вона може бути предметом судового захисту. Оцінюючи належність, допустимість а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що оспорювана інформація поширена та доведена до відома невизначеного кола осіб на сторінці сайту "Багнет" [INFO], стосується безпосередньо позивача, крім того є недостовірною, а також вказаним розповсюдженням інформації особистим немайновим правам позивача завдана шкода, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Як вказано в п. 25 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Враховуючи те, що оспорювана інформація розміщена на сторінці веб-сайту "Багнет" [INFO] в мережі Інтернет, суд вважає, що і спростована вона повинна бути шляхом опублікування на вказаному веб-сайті. На підставі ст. 141 ЦПК УКраїни у зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 536 грн. 80 коп..

Outcome: approved