Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

у березні 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання недійсним кредитного договору № 45-к від 24 грудня 2004 року. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у кредитному договорі не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту. Також відповідачем не надавався позивачу окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача і на даний час такий документ відсутній. Позивач зазначає, що відповідач не надав їй, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного законодавства. Також позивач зазначає, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що, на думку позивача, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов"язків на погіршення становища споживача. Оскільки положення договору про споживчий кредит є несправедливими, позивач просить визнати кредитний договір № 45-к від 24 грудня 2004 року недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення,просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на необхідність застосування строку позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 24 грудня 2004 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", був укладений договір кредиту № 45-к, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 27 000 доларів США зі сплатою 15% річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п. 2.6 цього Договору, та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 15-го числа кожного місяця, згідно графіка вказаного в п.п. 1.1.1. строком до 23 грудня 2011 року. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Умовами ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. У силу ст..6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України сторонами договору було досягнуто згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що свідчить підписи на договорі кредиту. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою га шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Звертаючись до суду із позовом, позивач ставив питання про визнання недійсним кредитного договору, оскільки відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору. Також позивач зазначає про несправедливість умов кредитного договору. Такі посилання позивача не ґрунтуються на законі, спростовуються умовами договору та наданими відповідачем доказами. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. У пунктах 1.1., 1.2., 1.3., 1.4., 1.6., 3.3.4. кредитного договору визначена сума, яку позичальник повинен повернути банку, сума кредиту, строк кредитування, процентна ставка за користування кредитом, комісія за відкриття позичкового рахунку, щомісячна комісія за обслуговування кредиту, комісія за аналіз ліквідності забезпечення та передбачено, що погашення кредиту здійснюється щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 15-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитом (окрім останнього місяця користування кредитом) та в день закінчення строку на який надано кредит. Таким чином, зі змісту кредитного договору від 24 грудня 2004 року вбачається, що він відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів. Сторони погодили та визначили усі істотні умови, додержано його письмової форми, а підписанням договору, без будь-яких застережень чи незгоди з його умовами, сторони підтвердили відповідність волевиявлення їхній внутрішній волі, й позивач погодився на отримання у кредит коштів на умовах, що визначені договором. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець (послуг) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути замінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому. Крім того, суд вважає, що в разі не згоди з умовами кредитного договору позивач міг скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Таким правом позивач не скористався, а тому, відповідно, погодився зі всіма його умовами, про що також свідчить часткове виконання договору. Вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству. Отримання позивачем грошових коштів у сумі 27 000 доларів США в судовому засіданні позивачем не оспорювався. Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Оспорюваний договір підписаний повноважними особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також ці умови були узгоджені сторонами, що підтверджується погодженням позивача та відповідачів на укладення такого договору, шляхом його підписання. Позивач та його представник не навели достатніх правових підстав, необхідних для обґрунтування своєї позиці, а висловили лише певні припущення та свою суб'єктивну думку, тому посилання позивача на порушення його прав як споживача банківських послуг в розрізі статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу. За таких підстав, в задвооленні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed