Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь вартості належної йому частки у майні підприємства, які уточнива та просить стягнути суму в розмірі 105000 (сто п'ять тисяч) грн.. та судові витрати. 14 грудня 2012 року Франківським районним судом м. Львова у даній цивільній справі № 2-1142/2012, ухвалено заочне рішення яким позовні вимоги задоволено . Не погоджуючись із заочним рішенням, представник відповідача [PERSON] подав заяву про його перегляд. Заяву мотивував тим, що його довірителі та він сам не був повідомлений належним чином про час і місце слухання справи. Ухвалою судді від 26 липня 2013 року, заява про перегляд заочного рішення прийнята до розгляду, призначена в судове засідання на 12.08.2013 року та за результатами розгляду, заочне рішення скасовано і справу призначено до судового розгляду за участю сторін на 05.09.2013 року. В судові засідання відповідач та треті особи не зявлялися, хоч повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, треті особи про причини неявки суд не повідомляли, щодо відповідача, то такий направив свого предлставника. В черговому судовому засідагнні від 27.12.2013 року, за клопотанням представника відповідача судом призначено судово-економічну ( бухгалтерську) експертизу для визначення фактичної частки позивача у майні підприємства, що суд вважає частковим визнанням позову, оскільки сам факт позовних вимог не заперечувався, а навпаки підтвердився бажанням визначити розмір вартості майна в підприємстві, що належить позивачу. Згідно супровідного листа експертної установи № 2301 від 23 квітня 2014 року справа повернута до Франківського районного суду м. Львова , у зв'язку з тим, що відповідач, який клопотав про призначення експертизи та гарантував оплату за її проведення, оплати не здійснив, про причини невиконання вимог суду не повідомив. З курахуванням вказаних обставин та відсутністю клопотань сторін, 25.04.2014 року судом відновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 16 липня 2014 року. Разом з тим, ні в дане судове засідання , ні у чергове - 18.08.2014 року, представник відповідача та треті особи не прибули, хоч були повідомлені належним чином про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили, явку представника відповідача, що теж був повідомлений належним чином, не забезпечили. З огляду на фактичні обставини справи, суд визнав неявку відповідачів та їх представника безпідставною та вважає за можливе продолвжити розгляд справи та провести її розгляд за їх відсутності , з ухваленням результатів розгляду, що встановлені попереднім заочним рішенням, проти чого представник позивача не заперечив. Представник позивача, як і в попередніх судових засіданннях уточнені ним та його довірителем 14.12.2010 року, позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві та заочному рішенні суду. Просить позов задоволити та стягнути з відповідача на користь його довірителя належну частку у майні підприємства"Галичина -К", яка становить грошовий еквівалент в сумі 105000 (сто п'ять тисяч) грн.. та стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх позовних, як і раніше покликається на те, що 10.11.2005 року за рішенням засновників №1/05 фізичними особами , а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] було створено приватне підприємство "Галичина -К" . Статутний фонд товариства становить суму 500000 грн., тобто кожен з них, вніс суму в розмірі 125 000 грн. . За рахунок статутного фонду, а також прибутку одержаного від господарської діяльності було придбано нежитловий будинок [ADDRESS], який зареєстрований на праві власності за ПП "Галичина -К". У квітні 2008 року він, позивачв, звернувся до підприємства із заявою про вихід із складу засновників підприємства та про виплату вартості належної йому частки у майні. 05.11.2008 року дізнався, що виключений із складу засновників ПП "Галичина -К" та через місяць, тобто 05.12.2008 року, він, позивач, звернувся з вимогою до ПП "Галичина -К" про виплату частки у майні підприємства. Листом № 137 від 20.01.2009 року, ПП "Галичина -К" повідомило його, позивача, що вартість належної йому частки у майні при виході з товариства ПП "Галичина -К," становить 22208 ( двадцять дві тисячі двісті вісім ) грн.. З такою сумою він не погодився, та на його думку вартість значно занижена. Вважає, що при виході із складу учасників ПП "Галичина -К" він має право на виплату ? частки у статутному фонді, що становить 35000 Враховуючи безпідставність неявки представника відповідача та третіцх осіб, наявність в матеріалах справи достатніх даних з яких вбачаються права та взаємовідносини сторін, пояснення представника відповідача, що були дані ним у попередніх судових засіданнях, у тому числі й у клопотанні про призначення експертизи, суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності та ухвалити рішення у порядку передбаченому ст. 169 ЦПК України, тобто на прідставі наявних у матеріалах справи доказів. Заслухавши думку представника позивача , пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов як і попередньо, підлягає до задоволення. Фактичні обставини, що втсновлені в заочному судовому рішенні не змінилися, а навпаки частково підтверджені представником відповідача, та забезпеченням процесуальних прав сторін, ухвалою суду від 27 грудня 2013 року, де за клопотанням представника відповідача , призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання щодо визначення грошового еквіваленту вартості частини майна ПП "Галичина -К" в частці, яка дорівнює 25% та яка підлягає виплаті позивачу внаслідок його виходу із засновників підприємства ПП "Галичина -К" , станом на 01 січня 2009 року. Згідно супровідного листа експертної установи № 2301 від 23 квітня 2014 року, справа повернута до Франківського районного суду м. Львова , у зв'язку з тим, що відповідач, який клопотав про призначення експертизи та гарантував оплату за її проведення, оплати не здійснив. Зважаючи на вказані обставини, суд визнає ухилення відповідача вілд участі в експертизі та визнає факт належної позивачу частки у майні підприємства "Галичина -К", яка становить грошовий еквівалент в сумі 105000 (сто п'ять тисяч) грн.. та підлягає стягненню. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд приходиться до висновку про необхідність вирішення спору виходячи із заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 113 ГК України, приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами. Згідно із ст. 62 ГК України, підприємство є самостійним суб'єктом господарювання, створеним компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦК України, юридична особа може бути створена шляхом об'єднання осіб та (або) майна. Статтею 115 ч.2 ЦК України, визначено, що вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. За змістом п. 3. ч.1 ст. 116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом вийти у встановленому порядку з товариства. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про господарські товариства", товариство є власником: майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність, продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності, одержаних доходів, іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом. Згідно із статтею 54 Закону України "Про господарські товариства", при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю, йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційно його частці у статутному фонді. Стаття 148 ч.2 ЦК України , встановлює, що учасник, який виходить з товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Відповідно до ст.148 ч.3 цього Кодексу , спори, які виникають у зв'язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом. Враховуючи висновки суду про задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню із відповідача підлягають судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved