Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

30.08.2018р. [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (далі - відповідач), зареєстрованого 25.05.2006р. відділом реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 22, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що подальше збереження шлюбу неможливе через різні характери, різні погляди на сімейні цінності, що ганебно вплинуло на їхні стосунки як подружжя. Шлюбні відносини перестали існувати та сторони не підтримують будь-яких стосунків з травня 2018р. Від даного шлюбу є неповнолітні діти - [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO].н., [PERSON], [INFO].н. Крім того в позовній заяві позивач ставить вимогу про залишення їй прізвища "[PERSON]". Позивач в судове засідання не з'явилася, однак 06.11.2018р. звернулася до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги, просить не надавати строку для примирення, розглянути справу за її відсутності та ухвалити рішення за наслідками підготовчого провадження, витрати зі сплати судового збору залишити за нею. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак 06.11.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій визнає позовні вимоги, просить не надавати строку для примирення, розглянути справу за його відсутності та у зв'язку з визнанням ним позову, ухвалити судове рішення за результатами підготовчого провадження. Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи та перевірив законність визнання відповідачем позову, судом встановлено наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2006р. сторони уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції у Миколаївській області зроблено відповідний актовий запис № 22 та 25.05.2006р. видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Після реєстрації шлюбу дружині залишено дошлюбне прізвище "[PERSON]". Від шлюбу є спільна неповнолітні діти - [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO].н., [PERSON], [INFO].н, (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 08.08.2006р., свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 05.11.2008р., свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 06.11.2013р.). Фактично сторони з травня 2018р. припинили шлюбні відносини, не підтримують один одного до теперішнього часу, не мають будь-яких відносин, не ведуть спільного побуту. Спору щодо місця проживання дітей та майнового спору у сторін не має. Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За вимогами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі викладеного та враховуючи те, що під час судового розгляду не встановлено обставини, передбачені ч. 2 ст. 110 СК України, які перешкоджають пред'явленню позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дітей. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Щодо вимоги позивача про залишення їй прізвища "[PERSON]" у зв'язку з реєстрацією шлюбу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, після розірвання шлюбу, позивач має право безперешкодно іменуватися прізвищем зміненим у зв'язку з реєстрацією шлюбу або відновити своє дошлюбне прізвище, а оскільки матеріали справи не містять доказів щодо здійснення відповідачем перешкод позивачу в реалізації цього права, тобто існування спору, а відтак вимога в цій частині не підлягає задоволенню як безпідставна та необґрунтована. На підставі ст. 141 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору залишити за нею.

Outcome: partial