Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28.11.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №11259651000, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 139 000 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором сторони уклали іпотечний договір від 28.11.2007р., за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру загальною площею 38,9 кв.м [ADDRESS]. 12 грудня 2011 року між ПАТ УкрСиббанк та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір факторингу, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №11259651000 від 28.11.2007 року на користь ТОВ "Кей-Колект", у звязку з чим усі права кредитора за вищевказаним договором належать останньому. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 01.12.2013р. утворилась заборгованість в сумі 197026,10 грн., з яких 124430 грн. заборгованість за тілом кредиту, 72595,68 грн. заборгованість за процентами. Будучи новим кредитором [PERSON], позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації з прилюдних торгів, виселити відповідача та всіх мешканців, які проживають і зареєстровані у квартирі та стягнути судові витрати у справі. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Кей-Колект» про визнання виконання договору неналежним та розірвання договору про надання споживчого кредиту, стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 139000 грн. під 13% річних, повернення до 27.11.2027р. Однак, всупереч умовам договору банк надав лише 25000 грн., які він повернув. А тому, просив визнати виконання договору про надання кредиту від 28.11.2007р. неналежним та розірвати договір у звязку з істотним порушенням договору, стягнувши на його користь 1000 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду позови обєднані в одне провадження. Представник позивача у судовому засіданні позовні підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, наведених в позові. Зустрічний позов не визнала. Відповідач та його представник позов не визнали, пояснивши, що відповідач отримав від банку лише 25000 грн., які давно повернув та не підписував додаткову угоду та додатки до кредитного договору. Просили застосувати строки позовної давності та відмовити у позові з цих підстав та у звязку з неспіврозмірністю суми боргу в сумі 66813,53 грн. та вартістю предмета іпотеки, яка за висновком експертизи становить 315965 грн. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, наведених в позові. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Кей-Колект» та зустрічний позов [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11259651000, за яким банк надав останньому кредит в сумі 139 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,0 % річних, з кінцевим терміном повернення до 27 листопада 2027 року. Цільове призначення кредиту купівля двокімнатної квартири, загальною площею 38,9 кв.м., [ADDRESS]. 28 листопада 2007 року сторони уклали договір іпотеки №71181, посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №4423), за умовами якого [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань по договору про надання споживчого кредиту передав АКІБ УкрСиббанк в іпотеку належну йому на праві власності квартиру загальною площею 38,9 кв.м [ADDRESS]. Вказана квартира належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 26.11.2007р. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора, згідно зі ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 12 грудня 2011 року ПАТ УкрСиббанк (назва змінена з АКІБ УкрСиббанк на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року) та ТОВ "Кей-Колект" уклали договір факторингу, згідно якого ТОВ "Кей-Колект" набуло право вимоги до боржників, які уклали первинні договори з ПАТ УкрСиббанк. Згідно виписки з Додатку № 1 до вказаного договору факторингу, право вимоги кредитної заборгованості ПАТ УкрСиббанк до [PERSON] за кредитним договором №11259651000 відступлене ТОВ "Кей-Колект". Також, 12 грудня 2011 року між ПАТ УкрСиббанк та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, згідно якого ТОВ "Кей-Колект" набуло право вимоги до боржників за договорами іпотеки, зазначені у Додатку 1 до цього договору. Згідно виписки з Додатку № 1 до вказаного договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, право вимоги за договором іпотеки №71181 від 28.11.2007 року відступлене ТОВ "Кей-Колект". Відповідно до витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек іпотеко держателем предмета іпотеки є ТОВ «Кей-Колект». Отже, сукупність вищезгаданих письмових доказів достатня для висновку про зміну кредитора у зобов'язанні та передачу новому кредитору усіх прав та обов'язків за кредитним договором №11259651000 та договором іпотеки №71181 від 28.11.2007 року. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 01.12.2013р. утворилась заборгованість в сумі 197026,10 грн., з яких 124430 грн. заборгованість за тілом кредиту, 72595,68 грн. заборгованість за процентами. На підставі ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 18 червня 2014, справа № 6-61цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, за договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Відповідно до положень ст. 257 і ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником відповідача подана до суду заява про застосування строків позовної давності та відмову у зв'язку з цим в позові. У зв'язку із несплатою чергових платежів з серпня 2010 року у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати боргу згідно умов кредитного договору. ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом 05 листопада 2014 року. Таким чином, строк позовної давності щодо щомісячних платежів за період з серпня 2010 року по 04 листопада 2011 року позивачем пропущений. Відповідно до розрахунку відповідача, який позивачем оспорений не був та не наданий суду інший розрахунок, заборгованість [PERSON] у межах строку позовної давності за період з 05 листопада 2011 року по 01 грудня 2013 року (дата, на яку визначений борг, згідно позовної заяви а.с. 3, 136) по тілу кредиту та процентам становить 66813,53 грн. Сторони не скористалися своїм правом клопотати про призначення судової економічної експертизи з метою встановлення розміру заборгованості за період з 05.11.2011р. по 01.12.2013р. Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи. Виходячи зі змісту ст. 39 Закону „Про іпотеку", пункту 4 ч.1 ст. 215 ЦПК при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає доказуванню загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Як передбачено частинами 1 і 3 статті 33 Закону України „Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки може бути відмовлено, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Таким чином, зважаючи на зміст цієї норми при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом із вартістю іпотечного майна. Аналогічне роз'яснення містить пункт 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за яким при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Пунктом 1.2 договору іпотеки сторони визначили, що ринкова вартість предмету іпотеки становить 185837 грн. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25.06.2015р. ринкова вартість 2-кімнатної квартири загальною площею 38,9 кв.м [ADDRESS] станом на момент проведення експертизи становить 315965 грн. Представники сторін у судовому засіданні дійшли згоди, що на час розгляду справи вартість предмета іпотеки складає не менше як 315\~916 грн., при цьому представник відповідача вказав, що квартира істотно збільшилася в ціні внаслідок падіння курсу гривні України. Виходячи з визначеної експертом вартості іпотечного майна, сума заборгованості [PERSON] перед позивачем є неспівмірною з вартістю предмета іпотеки, що перевищує суму боргу в 4,5 рази. Водночас суд враховує, що відмова у зверненні стягнення на предмет іпотеки не позбавляє позивача права в подальшому задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням в разі його невиконання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки або стягнення заборгованості за договором. Зважаючи на ці обставини та виходячи із загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), наслідків звернення стягнення на квартиру, в якій проживають малолітні діти, суд дійшов висновку, що таке порушення основного зобов'язання не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. За таких обставин підстави для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні. Враховуючи те, що вимога про виселення була похідною від звернення стягнення на предмет іпотеки, в задоволенні якої відмовлено, суд дійшов висновку, що така вимога також задоволенню не підлягає. Доводи відповідача про те, що він не підписував додаткову угоду до договору та додатки до нього спростовуються висновком судової почеркознавчої експертизи №92П від 08.05.2015р. Доводи відповідача про те, що він не отримував кредиту в сумі 139000 грн., а лише 25000 грн. спростовуються меморіальним ордером від 28.11.2007р. №0609633229, а також іншими матеріалами справи та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. На підставі викладеного, підстав для визнання виконання договору неналежним та розірвання договору про надання споживчого кредиту, стягнення моральної шкоди, немає. У звязку з відмовою у задоволенні позову, понесені судові витрати сторонам не відшкодовуються.

Outcome: dismissed