Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

30.11.2015р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд поновити їй строк позовної давності та ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на будинковолодіння [ADDRESS] і на земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства площею 1.61 га, яка розташована на території села Татаринів Городоцького району Львівської області згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO].. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою, в якій посилається на те, що він є спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна свого батька - [PERSON], в тому числі будинковолодіння [ADDRESS] оскільки саме він був забудовником та головою господарства. По смерті батька він спадщину фактично прийняв за правилами ст.549 ЦК України в редакції 1963р., оскільки проживав у будинку з батьком на момент його смерті, продовжує там проживати і далі, проводить ремонтні роботи, підтримує будинковолодіння в належному господарському стані, обробляє присадибну земельну ділянку, сплачує комунальні послуги. Таким чином його мати була власником лише 1/2 частини спірного будинку і могла розпоряджатися лише цією частиною майна. З огляду на це вимоги [PERSON] про визнання нею права власності на ціле будинковолодіння є необґрунтованими. В грудні 2015р. він звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте йому було відмовлено. Окрім будинковолодіння його батьку також належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 1.01 га на території с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства вартістю 2791 грн. 64 коп., на яку він претендує в цілому. Просив суд поновити йому строк позовної давності, визнати за ним право власності на 1/2 будинковолодіння [ADDRESS] та земельну ділянку площею 1.01 га в цілому на території с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] від 30.06.1997р. належала [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO].. В судовому засіданні [PERSON] подала позовну заяву в порядку ст.31 ЦПК України, посилаючись на те, що згідно даних погосподарських книг будинковолодіння [ADDRESS] належало до суспільної групи "колгоспний двір". [PERSON] вибув з двору 05.03.1991р. і перейшов проживати до дружини [PERSON] в господарство її батька в с. Рубанівка (Татаринів) Городоцького району Львівської області. Відтак станом на 15.04.1991р. в спірному будинковолодінні проживало лише 2 члени колгоспного двору - її бабця [PERSON], та дід [PERSON], а отже вони стали власниками по 1/2 такого будинковолодіння. [INFO]. [PERSON] помер і спадщину після його смерті прийняла [PERSON]. [PERSON] з 1990р. по 2010р. проживав разом зі своєю сім'єю у [ADDRESS] оскільки працював у "Львівській дистанції колії регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". Таким чином [PERSON], маючи у власності 1/2 частину будинковолодіння як член колгоспного двору і успадкувавши після смерті чоловіка другу половину цього ж будинковолодіння, стала одноосібним власником усього майна колгоспного двору. Вона своєчасно звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабці. [PERSON] вибув з двору 05.03.1991р. і у встановлений законом строк не звернувся за витребуванням частини майна з двору, тобто він втратив право на майно та не має права на спадкове майно після смерті свого батька [PERSON]. Їй стало відомо, що у її діда - [PERSON], була земельна ділянка площею 1.01 га на території с. Татаринів Городоцького району Львівської області на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], яку після його смерті успадкувала [PERSON], а тепер по заповіту успадкувала вона. З огляду на наведене просить суд поновити їй строк позовної давності, визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]., на будинковолодіння [ADDRESS], земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства площею 1.61 га, яка розташована на території села Татаринів Городоцького району Львівської області згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] та земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства площею 1.01 га на території с. Татаринів Городоцького району Львівської області згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], виданого [PERSON]. Позивач та її представник підтримали вимоги зміненого позову в повному обсязі. Просять врахувати, що з 1990р. по 2010р. [PERSON] фактично проживав без реєстрації у м. Львові, оскільки там працював, а тому втратив право на частку у майні колгоспного двору і не вступив в управління спадковим майном після смерті батька. Дані про реєстрацію у його паспорті, довідках сільської ради не відповідають даним, вказаним у будинковій книзі. Оскільки позивач своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабці [PERSON], вона має право на все спірне майно. Представник відповідача - Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області, в судове засідання не з'явився, проте подав суду письмову заяву, в якій просить розгляд даної справи проводити у відсутності представника відповідача. Позов [PERSON] визнають повністю і просять такий задоволити. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON], в судовому засіданні подав позовну заяву в порядку ст.31 ЦПК України, в якій вказує, що спірне будинковолодіння згідно даних погосподарських книг належало до суспільної групи колгоспний двір. На час припинення колгоспного двору 15.04.1991р. в ньому проживали та не втратили право на частку у ньому [PERSON], [PERSON] та він. Згідно п.6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991р. не втратили право на частку у його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Він постійно проживав та був зареєстрований у спірному будинковолодінні з 17.09.1985р. по даний час, своєю працею та коштами брав участь у веденні спільного господарства двору, що підтверджується копією паспорта та довідкою виконкому Татаринівської сільської ради № 306 від 14.12.2015р., а отже не втратив права на частку у майні колгоспного двору. Після припинення існування колгоспного двору він, його батько та мати стали власниками по 1/3 частині майна такого. [INFO]. його батько помер, а він та його матір [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963р., ставши власниками по 1/2 частині спірного будинковолодіння. З огляду на наведене просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будинковолодіння [ADDRESS] як частку у колгоспному дворі та право власності в цілому на земельну ділянку площею 1.01 га на території с. Татаринів Городоцького району Львівської області згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], виданого [PERSON]. Додатково [PERSON] пояснив, що 25.04.1990р. він дійсно звільнився із колгоспу і пішов працювати на залізницю, проте постійно приїжджав додому. Особистою працею також брав участь у будівництві спірного будинку. Виписався із спірного будинку через субсидії, проте ніколи не покидав фактичного свого місця проживання, в 2000р. він розлучився з дружиною і далі продовжував жити з батьками. Інколи йому дійсно доводилося залишатися у Львові, але постійним місцем його проживання був спірний будинок. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] додатково пояснив, що дійсно з 05.03.1991р. [PERSON] тимчасово знявся з реєстрації, проте продовжував проживати разом з батьками, а в 1997р. повторно приписався у спірному будинку, відтак він ніколи не втрачав права на майно колгоспного двору. Один місяць відсутності до 01.04.1991р. не може свідчити про втрату права на майно колгоспного двору, оскільки до уваги мають братися три роки до цієї дати. На момент смерті батька [PERSON] був зареєстрований у цьому будинку і проживав там, відтак вважається таким, що прийняв спадщину у встановленому на той час порядку. Третя особа у справі - [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позову третьої особи [PERSON] заперечила, позов [PERSON] підтримує повністю. Пояснила, що є матір'ю [PERSON] і підтримує волю своїх батьків, які хотіли усе своє майно залишити саме її дочці. Будинок разом з батьками будували усі діти, вона особисто отримувала будівельні матеріали на його будівництво. Саме тому її батьки вирішили цю власність залишити її дочці. Вона вибула з колгоспного двору дійсно у 1976р., проте кожні вихідні приїжджала до батьків, допомагала їм, займалася похоронами, встановлювала надгробний пам'ятник батькам. [PERSON] постійно з батьками не жив, у будівництві будинку участі не брав, з 1990р. по 2010р. постійно проживав у м. Львові, де працював. На момент смерті батька в будинку проживала лише її матір, третя особа [PERSON] лише на вихідні приїжджав до батьків, як і кожен з них. Просить звернути увагу суду на невідповідність даних, вказаних у довідках Татаринівської сільської ради з приводу дат реєстрації [PERSON] у спірному будинку. Третя особа у справі - [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що батьки спільно з дітьми усі разом будували спірне будинковолодіння. [PERSON] залишив роботу в колгоспі і пішов працювати на Залізницю, до батьків приїжджав лише на вихідні. В 2000р. на час смерті їхнього батька у будинку проживала лише матір, [PERSON] лише недавно переїхав у цей будинок на постійне проживання. Заслухавши пояснення позивача, її представника, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та його представника, пояснення третіх осіб, проаналізувавши підстави поданих позовів, викладені у позовних заявах, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] та позов третьої особи [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинковолодіння в [ADDRESS] збудоване у 1952р. (а.с.5) і належало до суспільної групи колгоспний двір (а.с.75-94). Право власності на будинковолодіння належним чином не оформлене (а.с.16). 23.04.1958р. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с.25). Згідно даних погосподарських книг с. Татаринів (попередня назва с. Рубанівка (а.с.72)) [PERSON] був головою двору в [ADDRESS] станом на 1958-1960рр. (а.с.74-76), 1971-73рр. (а.с.77-79), 1974-76рр. (а.с.80-82), 1978-1979рр. (а.с.83-85), 1986-1990 (а.с.86-88), 1990-1991 (а.с.89-91). Станом на 15.04.1991р. у даному будинковолодінні були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] (а.с.90-91). [PERSON] вибув в господарство [PERSON] 06.03.1991р. (а.с.87). Згідно даних трудової книжки [PERSON] був звільнений з колгоспу "Більшовик" Городоцького району (с. Рубанівка, теперішня назва села Татаринів) 30.03.1990р. (а.с.129). Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. З огляду на наведене положення та враховуючи те, що [PERSON] до 30.03.1990р. працював у колгоспі "Більшовик" в с. Татаринів Городоцького району та лише в березні 1991р. був знятий з реєстрації у спірному будинковолодінні, тобто лише за 1 місяць до дати розформування колгоспних дворів, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стали власниками по 1/3 частині спірного будинковолодіння як члени колгоспного двору. Протилежного позивачем, її представником та третіми особами у справі не було доведено в судовому засіданні. Суд враховує невідповідність даних, вказаних у довідці Татаринівської сільської ради в частині проживання [PERSON] у спірному будинковолодінні в період часу з 1975р. по даний час (а.с.71), оскільки такі суперечать відомостям, зазначеним у паспорті [PERSON], де вказано, що він зареєстрований за вказаною адресою з 17.09.1985р. (а.с.38), та даним погосподарської книги № 4 с. Рубанівка, де зазначено, що [PERSON] вибув з домоволодіння 06.03.1991р., проте невідповідність такої довідки не заперечує того факту, що до 06.03.1991р. [PERSON] проживав у спірному будинковолодінні, що додатково підтверджується також фактом його роботи у колгоспі "Більшовик" в с. Рубанівка (т.н. с. Татаринів). [INFO]. [PERSON] помер (а.с.9), не склавши за свого життя заповіту. Згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] від 30.06.1997р. [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 1.01 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства (а.с.17, 19). Довідкою Татаринівської сільської ради № 306 від 14.12.2015р. підтверджується той факт, що на день смерті батька - [PERSON], [INFO]. [PERSON] був зареєстрований та проживав у цьому будинковолодінні (а.с.71). За даними погосподарської книги станом на 2000р. в спірному будинку окрім [PERSON] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.94). Згідно довідки виконавчого комітету Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області № 308 від 14.12.2015р. [PERSON] дійсно проживає в будинку в [ADDRESS] доглядає за спорудами, проводить їх ремонти, підтримує їх в належному господарському стані, обробляє присадибну земельну ділянку, вчасно сплачує комунальні послуги, займався похованням батьків (а.с.70). Згідно листа-відповіді регіональної філії "Львівська залізниця" від 11.02.2016р. [PERSON] перебував на міжзмінному відпочинку у санітарно-побутовому корпусі Львівської дистанції колії з 1990р. до червня 2010р. без реєстрації місця проживання у ньому. Суд вважає, що пояснення позивача, її представника та третіх осіб в тій частині, що [PERSON] на час смерті [PERSON] не проживав з ним, не є в достатній мірі обґрунтованими, оскільки вони повністю спростовуються вищевказаними документами, які є належними та допустимими доказами у справі, а саме даними погосподарської книги, які є первинними документами для обліку членів домогосподарства і майна, а тому в суду немає підстав їм недовіряти. Лист-відповідь регіональної філії "Львівська залізниця" від 11.02.2016р. враховується судом, проте перебування особи на міжзмінному відпочинку не може розцінюватися судом як її постійне проживання у вказаному місці. Інших належних доказів для доведення факту не проживання [PERSON] за місцем й ого фактичної реєстрації сторонами надано не було. Більше того, для доведення факту фактичного прийняття спадщини значення має не лише сам факт проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, а ще й фактичний вступ в управління спадковим майном, а, як вбачається із довідки Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області № 308 від 14.12.2015р., [PERSON] доглядає за господарством, проводить ремонти господарських споруд, обробляє присадибну земельну ділянку, що свідчить про його вступ в управління таким майном. Вказане не було спростоване позивачем та її представником в судовому засіданні і під сумнів учасниками справи не ставилося. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963р., яка діяла на момент відкриття спадщини [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом та за заповітом. Статтею 529 ЦК України в редакції 1963р. визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не лише був зареєстрований, але й фактично вступив в управління спадковим майном [PERSON], він вважається таким, що спадщину після його смерті прийняв у встановленому на той час законом порядку. Таким чином після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON], будучи власниками по 1/3 частині спірного будинковолодіння як члени колгоспного двору і успадкувавши як спадкоємці першої черги спадкування за законом майна [PERSON] по 1/6 частині цього ж будинковолодіння, стали власниками по 1/2 частині такого, а також власниками по 1/2 частині земельної ділянки площею 1.01 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, яка належала [PERSON] згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] від 30.06.1997р. (а.с.105). [PERSON] також належало право на середню земельну частку (пай) розміром 1.61 в умовних кадастрових гектарах на території Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] (а.с.18). [INFO]. [PERSON] померла (а.с.8), склавши за свого життя заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день її смерті заповіла [PERSON]. Вказаний заповіт не змінювався і не відмінявся (а.с.7). [PERSON] 11.10.2002р. одружилася, змінивши своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.43). 04.05.2006р. [PERSON] звернулася в Городоцьку державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті бабці - [PERSON] (а.с.41), тобто у строк, встановлений ст.1270 ЦК України. Даних про належність [PERSON] чи будь-кому іншому із спадкоємців [PERSON] права на обов'язкову частку у спадщині згідно вимог ст.1241 ЦК України в судовому засіданні не встановлено. [PERSON] на момент смерті своєї матері був працездатним та повнолітнім. Згідно довідки Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області № 236 від 12.10.2015р. [PERSON] дійсно, проживаючи у м. Львові, періодично приїжджає в [ADDRESS] Львівської області до житлового будинку, доглядає та обробляє земельну ділянку, оплачує комунальні послуги, збирає врожай картоплі, яблук (а.с.14). [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів на будинок (а.с.10, 53). Згідно довідки Городоцького РВ ГУ ДСНС у Львівській області № 15/855 від 13.10.2015р. житловий будинок [ADDRESS] відповідає вимогам ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (а.с.11). Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON] став власником 1/2 частини спірного будинковолодіння та 1/2 частини земельної ділянки площею 1.01 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, яка належала [PERSON] згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] від 30.06.1997р., після смерті батька - [PERSON], а через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння позбавлений можливості належним чином оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, суд вважає, що за ним слід визнати право власності на таке майно. В продовження, оскільки [PERSON] на момент її смерті належало право на середню земельну частку (пай) розміром 1.61 в умовних кадастрових гектарах на території Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], 1/2 частини будинковолодіння [ADDRESS] (1/3 як члену колгоспного двору та 1/6 в порядку спадкування після смерті [PERSON], чоловіка) та 1/2 частини земельної ділянки площею 1.01 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, яка належала [PERSON] згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] від 30.06.1997р., яку вона успадкувала після смерті чоловіка, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON], своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після її смерті, спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні [PERSON], судом не встановлено, а через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння та неможливість заміни Сертифіката про право приватної власності на землю (середню земельну частку) на нового взірця позивач позбавлена можливості належним чином оформити свої спадкові права, суд приходить до висновку про необхідність визнання за нею права власності на вищевказане спірне майно. При цьому не підлягає задоволенню вимога [PERSON]І та [PERSON] про поновлення їм строку позовної давності, оскільки, на думку суду, такий не пропущено, так як спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed