Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася 01 листопада 2019 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2019 року цивільну справу позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договоромпередано за підсудністю на розгляд до Тернівського міського суду Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що 30 липня 2013 року між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 748/07/2013/0321, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу [PERSON] грошові кошти, а останній зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Сума кредиту 135000,00 грн., процентна ставка за користування кредитом 18,3% річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 23,3% річних. Строк повернення кредитних коштів до 29 липня 2027 року. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав та не повернув кредитні кошти у визначений договором строк, у зв`язку з чим станом на 09 жовтня 2019 року мається заборгованість у розмірі 145781,74 грн., яка складається з: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року - 15852,08 грн., заборгованість за кредитом - 129929,66 грн. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року був укладений договір поруки № 748/07/2013/0321П від 30 липня 2013 року між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] . Просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року у розмірі 145781,74 грн. та судовий збір; справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутністю представника АБ «УКРГАЗБАНК», не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позову та застосувати позовну давність, оскільки позивач надав до матеріалів справи виписку з позичкового рахунку [PERSON] у формі калькуляції, з якої неможливо встановити чи було взагалі списання кредитних коштів на інший рахунок (продавця нерухомості) або зняття готівки, коли саме був здійснений останній щомісячний платіж, яку суму кредитної заборгованості загально було погашено, тобто наданий розрахунок що встановлює ціну позову є необґрунтованим. Надані позивачем письмові докази не засвідчені належним чином. Предметом кредитного договору є придбання житлової нерухомості - однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що м. Донецьк входить до Переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, затвердженого Указом Президента України від 07 лютого 2019 року № 32/2019, тобто знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України. Він та відповідач [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами. Відповідно до ст. 14.2 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12 серпня 2014 року № 1636-VII, упродовж строку тимчасової окупації внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим звільняється від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Також зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 2, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція; протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача, оскільки згідно п. 3.1 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 2237,00 грн. щомісячно в період з 01 по 10 число кожного місяця, а тому незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесенням чергового платежу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просить розглядати справу за відсутністю представника АБ «УКРГАЗБАНК», не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Інших заяв та клопотань до суду не надходило. Відповідач [PERSON] не з`явився у судове засідання, але надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає. Відповідач [PERSON] не з`явилася у судове засідання, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає, підтримує відзив на позовну заяву. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 30 липня 2013 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК»та [PERSON] було укладено кредитний договір № 748/07/2013/0321, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 135000,00 грн. на придбання житлової нерухомості однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , строком з 20 липня 2013 року по 29 липня 2027 року. Строк повернення кредитних коштів не пізніше 29 липня 2027 року. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом: за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка за користування кредитом встановлюється 18,3% річних; за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 23,3% річних. Умовами забезпечення кредиту є договір іпотеки № 748/07/2013/03211 від 30 липня 2013 року, укладений одночасно з цим договором між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК»та [PERSON] , банком в іпотеку приймається нерухоме майно, а саме однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до цього договору та сплати процентів за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 2237,00 грн. щомісячно з 01 по 10 число кожного місяця. Відповідно до п. 5.8 кредитного договору строк позовної давності три роки, у тому числі по поверненню процентів за користування кредитними коштами та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, штрафів та всіх видатків, понесених банком під час виконання умов цього договору. Відповідно до Додатку 1 до кредитного договору № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року щомісячна сума погашення кредиту складає 2237,00 грн. Згідно договору поруки № 748/07/2013/0321П від 30 липня 2013 року, укладеного між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК»та поручителем [PERSON] , позичальником [PERSON] , поручитель поручається перед банком за виконання позичальника зобов`язань по кредитному договору № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року та несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Договір поруки діє до припинення забезпеченого зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо банк протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя, та якщо строк виконання зобов`язання не зазначений, або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо банк не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього договору. Відповідно до виписки з особового рахункуза кредитним договором № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року вбачається, що [PERSON] здійснював неодноразово операції по погашенню заборгованості, останню сплату здійснив 05 вересня 2014 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року, [PERSON] станом на 09 жовтня 2019 року має заборгованість по кредиту у розмірі 145781,74 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту (разом поточна і прострочена) - 129929,66 грн., заборгованості по процентам (поточна) - 15852,08 грн., заборгованості по процентам (прострочена) - 0,00 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] ознайомилися з умовами кредитування, вартістю споживчого кредиту, договором поруки, що підтверджується їх підписами. В матеріалах справи відсутні докази про направлення банком на адресу відповідачів вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з довідки Управління соціального захисту населення Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року № 0000550749 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та фактичне його місце проживання визначено за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до Переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, затвердженого Указом Президента України від 07 лютого 2019 року № 32/2019, м. Зугрес м. Харцизськ Донецької області та м. Донецьк відноситься до тимчасово окупованої території. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, м. Зугрес м. Харцизськ Донецької області та м. Донецьк відноситься донаселених пунктів, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Згідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Згідно ст. 14.2 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», упродовж строку тимчасової окупації внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим звільняється від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора. Норми цього пункту не поширюються на нерухоме житлове майно, загальна площа якого перевищує показники, встановлені статтею 265 Податкового кодексу України. На громадянина України, який виїжджає з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим за межі державного кордону України на місце постійного проживання або змінює своє громадянство, не поширюються норми цього пункту. Отже, суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] на ст. 14.2 Закон України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», оскільки ця норма стосується визначення правового статусу та забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, тоді як сам [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території м. Зугрес м. Харцизськ Донецької області. Також, суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] на ч. 1 ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не просить стягнути з відповідачів пеню та/або штрафи на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, а просить стягнути відсотки та заборгованість за кредитним договором. Суд також не бере до у ваги посилання відповідача [PERSON] на ч. 1 ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не заявляє вимоги щодо реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки, реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, виселення мешканців із квартири, переданої в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти, реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Доводи відповідача про те, що він звільняється від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, бо об`єктом іпотеки є майно, розташоване на території, яка після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Ознаки непереборної сили наведено у пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до частини другої статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до статті 141 Закону України від 2 грудня 1997 року № 671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Згідно з нормами статті 10 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань. Згідно правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/18370/15-ц форс-мажорні обставини не є загальновідомими та мають підтверджуватися сертифікатом торгово-промислової палати. Відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат, що засвідчують настання обставин непереборної сили для відповідачів з зазначенням певного часу їх настання та дії щодо зобов`язань за кредитним договором № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року відповідачами суду не надано. Крім того, суд не бере до у ваги посилання відповідача [PERSON] на те, що надані позивачем письмові докази не засвідчені належним чином, оскільки представником позивача надані до позовної заяви письмові докази, які прошиті, пронумеровані та скріплені печаткою. Крім того, Національний стандарт України «Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», затверджений наказом Держспоживстандарту України 07 квітня 2003 року № 55 на сьогодні поширюється на всі без винятку органи державної влади, місцевого самоврядування, а такожна підприємства, установи, організації всіх форм власності (п.1.1). Стандарт також містить вимоги до відмітки про засвідчення копій документів (п.5.27). Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказані договори, кредитний та поруки, не оскаржувались відповідачами у судовому порядку, а тому є чинними. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд приходить до наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 листопада 2017 року по справі № 6-1926цс15 та від 07 жовтня 2015 року по справі №6-1295цс15. Судом встановлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач [PERSON] здійснив 05 вересня 2014 року, а з позовом до суду представник позивача звернувся 01 листопада 2019 року, тобто з пропуском позовної давності в частині щомісячних платежів, про застосування якої заявлено відповідачем по справі. Інших платежів, які б обумовлювали переривання строків позовної давності відповідачем внесено не було. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року по справі № 743/120/17. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 29 липня 2027 року (п.1.3.1 кредитного договору), сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленим строком дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим банк просить стягнути нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року, та заборгованість за кредитом, останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач [PERSON] здійснив 05 вересня 2014 року, а з позовом до суду представник позивача звернувся 01 листопада 2019 року, тобто з пропуском позовної давності в частині щомісячних платежів та процентів, про застосування якої заявлено відповідачем [PERSON] по справі. Інших платежів, які б обумовлювали переривання строків позовної давності відповідачем внесено не було. Натомість, зобов`язання в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів не є припиненим. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 та підтримана постановою Верховного Суду від 16 серпня 2019 року по справі № 754/882/15-ц. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Таким чином, позовна давність спливла щодо певних щомісячних платежів, а саме щодо несплаченої заборгованості за тілом кредиту до 01 листопада 2016 року у сумі 4278,71 грн. та щодо стягнення нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року в сумі 15852,08 грн., а не до всієї суми заборгованості, як помилково вважає відповідач [PERSON] . Отже, зазначені суми не підлягають стягненню. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року по справі № 360/1374/17. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Аналіз змісту статей 1054, 1050 і 559 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, при цьому договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то відповідний строк для пред`явлення вимоги як до боржника, так і поручителів обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення. Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). До поручителя - протягом шести місяців, якщо закінчення строку поруки не встановлено самим договором (частина четверта статті 559 ЦКУкраїни), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, недотримання яких може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд. За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом. Направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, та у постанові Верховного Суд від 25 вересня 2019 у справі № 415/5874/15-ц. Щодо вимоги представника позивача до поручителя [PERSON] про виконання нею солідарного з боржником зобов`язання за кредитним договором суд приходить до наступного. В п. п. 5.1, 5.2 Договору поруки зазначено, що договір поруки діє до припинення забезпеченого зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо банк протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя, та якщо строк виконання зобов`язання не зазначений, або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо банк не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього договору. Відповідно до кредитного договору строк повернення кредитних коштів не пізніше 29 липня 2027 року, позичальник здійснює погашення кредиту шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 2237,00 грн. щомісячно з 01 по 10 число кожного місяця. Останній черговий платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем [PERSON] 05 вересня 2014 року, а з позовом до суду представник позивача звернувся 01 листопада 2019 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України в частині щомісячних платежів. Інших платежів, які б обумовлювали переривання цього строку жодним відповідачем внесено не було. З матеріалів справи не вбачається, що банком взагалі пред`являлася вимога про повернення заборгованості за кредитним договором до поручителя або позичальника. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц, та підтримано постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року по справі № 415/5248/15-ц. Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 та підтримана постановою Верховного Суду від 16 серпня 2019 року по справі № 754/882/15-ц. З огляду на те, що [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 29 липня 2027 року (п.1.3.1 кредитного договору), сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, а банк просить стягнути нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року та заборгованість за тілом кредиту, вимоги до поручителя в межах шести місяців по кожному місячному платежу не пред`являв, та договором поруки передбачено, що порука також припиняється, якщо банк протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя, а тому, з урахуванням строку звернення до суду порука [PERSON] в частині щодо певних щомісячних платежів, а самещодо несплаченої заборгованості за тілом кредиту до 01 листопада 2016 у сумі 4278,71 грн. та щодо стягнення нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року в сумі 15852,08 грн. є припиненою, та не підлягають стягненню, а в іншій частині стосовно погашення заборгованості за тілом кредиту у сумі 125650, 95 грн. не є припиненою. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за період з 01 листопада 2016 року по 09 жовтня 2019 року за кредитним договором № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року станом на 09 жовтня 2019 року, у розмірі 125650,95 грн., яка складається з: заборгованості з кредитом - 125650,95 грн. Отже відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з кожного відповідача на користь позивача судовий збір у сумі по 942,38 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року - 15852,08 грн.- відмовити.

Outcome: partial