Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Ленінської сільської ради Красноградського району Харківської області, в якій зазначає, що 05.10.2007 року помер її батько [PERSON], якому належала на підставі сертифікату серія ХР № 0040765 право на земельну частку (пай) розміром 8,16 га, яка перебувала у колективній власності КСП "Тишенківське". Після його смерті спадкоємицею стала мати позивача, [PERSON] Вона прийняла спадщину, але за життя не встигла отримати державний акт на вищевказану земельну ділянку, оскільки [PERSON] померла 08.11.2014 року. На даний момент позивач оформлює в нотаріальній конторі спадщину після смерті матері. Постановою державного нотаріуса від 18.11.2015 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки державний акт на земельну ділянку на ім"я спадкодавця [PERSON] не видавався. Тому позивач просить визнати її право на земельну частку в порядку спадкування після [PERSON], яке успадкувала [PERSON] та виділити земельну частку в натурі. В судове засідання від [PERSON] надійшла заява, в якій вона свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник Ленінської сільської ради Красноградського району в судове засідання не прибув. В письмовій заяві, направленій до суду, представник відповідача позов визнав, не заперечував проти винесення рішення без його участі в судовому засіданні. Суд, перевіривши заяви сторін, матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини: [PERSON], який помер 05.10.2007 року та [PERSON], померла 08.11.2014 року були батьками позивача [PERSON]. За життя [PERSON] отримав право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Тишенківське", розміром 8,16 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату серія ХР № 0040765. Вказане право на земельну частку успадкувала [PERSON] і отримала свідоцтво про право на спадщину законом 26.07.2008 року за реєстровим номером № 2-1985. Спадкоємцями за заповітом [PERSON], після її смерті 08.11.2014 року, в рівних частках є син померлої [PERSON] та дочка [PERSON] На підставі договору про поділ спадкового майна, посвідченого Красноградською державною нотаріальною конторою Харківської області 18.11.2015 року за реєстровим номером 1-2372, спадкове майно [PERSON] розділено між [PERSON] та [PERSON] У власність позивача перейшло право на земельну частку (пай). Постановою державного нотаріуса від 18.11.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Тишенківське", розміром 8,16 в умовних кадастрових гектарах, оскільки державний акт спадкодавцю не видавався. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). На підставі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до вказаної норми відсутність свідоцтва про право на спадщину може перешкоджати реалізації відповідного права, оскільки відповідно до ст.1297 ЦК та п. 206 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Ст. 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Пункт 27 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 передбачає, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельний пай отримали всі особи, які входили до складу сільськогосподарських підприємств на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами цивільного кодексу України, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що [PERSON] отримав сертифікат від 19.09.1996 року серія ХР № 0040765 на право на земельтну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Тишенківське", розміром 8,16 умовних кадастрових га. без визначення меж цієї частки в натурі. Право на земельну частку (пай) передано [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №2-1985 від 26.07.2008 року. Оскільки спадкодавець [PERSON], з незалежних від неї причин, не встигла за життя отримати правовстановлюючий документ на право приватної власності на земельну частку(пай), позивачка не має змоги оформити своїх прав на спадкове майно у позасудовому порядку. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і тому підлягають частковому задоволенню в частині визнання права на земельну частку ( пай) в порядку спадкування після смерті матері. Відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або, які переселяють в сільську місцевість для постійного проживання. В абзаці 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. № 7 зазначено, що вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятись за рахунок земель резервного фонду на підставі положень п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Частиною 11 ст. 118 ЗК України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Виходячи з викладеного, що стосується вимоги про зобов"язання Ленінської сільської ради Красноградського району виділити позивачу земельну ділянку в натурі за рахунок земель державної власності, то в цій частині суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Outcome: partial