Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він був власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Із позовної заяви від 18.08.2016 року ТОВ «Естейт Селінг» до нього та [PERSON] про виселення, він дізнався, що новим власником квартири є ТОВ «Естейт Селінг». На думку позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» уклало договір купівлі-продажу від 13.04.2016 року з ТОВ «Естейт Селінг» незаконно, оскільки відповідно до п.4 вищезазначеного договору, продаж вказаного у п.1,2 цього договору нерухомого майна здійснюється відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 27.05.2011 року, ухвали про виправлення описки від 06.06.2011 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 27.07.2012 року, яким задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] за №SUH0GK00190194 від 29.11.2006 року на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій необхідних для продажу предмету іпотеки. Цей факт доведено до відома покупця в особі представника. Проте в цей час діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Позивач вважає, що сторони грубо порушили ст. 38 Закону України «Про іпотеку», так як на момент виникнення спірних правовідносин, в ст.38 вказаного закону вказано, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобовязаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. На думку позивача вищезазначений договір купівлі-продажу порушує законодавство України. За таких обставин позивач просить визнати договір від 13.04.2016 року, який укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Естейт Селінг" та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], недійсним. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, обґрунтувавши його тими ж підставами, що зазначені в позовній заяві та просив визнати договір купівлі-продажу квартири від 13.04.2016 року недійсним, який укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Естейт Селінг" та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] повідомлялася про час та місце розгляду справи, однак до суду не зявилась, про причини не явки суд не сповістила. Ухвалою суду від 24.10.2016 року по справі було відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 27.04.2017 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява уточнена позовна заява. Ухвалою від 18.07.2017 року вжиті заходи щодо забезпечення позову, а саме заборонено ТОВ «Естейт Селінг» вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Статтею 81\~ч.1\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що рішенням від 27.05.2011 року Ковпаківського районного суду м.Суми у цивільній справі №2-146/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], третя особа: Ковпаківський РВ СМВ УМВС України в Сумській області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю та вирішено: 1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29.11.2006 року в розмірі 14051,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 108197,24 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру №3, розташовану за адресою: м.Суми, вул.Привокзальна, буд.9, шляхом продажу вказаного майна ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; 2) виселити [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані і проживають у квартирі №3, розташованій за адресою: м.Суми, вул.Привокзальна, буд.9 зі зняттям їх з реєстраційного обліку. 27.07.2012 року рішенням Апеляційного суду Сумської області, рішення Ковпаківського районного суду від 27.05.2011 року скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо виселення та відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні цих вимог. Абзац другий резолютивної частини рішення змінено та викладено у новій редакції «в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29.11.2006 року в розмірі 14051,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 108197,24 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру №3, розташовану за адресою: м.Суми, вул.Привокзальна, буд.9, шляхом продажу вказаного майна ПАТ КБ «ПриватБанк» з визначеною сторонами початковою вартістю 88375,00 грн. шляхом продажу вказаного майна ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем». У відповідності до вимог ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог, визначених ч. ч. 2, 3\~ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Презумпція правомірності правочину закріплена у\~ст. 204 ЦК України\~та може бути спростована, насамперед, нормою закону, яка містить відповідну заборону. У випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом. Судом встановлено, що за рішенням суду встановлено порядок реалізації квартири шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права продажу предмету іпотеки від імені [PERSON] будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Рішення Апеляційного суду Сумської області від 27.07.2012 року про звернення стягнення на квартиру передбачає продаж даної квартири Банком як іпотекодержателем шляхом укладення договору купівлі-продажу від імені [PERSON] з будь-якою особою-покупцем. Тобто, виконання вказаної частини судового рішення здійснюється не в примусовому порядку. Згідно ст.38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Як встановлено судом, що 23.12.2015 року [PERSON] як іпотекодавцю на адресу: [ADDRESS], було направлено письмове повідомлення б/н від 18.12.2015 року про намір укласти договір-купівлі продажу квартири, за адресою: [ADDRESS]. Проте, позивач [PERSON] вказане повідомлення не отримав. Натомість сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою ПАТ КБ «ПриватБанк», з дотриманням вимог закону, надсилав повідомлення за належною адресою та яка повернулася у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися не повідомленою, оскільки зумовлена не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу, про що також зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 23.04.2018 року по справі 916/3188/16. Отже, зважаючи на зазначене вище, ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано всіх необхідних вимог щодо повідомлення [PERSON] про намір укласти договір-купівлі продажу вказаної квартири. Таким чином, протягом тридцятиденного строку [PERSON] не висловив намір придбати предмет іпотеки, тому протягом 5 днів після закінчення вказаного тридцятиденного строку, іпотекодержатель вправі був продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Отже, підстав які свідчили про порушення вимог закону під час укладання договору іпотеки судом відповідно до встановлених обставини не встановлено. Доводи позивача про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки, так як діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає безпідставним, виходячи з такого. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу»та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Системний аналіз положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника), оскільки вказаний закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань та є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 6 лютого 2018 року у справі № 369/3942/16-ц. Крім того, Закон України\~«Про мораторій\~на стягнення\~майна громадян\~України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті» набрав чинності 07.06.2014 року після постановлення рішень суду від 27.05.2011 року та 27.07.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. Стосовно заходів забезпечення позову, суд зазначає наступне. У ході розгляду справи судом застосовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.07.2017 року щодо заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Естейт Селінг» вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 9\~ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням. У зв'язку з цим заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.07.2017 року, підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed