Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

07.11.2013 року позивачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], які є законними представниками неповнолітнього позивача [PERSON] та малолітнього [PERSON], звернулися до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ТзОВ "Львівавтокомплектація", ТзОВ "Львівські автобусні заводи", з участю третьої особи - органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування та зобов'язання не вчиняти перешкоди у користуванні кімнатою [NUMBER] на другому поверсі в гуртожитку для проживання сімей по [ADDRESS]. 08.05.2014 року позивачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], які є законними представниками неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON], звернулися до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ТзОВ "Львівавтокомплектація", ТзОВ "Львівські автобусні заводи", з участю третьої особи- органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання недійсним ордеру №299 від 29 серпня 2013 року на кімнату [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS], виданого на підставі рішення адміністрації ТзОВ "Львівавтокомплектація" та профкому ТзОВ «Львівські автобусні заводи» №15 від 29.08.2013 року для проживання та реєстрації в ній [PERSON] і членам його сімї- дочці [PERSON], зятю [PERSON] та онуку [PERSON]; визнання недійсним ордеру №200 від 20.10.2010 року, виданого ТзОВ "Львівавтокомплектація" відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині заселення кімнат [NUMBER] та [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS]; визнання за позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права користування житловими кімнатами [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER] на другому поверсі в гуртожитку для проживання сімей по [ADDRESS]; зобов'язання ТзОВ ТзОВ "Львівавтокомплектація" та ТзОВ "Львівські автобусні заводи" не вчиняти позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перешкод в користуванні житловою кімнатою [NUMBER] на другому поверсі в гуртожитку для проживання сімей по [ADDRESS]. Ухвалою суду від 26 червня 2014 року об'єднано в одне провадження цивільну справу 465/10582/13-ц за позовом [PERSON], [PERSON], які є законними представниками неповнолітнього позивача [PERSON] та малолітнього [PERSON] до ТзОВ "Львівавтокомплектація", ТзОВ "Львівські автобусні заводи", з участю третьої особи - органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання за позивачами права користування та зобов'язання не вчиняти перешкоди у користуванні кімнатою [NUMBER] на другому поверсі в гуртожитку для проживання сімей по [ADDRESS] та цивільну справу 465/2652/14-ц за позовом [PERSON], [PERSON], які є законними представниками неповнолітнього позивача [PERSON] та малолітнього [PERSON] до ТзОВ "Львівавтокомплектація", ТзОВ "Львівські автобусні заводи", [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання недійсним ордеру №299 на кімнату [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS], виданого на підставі рішення адміністрації ТзОВ "Львівавтокомплектація" та профкому ТзОВ «Львівські автобусні заводи» №15 від 29.08.2013 року для проживання та реєстрації в ній [PERSON] і членам його сім'ї - дочці [PERSON], зятю [PERSON] та онуку [PERSON]; визнання недійсним ордеру №200 від 20.10.2010 року, виданого ТзОВ "Львівавтокомплектація" [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині заселення кімнат [NUMBER] та [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS]; визнання за позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права користування житловими кімнатами [NUMBER] та [NUMBER] на другому поверсі в гуртожитку для проживання сімей по [ADDRESS]. 08.09.2014 року відповідачем за первісним позовом про визнання недійсним ордерів [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON], з участю третіх осіб- ТзОВ "Львівавтокомплектація", ТзОВ "Львівські автобусні заводи", органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні [PERSON] кімнатою [NUMBER], яка знаходиться у гуртожитку, за адресою: [ADDRESS], шляхом зобов'язання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звільнити кімнату [NUMBER] гуртожитку. Позивач за первісними позовами [PERSON] а також його належним чином уповноважена представник- адвокат [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позови задовольнити з підстав, викладених позовних заявах, надали пояснення, аналогічні наведеним у позовах та додатково надали пояснення, згідно з якими зазначили, що ТзОВ «Львівавтокомплектація» безпідставно видала гр. [PERSON] ордер № 229 на кімнату [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS], оскільки під час видачі даного ордеру він та члени його сім'ї проживали в даній кімнаті, що стосується ордеру №200 на кімнати [NUMBER] та № [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] зазначили, що даний ордер виданий [PERSON] безпідставно так-як останні не являлись працівниками ТзОВ «Львівавтокомплектація» ні ТзОВ «Львівські автобусні заводи» а він та члени його сім'ї потребують покращення житлових умов та кімнати [NUMBER], [NUMBER] знаходяться в одному блоці з кімнатою [NUMBER]. Представник відповідача за первісними позовами ТзОВ «Львівавтокомплектація» проти вимог первісних позовів заперечив у повному обсязі, зустрічний позов підтримав та додатково надав пояснення, відповідно до яких гр. [PERSON], [PERSON] ніколи не були прописані в гуртожитку по [ADDRESS], а гр. [PERSON] зареєстрований у гуртожитку по [ADDRESS] без конкретної кімнати, ордер на заселення кімнати [NUMBER] в даному гуртожитку йому не видавали, та відповідно до будинкової книги гр. [PERSON] поселений на ліжко-місце у кімнаті [NUMBER] даного гуртожитку, крім цього, зазначив, що станом на дату видачі ордеру № 299 на кімнату [NUMBER] в гуртожитку дана кімната була незаселеною. Представник третьої особи- Франківської районної адміністрації Львівської міської ради- [PERSON] первісний позов від 07.11.2013 року підтримав, щодо первісного позову від 08.05.2014 року поклався на розсуд суду, зустрічний позов від 08.09.2014 року заперечив. Належним чином уповноважений представник відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, надав пояснення, аналогічні наведеним у зустрічній позовній заяві, проти вимог первісних позовів заперечив у повному обсязі та додатково надав пояснення, згідно з якими вважає, що позовні вимоги позивачів за первісним позовом є безпідставними, оскільки, у позивачів за первісним позовом відсутнє об'єктивне право на кімнату [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS], так-як останні не отримували ордера на заселення кімнати [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] не були вселені в дану кімнату і станом на дату видачі ордеру № 299 кімната [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] була незаселеною, також зазначив, що позивачі за первісним позовом проживають за адресою: [ADDRESS]. Позивач за первісним позовом [PERSON], представники відповідача ТзОВ «Львівські автобусні заводи», відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоч належно повідомлені про час та місце слухання справи. З матеріалів вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності, згідно ст.169 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісні позови не підлягають задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. На підставі рішення виконкому Львівської міської ради №154 від 28.02.2003р. статус гуртожитку для одиноких ВАТ «ЛАЗ» за адресою [ADDRESS] змінено та надано статус гуртожитку для проживання сімей. В матеріалах справи наявний ордер № 532 від 18.04.2005 року на право заселення кімнати [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS], виданий на підставі рішення адміністрації ТзОВ "Львівавтокомплектація" та профкому ВАТ «ЛАЗ» №10 від 22.03.2005 року для проживання та реєстрації в ній [PERSON] і членів його сім'ї - дружини [PERSON], сину [PERSON]. В матеріалах справи наявний ордер, № 15 виданий ТзОВ «Львівавтокомплектація» на право заселення кімнати [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS], сім'я якого складається з 1 особи. У даному ордері відсутня дата видачі та номер спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету (підстава видачі). Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27.06.2013 року по цивільній справі №2/465/199/13 ордер № 15 без дати на заселення кімнати [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] визнано недійсним. В матеріалах справи наявний ордер №299 від 29.08.2013 року на кімнату [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS], виданий на підставі рішення адміністрації ТзОВ "Львівавтокомплектація" та профкому ТзОВ «Львівські автобусні заводи» №15 від 29.08.2013 року для проживання та реєстрації в ній [PERSON] і членів його сім'ї - дочці [PERSON], зятю [PERSON] та онуку [PERSON]. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтями 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, виходячи з вимог ст.11 ЦПК України, розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій. Згідно з ст.128 ЖК України, та п. 9 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Ради Міністрів УРСР №208 від 03.06.1986 р. жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Як вбачається із ст.129 ЖК України, та п. 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Ради Міністрів УРСР №208 від 03.06.1986 р., ордер на житлове приміщення може бути визнаний недійсним в судовому порядку у випадку порушення прав інших громадян на вказане в ордері житлове приміщення, неправомірних дій посадових осіб при вирішенні питання про надання житла,а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Статтею 59 ЖК України передбачено, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Відповідно до п.10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Ради Міністрів УРСР №208 від 03.06.1986 р., при одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи судової звітності. Отже, єдиною правовою підставою для вселення в жиле приміщення є ордер. Проживання в приміщенні особи, в яке вона вселилась без ордеру, не надає такій особі права на житло незалежно від строку її проживання, визнання ордеру недійсним з мотивів, що він виданий на зайняте приміщення, може мати місце в тому разі, коли останнє було зайняте правомірно. Як вбачається з показів свідка [PERSON] останній забезпечив собі доступ до кімнати [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] за допомогою працівників ГУМВС України у Львівській області, як на підставу вселення в кімнату [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] покликається на ордер № 15 без дати та підстави видачі. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON], оскільки даний свідок в судовому засіданні заявила, що про факт вселення в кімнату [NUMBER] гр. [PERSON] та чинення перешкод у користуванні кімнатою [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] в період з 29.08.2013 року їй відомо зі слів [PERSON]. Як вбачається з пояснень свідка [PERSON], останній був свідком опечатування кімнати [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] представниками ТзОВ «Львівавтокомплектація» яке мало місце до 29.08.2013 р., крім цього повідомив що на праві приватної власності [PERSON] володіє житловим будинком [ADDRESS]. В матеріалах справи відсутні докази проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] станом на 29 серпня 2013 року (дата видачі ордера [PERSON]), а також доказів вчинення первісними позивачами до моменту подачі позовів дій по зняттю з обліку з попереднього місця проживання. Натомість у матеріалах справи наявний ордер №299 від 29.08.2013 року, який видано на підставі рішення адміністрації ТзОВ "Львівавтокомплектація" та профкому ТзОВ «Львівські автобусні заводи» №15 від 29.08.2013 року для проживання та реєстрації в ній [PERSON] і членам його сім'ї - дочці [PERSON], зятю [PERSON] та онуку [PERSON], а також докази реєстрації даними особами місця проживання у кімнаті [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS]. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позивачі за первісним позовом не набули права користування спірними приміщенням в гуртожитку, оскільки їм не видавався спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на жилу площу. Тому позивачі за первісним позовом не є особами, які мають право на користування спірними приміщеннями. Виходячи з наведеного, видача оспорюваних позивачами за первісним позовом ордерів не порушує їх права та законні інтереси.

Outcome: approved