Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідно до укладеного договору №б/н від 25.04.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням [PERSON], і Клієнт дає право [PERSON] в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити)кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розмірі Кредитного ліміту, встановленого [PERSON], відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно [PERSON] грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2015 року має заборгованість 19025грн.75коп.., яка складається з наступного: 12454грн.61коп. заборгованість за кредитом; 4788грн.96коп.-заборгованість про процентам за користування кредитом; 400.00грн. -заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн.-штраф (фіксована частина); 882грн.18коп.-штраф(процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Просили суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 19025грн.75коп. за кредитним договором №б/н від 25.04.2006 року та понесені судові витрати: судовий збір в сумі 1218грн.00 коп. 10 травня 2016 року відповідачкою були подані заперечення в яких просила суд розірвати кредитний договір №б/н від 25.04.2016 року, укладений між нею та ПАТ КБ «ПРиватБанк» за згодою сторін та визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення процентної ставки за укладеним 25.04.2016 року між сторонами кредитний договір №б/н незаконним, зобовязати його зарахувати здійснені [PERSON] платежі на погашення кредиту за обумовленими в договорі при його укладенні процентною ставкою та визнати недійсним умови договору,які передбачають право ПАТ КБ «ПриватБанк» змінювати процентну ставку в односторонньому порядку(а.с.60-62). 17 травня 2016 року [PERSON]звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на ті обставини, що відповідно до 25.04.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н . За умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 13.11.2015 року за нею рахується заборгованість. У звязку з цим відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано позов про стягнення коштів. Позовні вимоги про розірвання кредитного договору заявлено не було. Щодо істотної зміни обставин пояснла наступне. На даний час [PERSON] працює державним службовцем Васильківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з оплатою праці в розмірі 1400 грн. Будь-яких інших джерел доходу не має, так як знаходиться на державній службі, та не має права отримувати інші види доходів згідно Закону України „Про державну службу. При укладанні вищевказаного кредитного договору [PERSON] не могла припускати , що захворіє і втрате можливість виконувати свої зобов'язання за Договором . Після встановлення їй діагнозу ( мікроаденома гіпофіза) , яку виявлено 2008 року , яка істотно впливає на загальний стан її здоровя , [PERSON] більше коштів доводиться витрачати на контроль та підтримання в задовільному стані свого здоровя, тому коштів недостатньо для того, щоб виконувати зобов'язання за Договором в повному обсязі. Проживає разом із матірю пенсіонеркою. Крім того на фінансово - матеріальний стан істотно вплинули умови економічної кризи в країні, зростання цін на комунальні послуги, зумовлені коливанням курсу валюти в 2014-2015 роках та іншими незалежними від сторін зовнішньо економічними факторами, на які ні вона ні відповідач не розраховували при укладенні договору і не могли передбачити їх настання. Якби була можливість передбачити такі обставини, [PERSON], як сторона договору, взагалі не укладала б вказаний договір. На даний час в неї не має можливості сплачувати суми передбачені договором, що (у разі не розірвання договору) призведе до подальших порушень договору. У відповідача в такому випадку буде можливість продовжувати нараховувати штрафні санкції. Свої зобовязання вона виконувала перед банком до листопада 2015 року. Своєчасно повідомляла про своє місцезнаходження. Після розірвання шлюбу в березні 2014 року [PERSON] в 8 денний термін (22.04.2014) повідомила працівників Васильківського відділення ПАТ КБ „ПриватБанк про зміни, які відбулися в її персональних даних. Надала копію нового паспорта та повідомила місце проживання. 14.07.2015 року ПАТ КБ „Приват банк було надіслано листи на дві адреси , на домашню адресу та на адресу її колишнього чоловіка, чим порушили гідність і ділову репутацію. [PERSON] була готова обговорити будь-які варіанти розірвання договору за угодою сторін з подальшим поетапним виконанням кредитних зобов'язань , залишила адресу електронної пошти, на яку і по сьогоднішній день їй не було надіслано ніяких повідомлень. Крім того в , звязку з тим, що банк в односторонньому порядку збільшив проценту ставку з 1,9% при укладанні договору на 3,6% , а розмір заробітної плати залишився на тому ж самому рівні, ціни в свою чергу теж збільшилися істотно, [PERSON] реально була позбавлена умов своєчасно виконувати свої зобовязання. Оскільки на її адресу не було листів з інформацією , щодо наявності передбачених підстав для зміни процентної ставки вона продовжувала сплачувати чергові платежі згідно зі своїми фінансовими можливостями. Однак банк зараховував ці платежі уже за підвищеною ставкою. На теперішній час істотне порушення договору з боку відповідача, призводить до нарахування позивачу штрафних санкцій за спірним кредитним договором, що завдає ретельних збитків у розмірі, який намагається стягнути відповідач у судовому порядку, відповідно до його позовної заяви. [PERSON] намагалася знайти компромісне рішення для вирішення питання погашення заборгованості, але банк не пішов на зустріч. На пропозиції щодо надання реструктуризації боргу були відхилені банком. 24.11.2015 року та 28.01.2016 року [PERSON] було сплачено 780,00 грн . та 3500,00 грн . та на рахунок штрафу покладено 500 грн.. 08.04.2016 року та 12.04.2016 року вона звернулася до ПАТ КБ „ПриватБанк з письмовою заявою про розірвання кредитного договору за згодою сторін. ПАТ КБ «ПриватБанк» було надіслано відповідь від 13.04.2016 року без згоди на розірвання кредитного договору. Просила суд: 1)розірвати кредитний договір №б/н від 25.04.2006 року укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» та припинити зобовязання з дати винесення рішення по справі; 2)відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення пені та комісії; 3)визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення процентної ставки за укладеним із нею з 25.04.2006 року кредитним договором незаконними, зобовязати його зарахувати здійснені [PERSON] платежі на погашення кредиту за обумовленими в договорі при його укладенні процентною ставкою 1,9% та визнати недійсним умови договору, які передбачають право ПАТ КБ «ПриватБанк» змінювати процентну ставку в односторонньому порядку; 4)у звязку з тяжким матеріальним становищем відстрочити сплату судового збору(а.с.69-73). 27 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано заперечення на зустрічну позовну заяву вказавши, що [PERSON] зазначила, що до виявлення хвороби, до настання економічної кризи, до збільшення комунальних витрат і тд. вона не мала проблем з виконанням зобов'язань, чим вводить суд в оману, так як постійно знімаючи кошти та роблячи періодичні платежі відповідач дійсно не одноразово погашала заборгованість за кредитом до 0, але останній раз вийшовши на прострочення 26.10.2011 року заборгованість по договору знову почала зростати до значних розмірів і на 30.04.2016 року заборгованість складала 20839,85 грн., тобто перехід на нову посаду , хвороба, економічна криза не являється основною причиною не виконання зобов'язання, а навмисне уникнення повернення коштів. Таким чином, у силу зазначених правових норм, за загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобовязань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобовязань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Щодо посилання на направлення листів одночасно на дві адреси слід зазначити, що [PERSON] не надала жодних доказів стосовно цього факту, а тому через не доказовість даної обставини суд не може приймати дані посилання до уваги. Щодо правомірності підвищення відсотком ставки зазначили наступне. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3,00 в місяць або 36,00 % на рік. Далі відсоткова ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. 01.01.2013 року [PERSON] зменшив розмір відсоткової ставки до 30,00% згідно з Наказом [PERSON] № СП-2012-6993080 від 26.10.2012 року, 01.09.2014 року відповідно до Наказу [PERSON] №СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року відсоткова ставку була підвищена до 34,80%, 01.04.2015 року. Відсоткова ставка була підвищена до 43,20%, згідно Наказу №СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та [PERSON] було ознайомлено із зазначеними змінами. Зокрема згідно п. 5.3 кредитного договору. [PERSON] має право проводити зміни [PERSON], а також інших умов обслуговування карткового рахунку, про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку. При підключенні Держателя до системи INTERNET-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні Клієнта до комплексу Mobile-banking [PERSON] надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись [PERSON] за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Відповідно до п. 6.3. Договору в обов'язки клієнта входить отримувати виписки про стан картрахунку і проведені операції по картрахунку. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє Держателя від виконання своїх зобов'язань за договором. Тобто, умови про порядок внесення змін до [PERSON] по кредиту були закладені з самого початку, тобто відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його замовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору відповідача влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить його підпис. Відповідно до п. 6.4 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт зобов'язаний у разі незгоди з змінами Правил та/або [PERSON] надати [PERSON] письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед [PERSON], у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих Власнику і його Довіреним особам Більше того відповідач, активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості останнє з яких 28.01.2016 року, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору. Зазначили, що підвищення відсоткової ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою відсотковою ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій відсотковій ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність відсоткової ставки по уже наявному боргу. Так як банком було відкрито кредитну лінію відповідачу, без конкретних цілей на придбання продукції тощо, тому вважати даний договір споживчим кредитом не має підстав. Щодо заперечення в частині не правомірності стягнення неустойки: окремо штрафу і окремо пені пояснили, що при укладенні кредитного договору між банком і клієнтом позичальником дотримується принцип свободи договору. А саме позичальник є вільним у заключні даного договору, виборі контрагента та визначені умов договору, підписуючи кредитний договір він погоджується з усіма умовами, передбаченим кредитним договором. Заперечення відповідача , про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст.549 ЦК України пені і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов'язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо заяв відповідача про проведення реструктуризації з кредитним договором,[PERSON] повідомляє, що дані посилання є безпідставними. Так як відповідач не розкриває суті підстав відмови. Відповідно до того, що всі клієнту [PERSON] знаходяться у рівних умовах. [PERSON] не може ставити в когось пріоритеті та надавати йому реструктуризацію на більш вигідних умовах, ніж іншим. Крім того належних підстав для укладання відповідної угоди не має. Тому [PERSON] правомірно відмовив відповідачу в даному запиті. Просили відмовити в задоволенні зустрічного позову(а.с.90-99). В судове засідання представник ПАТ КБ "ПриватБанк" за довіреністю, не зявився. Письмово просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. [PERSON] надала до суду заяву про слухання справи в її відсутність. Зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Первісний позов ПАТ КБ "ПриватБанк" не визнає. На підставі ч.2 ст. 158 та ч.2 ст.197 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін, без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк ПриватБанк та [PERSON] 25.04.2006 року укладено договір №б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство [PERSON] ПриватБанк свої зобовязання виконав. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Згідно зі ст..629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом(неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом відповідач порушує зобовязання за даним договором. Згідно ст..615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідач, уклавши з позивачем кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушував договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно розрахунку відповідач станом на 31.10.2015 року має заборгованість 19025грн.75коп.., яка складається з наступного: 12454грн.61коп. заборгованість за кредитом; 4788грн.96коп.-заборгованість про процентам за користування кредитом; 400.00грн. -заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн.-штраф (фіксована частина); 882грн.18коп.-штраф(процентна складова). За таких умов з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.04.2006 року в розмірі 19025грн.75коп. Що ж стосується зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства [PERSON] "ПРИВАТБАНК", то він підлягає задоволенню лише в частині розірвання кредитного договору виходячи з наступного. Відповідно до п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, сторонами погоджено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той самий строк. Відповідно до п.7 ч.2\~ст.16 ЦК\~способом захисту цивільного інтересу може бути припинення правовідношення. Цивільне право у такий спосіб захищатись не може, бо з припиненням правовідношення припиняється і право, що було порушене та потребувало захисту, і обовязок, що кореспондує цьому праву. Однією із цілей використання такого способу захисту інтересу як припинення правовідношення є звільнення особи, що вимагає припинення правовідношення, від обовязків, що входять до змісту цього правовідношення. Захист цивільного інтересу найчастіше може здійснюватись через припинення зобовязальних правовідносин. З цього приводу низка правил формулюється в розділі I\~Загальні положення про зобовязання\~книги пятої\~Зобовязальне право\~Цивільного кодексу\~(ст.ст.651-653 ЦК). Тут йдеться про розірвання договору, але договір і правовідношення (зобовязання сторін) є повязаними як попереднє і наступна правові явища. Тому ч.2\~ст.653 ЦК\~і встановлює, що\~у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Положення п.7 ч.2\~ст.16 ЦК України, що передбачає можливість захисту інтересу через припинення правовідношення, має бути інтерпретоване як загальне стосовно спеціальних положень ст.651,\~652 ЦК, що передбачають можливість розірвання договору. Припинення правовідношення застосовують, як правило, у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх обовязків або неправомірного використання кредитором свого права. Відповідно до\~ст.651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Договором від 25 квітня 2006 року та умовами і правилами надання банківських послуг не передбачено порядку розірвання договору за ініціативою позичальника. Із відповіді ПАТ КБ\~Приватбанк\~на заяву [PERSON] про розірвання кредитного договору вбачається, що останній було відмовлено у задоволенні заяви. Таким чином, оскільки [PERSON] своєї згоди на розірвання договору не давав, то він може бути розірваний лише у судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг, 12.04.2016 року зверталася до банку з заявою про розірвання договору, а тому на думку суду, позовна вимога про розірвання кредитного договору підлягає до задоволення. За змістом\~ст.653 ЦК України\~у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Зважаючи на характер правовідносин сторін, які регулюються параграфом 2\~глави 71 ЦК\~(Кредит), змісту норм статей\~598-599\~та ст.653\~цього\~Кодексу, законодавець розрізняє поняття\~розірвання договору\~і\~припинення зобовязання/договору. Ці поняття не є тотожними через відмінні підстави їх виникнення та юридичні наслідки, які породжені цими правовими явищами. Розірвання договору слід розглядати як один з видів припинення зобовязання/договору. Тому немає необхідності у предявленні вимоги про припинення зобовязань сторін додатково до вимоги про розірвання договору. У зв'язку з цим, враховуючи те, що суд задовільнив пред'явлену позивачем позовну вимогу про розірвання кредитного договору, що є одним із видів припинення зобовязання/договору, а тому позовна вимога про припинення правовідношення (договору) не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial