Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У листопаді 2013 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 683767,02 грн., заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам у розмірі 272855,60 грн., пеню у розмірі 3331523,56 грн. та судовий збір у розмірі 3441,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 11.02.2008 р. між ЗАТ "ОТП банк" правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем укладено кредитний договір № ML-708/023/2008, відповідно до якого, банк надав відповідачу кредит в сумі 85000,00 доларів США. 10.12.2010 р. між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого, ПАТ "ОТП Банк" продає (переуступає) ТОВ "ОТП Факторинг Україна" права на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори за винагороду. Позивач у повному обсязі виконав свої договірні обов'язки щодо надання відповідачу кредиту, але відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань за договором, внаслідок чого за ним рахується заборгованість. Станом на 18.04.2013 р. заборгованість відповідача перед позивачем по тілу кредиту договору складає 85545,73 грн., заборгованість з нарахованих за користування кредитними коштами відсотками у розмірі 34136,82 грн. та заборгованості з нарахованої пені у розмірі 3331523,56 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала заперечення, у яких просила застосувати строк позовної давності та розглянути справу за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволені позовних вимоги необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 11.02.2008 р. між ЗАТ "ОТП банк" правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-708/023/2008, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у сумі 85000 доларів США із датою остаточного повернення кредиту 11.02.2033 р. (а.с. 4-7). 10.12.2010 р. між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого, ПАТ "ОТП Банк" продає (переуступає) ТОВ "ОТП Факторинг Україна" права на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори за винагороду (а.с. 13-26). Відповідач, у свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п. 1.6 кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором (зокрема, в п.п 1.4, 1.5 кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1 з підпунктами частини 2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку платежів. Відповідно до статті 526, частин 1 статті 530 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530,631 ЦК). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина 1 статті 530 ЦК). Згідно із загальним правилом, після закінчення строку позовної давності особа втрачає можливість удатися до судового захисту порушеного права. Між тим, нормою ч.1 ст.267 ЦК України передбачено, що боржник або інша зобов'язана особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного. Дане положення є додатковою гарантією захисту прав кредитора та законодавчо закріпленим підтвердженням того, що навіть в разі спливу строку позовної давності суб'єктивне право продовжує існувати. При цьому факт необізнаності боржника про закінчення строку позовної давності юридичного значення не має. Відповідно до норми ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Слід зазначити, що право на позов в процесуальному значенні необмежене часом, тобто, особа може звернутися до суду із позовом про захист своїх прав та інтересів у будь-якій час. Разом з тим, право на позов в матеріальному розумінні означає право позивача (заявника) на задоволення заявленої ним вимоги, яке можливе лише у рамках строку позовної давності. Строки позовної давності встановлені нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до п. 1.5.1 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахування на поточний рахунок. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, тобто внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідачки повернути весь борг частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Позивачем не надано суду розгорнутого розрахунку заборгованості відповідача. Відповідачем же надано суду копії квитанцій про поповнення поточного рахунку для погашення кредиту, із яких вбачається, що останній платіж внесено 10.08.2010 року. Крім того, у пункті 31 Постанови №5 від 30.03.2012 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначено, що враховуючи положення пункту 7 частини 13 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів, суду мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про стягнення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Також ВССУ наголошує, що зі спливом строків позовної давності до основаної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся з вказаним вище позовом 25.11.2013 року, тоді як строк позовної давності для пред'явлення позову сплив у серпні 2013 року. На думку суду маються всі підстави для задоволення заяви відповідачки про застосування строків позовної давності та відмовити у задоволенні позову на цих підставах. Оскільки суд у задоволені позову відмовляє, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed