Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (далі - ТОВ "Фоззі-Фуд") звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором суборенди нежитлового приміщення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01 грудня 2013 року між ТОВ "Фоззі-Фуд" та фізичною особою підприємцем [PERSON] (далі - ФОП [PERSON].) було укладено договір суборенди нежитлового приміщення №3529-фф, відповідно до якого позивач передав відповідачеві у строкове платне користування частину нежитлового приміщення площею 272,00 кв м у торгівельному об'єкті ТОВ "Фоззі-Фуд", розташованому за адресою: м. Київ, вул. Бережанська, 22 (2-ий поверх), з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), а ФОП [PERSON] зобов'язалася сплачувати плату за суборенду та експлуатаційні платежі за весь строк користування суборендованим приміщенням. Строк дії договору з 01 грудня 2013 року до 31 жовтня 2016 року. Сторони договору визначили, що розмір щомісячної плати за суборенду становитиме 8160,00 грн, а сума експлуатаційних платежів - 4080,00 грн (15,00 грн за 1 кв м об'єкта суборенди). 01 травня 2014 року щомісячна плата за суборенду була підвищена до 8165,30 грн, а сума експлуатаційних платежів - до 4290,00 грн. Проте відповідач не дотримується умов договору суборенди нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року №3529-фф (зі змінами і доповненнями), не сплачує плату за суборенду та експлуатаційні платежі у розмірах та у строки, встановлені договором. Станом на 31 липня 2014 року загальна сума заборгованості ФОП [PERSON] за договором суборенди нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року №3529-фф (зі змінами і доповненнями) склала 104639,52 грн, в тому числі заборгованість з оплати за суборенду та експлуатаційних платежів у сумі 88935,11 грн; пеня за прострочення суборендарем термінів виконання своїх зобов'язань за договором у сумі 5704,32 грн, штраф за порушення умов договору у сумі 816,53 грн, втрати від інфляції у сумі 8122,19 грн, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 1061,37 грн. 07 серпня 2014 року ФОП [PERSON] припинила свою підприємницьку діяльність, а тому ТОВ "Фоззі-Фуд" просило суд стягнути заборгованість за договором суборенди нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року №3529-фф (зі змінами і доповненнями) у сумі 104639,52 грн з [PERSON] У ході розгляду справи представник позивача подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначила, що загальна сума заборгованості відповідача за договором суборенди нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року №3529-фф (зі змінами і доповненнями) складає 107169,46 грн, в тому числі заборгованість з оплати за суборенду та експлуатаційних платежів у сумі 91377,70 грн; пеня за прострочення суборендарем термінів виконання своїх зобов'язань за договором у сумі 5704,32 грн, штраф за порушення умов договору у сумі 816,53 грн, втрати від інфляції у сумі 8156,62 грн, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 1114,29 грн. Вказану суму заборгованості ТОВ "Фоззі-Фуд" просило суд стягнути з [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Ч. 1 ст. 760 ЦК України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). За положеннями ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення). До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму. Ст. 288 ГК України передбачено, що орендар має право передати окремі об'єкти оренди в суборенду, якщо інше не передбачено законом або договором оренди. Передача в суборенду цілісних майнових комплексів не допускається. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Фоззі-Фуд" та фізичною особою підприємцем [PERSON] (далі - ФОП [PERSON].) було укладено договір суборенди нежитлового приміщення №3529-фф, за умовами якого орендар передав суборендареві у строкове платне користування частину нежитлового приміщення площею 272,00 кв м у торгівельному об'єкті ТОВ "Фоззі-Фуд", розташованому за адресою: м. Київ, вул. Бережанська, 22 (2-ий поверх), з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), а ФОП [PERSON] зобов'язалася сплачувати плату за суборенду та експлуатаційні платежі за весь строк користування суборендованим приміщенням. Строк дії договору з 01 грудня 2013 року до 31 жовтня 2016 року (а. с. 6-15). Оскільки згаданий договір суборенди був укладений між господарським товариством та фізичною особою-підприємцем, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми параграфів 1, 4 Глави 58 ЦК України та параграфа 5 Глави 30 ГК України. Відповідно до з п. 2.1. договору суборенди нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року №3529-фф початок перебігу строку суборенди починається з дати підписання акту приймання-передачі об'єкта суборенди. Орендар передав суборендареві майно у користування, що підтверджується актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року (а. с. 11). П. 3.1. договору суборенди нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року №3529-фф передбачено обов'язок суборендаря сплачувати орендареві за користування майном плату за суборенду у сумі 8160,00 грн щомісячно та експлуатаційні платежі у сумі 4080,00 грн (15,00 грн за 1 кв м об'єкта суборенди). 01 грудня 2013 року сторони погодили, що плата за суборенду підлягає щомісячній індексації, уклавши додаткову угоду від 01 грудня 2013 року (а. с. 16). Додатковою угодою від 01 травня 2014 року сторони внесли зміни до договору суборенди нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року №3529-фф, уточнивши, що площа об'єкта суборенди становить 286 кв м, та у зв'язку з цим збільшили щомісячну плату за суборенду до 8165,30 грн, а суму експлуатаційних платежів до - 4290,00 грн щомісячно (15,00 грн за 1 кв м об'єкта суборенди) (а. с. 18-20). Порядок оплати суборенди та експлуатаційних платежів визначений п. 3.3. договору суборенди нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року №3529-фф (зі змінами і доповненнями), за яким суборендна ставка та експлуатаційні платежі сплачуються суборендарем авансом, двома окремими платежами, не пізніше п'ятого числа поточного місяця за наступний місяць. За положеннями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Однак ФОП [PERSON] систематично не виконувала взяті на себе за договором суборенди нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року №3529-фф (зі змінами і доповненнями) зобов'язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати за суборенду та експлуатаційних платежів, допустила заборгованість з їх оплати у сумі 91377,70 грн. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 1, ч. 4 ст. 631 ЦК України). Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій: невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Отже, пеня та штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Ч. 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до п. 7.1., п. 7.2. договору суборенди нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року №3529-фф (зі змінами і доповненнями) у випадку несвоєчасного перерахування суборендарем сум, зазначених у ст. 3 та ст. 8 договору, орендар має право стягнути з суборендаря пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Якщо орендарем будуть виявлені випадки порушення умов і правил цього договору, у тому числі правил, викладених у додатках до договору, він має право стягнути з суборендаря штраф у розмірі 10% місячної суборендної ставки, а за порушення асортиментного переліку - 100% місячної суборендної ставки. Пеня за прострочення суборендарем термінів виконання своїх зобов'язань за договором складає 5704,32 грн, штраф за порушення умов договору - 816,53 грн. Неустойка нарахована позивачем з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позаяк індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене у гривнях. При цьому, виходячи з аналізу положень ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Крім того, визначення грошового зобов'язання закріплено й у Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у ст. 1 якого передбачено, що грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникає з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 цього Кодексу. Тому, виходячи з аналізу наведених законодавчих норм зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору суборенди нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року №3529-фф (зі змінами і доповненнями), є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника ФОП [PERSON] покладено обов'язок з оплати суборенди та експлуатаційних платежів у грошовій формі. Позаяк індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене у гривнях. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Втрати позивача від інфляції за період з складають 8156,62 грн, а три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання - 1114,29 грн. Судом встановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з 07 серпня 2014 року ФОП [PERSON] була позбавлена статусу підприємця, позаяк до Єдиного державного реєстру було внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цієї фізичної особи-підприємця. З огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" однією з особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04 грудня 2013 року №6-125цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування). З наведеного вбачається, що у зв'язку припиненням ФОП [PERSON] її зобов'язання за договором суборенди нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року №3529-фф (зі змінами і доповненнями) не припинились та підлягають виконанню відповідачем [PERSON] Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позовні втимоги ТОВ "Фоззі-Фуд" слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором суборенди нежитлового приміщення від 01 грудня 2013 року №3529-фф (зі змінами і доповненнями) у сумі 107169,46 грн, в тому числі заборгованість з оплати за суборенду та експлуатаційних платежів у сумі 91377,70 грн; пеню за прострочення суборендарем термінів виконання своїх зобов'язань за договором у сумі 5704,32 грн, штраф за порушення умов договору у сумі 816,53 грн, втрати від інфляції у сумі 8156,62 грн, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 1114,29 грн. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд присуджує з [PERSON] на користь ТОВ "Фоззі-Фуд" судовий збір у сумі 1071,69 грн. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 51, 52, 526, 530, 549-552, 610, 611, 612, 625, 759-763, 765, 774, 793-797 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 232, 283-288 Господарського кодексу України та,

Outcome: approved