Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення двох споруд: вбиральні та літнього душу, розташованих на межі з земельною ділянкою позивача, на відстань не менше одного метра від межі земельних ділянок. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що його домоволодіння межує з домоволодінням відповідача. На межі земельних ділянок відповідачем самочинно, без згоди позивача та узгодження з органами архітектурно-будівельного контролю, було збудовано вбиральню та літній душ. Ці побудови порушують права позивача, оскільки згідно Державних будівельних норм вони можуть бути розміщені на відстані не менше одного метра від межі. Тому позивач просить задовольнити його позов. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву у якій просить суд про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належать земельні ділянки розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Коцюбинського, 46, кадастровий номер 1212400000:02:047:0136 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд; кадастровий номер 1212400000:02:047:0137 для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державними актами про право власності на земельні ділянки /а.с.7,8/. Відповідач є власником сусідньої земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Коцюбинського,44. На межі земельних ділянок відповідачем побудовано вбиральню та літній душ. Вказані обставини визнані сторонами та у відповідності до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області 15 червня 2015 року було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, за результатами якої встановлено, що [PERSON] з відхиленням від будівельного паспорту забудови земельної ділянки побудовано будівлю вбиральні та літнього душу по межі з допомолодінням №46 по вул.Коцюбинського м.Павлограда, що є порушенням Закону України "Про основи містобудування", ст. 27 Закону України "Про архітектурну діяльність", п.3.25 ДБН 360-92** "Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень". У відношенні [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення та надано припис про усунення порушень /а.с.12/. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як передбачено ч.ч.4,7 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. З п.п.5, 17, 22, 24, 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Відповідно до п.3.22 Державних будівельних норм України 360-92** "Планування і забудова міських і сільських поселень", для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Зазначені норми відповідачем не дотримано, тому суд приходить до висновку, що відповідачем порушено права позивача як власника земельної ділянки. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У звязку з тим, що відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги, визнання позову не порушує права та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved