Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач у березні 2020 року звернулась до суду з позовом і просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в загальному розмірі 8401,40 грн., що складається з витратна навчання дитини у сумі 3589,60 грн. та витрат на лікування дитини у сумі 4811,80 грн. Позивач обгрунтовує позов тим, що сторони мають спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] . За рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 14.04.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання їх неповнолітнього сина. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 04.12.2012 року збільшено розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 14.04.2011 року та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 300,00 грн. з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що у 2018 році їх з відповідачем спільна дитина проходила лікування у лікаря окуліста, стоматолога, дерматолога та за рекомендацією лікарів дитина двічі відвідала базу відпочинку "Фазан" та дитячий табір "Артек-Карпати" "Лісовий" у Буковелі, а також відвідував басейн. Загальний розмір витрат на оздоровлення та лікування дитини склало загальну суму 9632,60 грн. Окрім того, у спільної дитини сторін особливі здібності до малювання, дитина відвідувала курси "Графічний дизайн" та художній колектив студії образотворчого мистецтва "Сонечко" Будинку дитячої та юнацької творчості "Дивоцвіт" Дарницького району міста Києва. У зв`язку із вказаним навчанням сина, позивач понесла додаткові витрати у сумі 7 179,20 грн. На підставі викладеного, позивач у 2018 року понесла додаткові витрати на дитину на загальну суму у 16 802,80 грн. Виходячи з цього та беручи до уваги небажання відповідача добросовісно виконувати свої обов`язки, позивач просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, з урахуванням вимог ст. 185 СК України у сумі 8 401,40 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.04.2020 року відкрито провадження у справі розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, в якій вимоги позову підтримала в повному обсязі з підстав викладених у ньому. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Разом з тим, подав до суду відзив на позов, відповідно до якого частково визнав позовні вимоги, а саме: у сумі 2 092,00 грн. Приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в т.ч. щодо її матеріального утримання, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові у справі № 6-1489цс17 від 13.09.2017 року викладені в ст. 185 СК України положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Встановлено, що у 2018 році їх з відповідачем спільна дитина проходила лікування у лікаря окуліста, стоматолога, дерматолога та за рекомендацією лікарів дитина двічі відвідала базу відпочинку "Фазан" та дитячий табір "Артек-Карпати" "Лісовий" у Буковелі, а також відвідував басейн. Загальний розмір витрат на оздоровлення та лікування дитини склало загальну суму 9632,60 грн. Окрім того, у спільної дитини сторін особливі здібності до малювання, дитина відвідувала курси "Графічний дизайн" та художній колектив студії образотворчого мистецтва "Сонечко" Будинку дитячої та юнацької творчості "Дивоцвіт" Дарницького району міста Києва. У зв`язку із вказаним навчанням сина, позивач понесла додаткові витрати у сумі 7 179,20 грн. Дані суми були сплачені позивачем, що підтверджується наданими нею в розпорядження суду копіями платіжних доручень та квитанціями на їх сплату. В обгрунтуванні позову, позивач зазначила, що відповідач ухиляється від компенсації половини сплаченої нею суми. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки. При вирішенні спору суд також враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Суд критично ставиться до відзиву відповідача, оскільки викладені в ньому обставини не підтверджені жодним доказом, а довідка з ДВС про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, не є підставою для звільнення від сплати додаткових витрат на дитину. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved