Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Красносільської сільської ради про визнання за ним права на безоплатну приватизацію житлового будинку № 1 по вул. Садова в с. Красносілка, Чуднівського району, Житомирської області, та про покладення зобов"язання на дану сільську раду надати йому дозвіл на приватизацію даного житла, мотивуючи свої вимоги тим, що він з членами сім"ї протягом 22 років проживає у вказаному житлі без видачі йому ордера, а тому вважає, що між ним та колишнім власником будинку колгоспом "Зоря", правонаступниками якого згодом стали КСП "Зоря" та СТОВ "Красносільське", фактично встановилися відносини, які випливають із договору найму житла, хоча такий договір письмово і не укладався. На даний час, після ліквідації СТОВ "Красносільське", згідно Акту приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність територіальної громади Красносільської сільської ради від 16.01.2013 року сільська рада прийняла даний об"єкт у комунальну власність, в зв"язку з чим зазначений об"єкт нерухомості набув статус державного житлового фонду в розумінні ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а тому підлягає приватизації, яка повинна проводитися безоплатно. Всупереч вимогам чинного законодавства відповідач відмовив йому у здійсненні передбаченого законом права, безпідставно вважаючи, що позивач не має права на приватизацію житла, в зв"язку з чим він просить зобов"язати Красносільську сільську раду надати позивачу дозвіл на приватизацію. Красносільська сільська рада звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення членів сім"ї [PERSON] з житлового будинку № 1 по вул. Садовій в с. Красносілка, так як ті проживають у вказаному житлі без будь-яких договірних підстав. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позов та викладені у позовній заяві обставини справи, заперечивши проти задоволення зустрічних позовних вимог, вказавши, що він набув законне право на приватизацію будинку, в якому проживає більше 20 років. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог щодо її виселення з житла, так як вона має право користуватися даним житлом на законних підставах. Представник сільської ради у судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, підтримавши позовні вимоги щодо виселення відповідачів з будинку № 1 по вул. Садовій в с. Красносілка із вказаних у позовній заяві підстав. Представник органу піклування у судовому засіданні вказав на ненадання дозволу Чуднівською РДА на виселення неповнолітньої [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні первісного позову слід відмовити, виходячи із наступного. На підставі рішення правління колгоспу "Зоря" (правонаступниками якого згодом стали КСП "Зоря" та СТОВ "Красносільське") від 23.03.1992 року [PERSON] із членами його сім"ї був наданий дозвіл для тимчасового проживання у будинку по вул. Садовій, 1 в с. Красносілка, Чуднівського району, Житомирської області, який на той час належав на праві власності колгоспу згідно укладеного договору купівлі-продажу від 19.04.1990 року, на період побудови громадою села хати [PERSON] як настоятелю церкви, але договір тимчасового найму сторонами не укладався і про видачу ордера не йшлося. Відповідно до рішення сесії Красносільської сільської ради від 18.01.2013 року № 86 даний будинок прийнятий у комунальну власність територіальної громади села Красносілка. [PERSON] вважає, що він набув право на приватизацію житла, так як протягом 22 років проживає у будинку, але суд з даною позицією не може погодитись, вихрдячи із наступного. Відповідно ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду України" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ст. 5 ЖК та ч.2 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку). Ст. 345 ЦК України, ст. 48 ч. 3 ЖК України передбачено, що фізична чи юридична особа може набути право власності при приватизації державного майна та майна, що знаходиться у комунальній власності, але лише відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, законодавством чітко визначена процедура здійснення приватизації житла, що перебуває у державній чи комунальній власності, на що можуть претендувати лише ті особи, які на законних підставах вселилися та проживають у даному житлі. Красносільська сільська рада правомірно вважає, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не набули прав на дане житло в якості належних наймачів, а, отже, і на його приватизацію, а тому підлягають виселенню з житлового будинку № 1 по вул. Садова в с. Красносілка, Чуднівського району на підставах ч.3 ст.116 ЖК УРСР, оскільки не були дотримані при їх вселенні вимоги ст.ст. 52, 58 цього Кодексу, адже з приводу їх вселення рішення про укладення договору найму на постійній основі не приймалося колгоспом, на балансі якого у 1993 році перебував будинок, як і в послідуючому не приймалися відповідні рішення іншими юридичними особами, яким даний будинок передавався на баланс, та вказаним вище відповідачам не видавався ордер, що є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення. На незаконність проживання відповідачів у вказаному житлі станом на 2003 рік та наявність підстав для їх виселення вказувалось в ухвалі Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24.01.2007 року. З того часу правове становище [PERSON] та членів його сім"ї не змінилося, а передача даного житла з балансу однієї юридичної особи на баланс іншій не змінює правову природу існуючих правовідносин. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ст. 109 ч. 1 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно займають жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. З наведеної норми права можливо зробити висновок, що особи, що самоправно, тобто без належних підстав та помимо волі власника житла займають житлове приміщення, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Це відбувається не у зв'язку із припиненням права на житло, оскільки воно не виникло, а у зв"язку із законодавчою відмовою у визнанні права на зайняте приміщення. З огляду на задоволення зустрічного позову, на користь Красносільської сільської ради слід стягнути з [PERSON] та [PERSON] (як відповідачів та батьків неповнолітньої відповідачки) по 91,35 грн., а з [PERSON] 60,90 грн. у порядку відшкодування понесених по справі судових витрат. Понесені судові витрати [PERSON] слід покласти на нього з огляду на відмову у позові. Аналізуючи вищезазначені правові норми, які регулюють спірні правовідносини,

Outcome: dismissed