Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] підприємства «Жилкомсервіс, [PERSON], [PERSON], [PERSON] підприємства «Харківводоканал», в якому просила стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду у розмірі 3749,91 грн. Потім позивач надала уточнення до основного позову , в якому просила визнати матеріальну шкоду у сумі 10\~310,00 грн. згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №6136 від 08 вересня 2010 року та визнати КП « Жилкомсервіс» відповідачем згідно ухвали Апеляційного суду Харківської області від 28.05.2015 року. Але, в судовому засіданні позивач остаточно вточнила свої позовні вимоги, просила суд розглянути основний позов по суті, визначити хто із відповідачів, вказаних нею у позовній заяві, є винним у заподіянні їй матеріальної шкоди у розмірі 3749,91 грн. і саме з нього стягнути на її користь вказану суму. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2010 року на її користь з[PERSON] була стягнута матеріальна та моральна шкода внаслідок залиття її квартири №75 у будинку №71-Б по пр - ту Перемоги в м. Харкові, яке відбулося 27.11.2008 року та 03.01.2009 року. Після набрання вказаного рішення чинності судом були видані виконавчі листи, відкрите виконавче провадження. Тому вважає, що це рішення суду є законним та обґрунтованим. Проте, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2012 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2010 року за апеляційною скаргою [PERSON] було частково змінено та зменшений розмір стягнутої з [PERSON] матеріальної шкоди. Вказане рішення вона вважає неправосудним, так як воно не відповідає висновку експертизи без визначення відповідача на суму 3749,91 грн. та у звязку з тим, що було розглянуто у відсутність КП «Жилкомсервіс». Також позивач вказує, що вона для визначення відповідача для стягнення вказаної суми, вона зверталася з позовами до Київського районного суду м. Харкова та Дзержинського районного суду м. Харкова, але рішеннями від 19 червня 2014 року та 12 березня 2015 року, відповідно, їй в задоволенні позову було відмовлено. Тому позивач звернулась з аналогічними вимогами до Жовтневого районного суду м. Харкова. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Представники відповідачів [PERSON] підприємства "Харківводоканал" та [PERSON] підприємства "Жилкомсервіс" в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з тих підстав, що вказані правовідносини між сторонами вже двічі були предметом розгляду у цивільному судочинстві, та повторне стягнення вказаних у позовної заяві сум суперечить вимогам ст. ст. ч.3 ст.\~61, ч.2 ст.\~223 ЦПК України, про що надали свої письмові заперечення ( а.с.32-40,91-93). Суд, вислухавши сторони, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Статтями\~10,\~11,\~58,\~60,\~179 ЦПК України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні достовірно встановлено наступне. 27 листопада 2008 року та 03.-1.2009 року сталося залиття квартири №75 у будинку №71-Б по пр - ту Перемоги в м. Харкові , яка належить позивачу , у зв'язку із засміченням каналізаційного стоку між третім та четвертим поверхами та непридатності відсікаю чого крану на стояку трубопроводу гарячого водопостачання. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2010 року позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди були задоволені. З [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто: матеріальну шкоду у розмірі 10310,00 грн. ,моральну шкоду у розмірі 2000 грн., витрати, повязані з проведенням експертизи у розмірі 1392,73 грн. та судові витрати (а.с.22). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2012 року апеляційна скарга [PERSON] частково задоволена , заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2010 року - змінено, розмір стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] майнової шкоди зменшено з 10310,00 грн. до 6560,09 грн. В іншій частині заочне рішення залишено без змін ( а.с.19). В касаційному порядку рішення попередніх інстанцій не переглядались, як пояснила у судовому засіданні позивач її скарги були повернуті, так як підстав для перегляду справ не встановлено. Як вказує позивач, 24.02.2014 року вона звернулась з позовом до Київського районного суду м. Харкова для стягнення суми не відшкодованої матеріальної шкоди з КП «Харківводоканал». Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2014 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON],[PERSON], [PERSON] підприємства "Харківводоканал", третя особа - Комунальне підприємство "Жилкомсервіс" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відмовлено ( а.с.18). 17.07.2014 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] підприємства "Харківводоканал", Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції , третя особа - Комунальне підприємство "Жилкомсервіс", в якому просила стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 3749,91 грн., моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. та застосувати індекс інфляції . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року в задоволенні вимог [PERSON] повністю було відмовлено ( а.с.8-9). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2015 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, рішення Дзержинського районного суду залишено без змін ( а.с.23-27). Таким чином, [PERSON] вже тричі зверталася до суду з аналогічними позовними заявами, які були розглянуті, рішення суду набрали чинності. Відповідно до ч.3\~ст.61 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.\~\~ Згідно ч.2\~ст.223 ЦПК України,\~після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти та правовідносини. Відповідно до положень\~ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано доказів щодо вини відповідачів, окрім [PERSON] у залитті квартири у зв'язку із засміченням каналізаційного стояка між 3 і 4 поверхами. Крім того, позивач фактично оскаржує рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2012 року, яким змінено заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2010 року, оскільки вважає його неправосудним, а тому вона не позбавлена можливості оскаржити вказане рішення в установленому законом порядку. Стаття 11 ЦПК України\~закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обов'язок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів. Таким чином, з врахуванням наведених обставин суд відмовляє в задоволення вимог позивача [PERSON] повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed