Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], ПрАТ «СТ «Гарантія», ПАТ НАСК «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди. В позові зазначав, що 08 жовтня 2014 року близько 22 години в с.м.т. Варва на перехресті вулиць Горького, Ломоносова та Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], який керував автомобілем ВАЗ 21011, д.н.з. [NUMBER], та водія [PERSON], який керував автомобілем HUYNDAI SONATA, д.н.з. [NUMBER]. У зв`язку з наведеними обставинами, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути солідарно з ПрАТ «СТ «Гарантія» та ПАТ НАСК «Оранта» на його користь майнову шкоду, пов`язану з лікуванням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08 жовтня 2014 року, в сумі 8 628 грн. 81 коп., кошти в сумі 4 894 грн. 48 коп. на відшкодування витрат, пов'язаних з проїздом до лікарні, та 5 000 грн. морального відшкодування, а також стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 145 000 грн. морального відшкодування. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто на користь [PERSON] солідарно з ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» та ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» компенсацію за майнову шкоду в сумі 16 376 грн. 11 коп., судовий збір - по 81 грн. 88 коп. з кожного, солідарно з [PERSON] та [PERSON] компенсацію за моральну шкоду в сумі 25 000 грн., судовий збір - по 124 грн. 99 коп. з кожного. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просив змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] та [PERSON] відшкодування моральної шкоди. Вказував, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не дотримався вимог ст. 23 ЦК України, а саме, невірно визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди, не врахував тієї обставини, що у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою позивач отримав 3 групу інвалідності, зазнав значних душевних страждань, через що просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] відшкодування моральної шкоди в сумі 145 000 грн. В апеляційній скарзі ПАТ «НАСК «Оранта» ставилось питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що судом першої інстанції невірно було застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Вказувало, що до страхових компаній не може бути застосовано принцип солідарної відповідальності, оскільки вина [PERSON] та [PERSON] не була доведена в судовому засіданні, а тому відсутні підстави для покладення цивільно-правової відповідальності на страхову компанію та визнання події, що відбулась 08 жовтня 2014 року, страховим випадком. В апеляційній скарзі ПрАТ «СТ «Гарантія» просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ «СТ «Гарантія» шкоди, заподіяної здоров`ю позивачу та відшкодування моральної шкоди. Зазначало, що поклавши солідарну відповідальність на ПрАТ «СТ «Гарантія» та ПАТ «НАСК «Оранта», суд порушив вимоги ст. 541 ЦК України, ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки чинним законодавством, а також умовами договорів добровільного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не передбачені випадки солідарної відповідальності страховиків. Крім того, стягнуту судом моральну шкоду з ПрАТ «СТ «Гарантія» та ПАТ «НАСК «Оранта» було обраховано судом виходячи з відповідальності страховика за моральну шкоду всупереч ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої моральне відшкодування має бути визначено у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров"ю. [PERSON] в апеляційній скарзі також просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з нього морального відшкодування, мотивуючи тим, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини [PERSON] Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди., суд першої інстанції не врахував засад розумності, виваженості та справедливості, а тому, на думку [PERSON], моральна шкода підлягає зменшенню до 10 000 грн. та стягненню в сумі 5000 грн. з [PERSON], та в сумі 5 000 грн. солідарно з ПАТ «НАСК «Оранта», ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія». Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, 08 жовтня 2014 року близько 22 години в с.м.т. Варва на перехресті вулиць Горького, Ломоносова та Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], який керував автомобілем ВАЗ 21011, д.н.з. [NUMBER], та водія [PERSON], який керував автомобілем HUYNDAI SONATA, д.н.з. [NUMBER]., в результаті чого [PERSON] було завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості: травматичний вивих правої стегнової кістки та перелом головки правої стегнової кістки зі зміщенням. По даному факту слідчим відділенням Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування, в ході якого винних осіб на час розгляду справи не встановлено. Втім, положеннями ч. 2 ст. 1188 ЦК України передбачено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди зобов'язані її відшкодувати, незалежно від їхньої вини. Положеннями ч.1 ст. 1190 передбачено, що в такому випадку вони несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Разом з тим, положеннями ст. 1194 ЦК України та Законом України „Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, за загальним правилом має сплачувати потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Цивільну відповідальність володільця транспортного засобу ВАЗ 21011, д.н.з. [NUMBER], [PERSON] було застраховано у Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Гарантія», а володільця транспортного засобу HUYNDAI SONATA, д.н.з. [NUMBER], [PERSON] - у ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». За змістом страхових полісів, які було представлено суду, ліміт відповідальності за шкоду, завдану життю та здоров'ю, встановлено в сумі 100 000 грн.(а.с. 38, 39). Положеннями ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом першої інстанції було встановлено, що в зв'язку з травматичним вивихом правої стегнової кістки та переломом головки правої стегнової кістки зі зміщенням, отриманими 08 жовтня 2014 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Чернігівської міської лікарні №2 з 09 жовтня по 14 листопада 2014 року, з 12 січня по 03 лютого 2015 року, з 02 березня по 03 березня 2015 року та з 12 травня по 27 травня 2015 року, а 16 квітня 2015 року їздив до зазначеного лікувального закладу на консультацію (а.с. 8, 9, 11, 12, 13), а тому ніс витрати на лікування та проїзд до місця знаходження лікувального закладу. Виходячи з наведених обставин, суд першої інстанції вірно, відповідно до ст. 22 вищевказаного Закону, прийшов до висновку про стягнення на користь позивача з ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» та ПАТ НАСК "Оранта" 6 481 грн. 63 коп. витрат на лікування потерпілого та 4 894 грн. 48 коп. витрат, пов'язаних з його проїздом до місця лікування, що документально підтверджуються наявними у справі доказами. Проте, висновок суду першої інстанції про те, що страхувальники мають відповідати перед потерпілою особою в солідарному порядку, суперечить положенням ст. 541, ч. 1 ст. 1190 ЦК України, положенням Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовам договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників забезпечених транспортних засобів. За таких обставин, апеляційний суд знаходить, що доводи апеляційних скарг страхових компаній про неможливість їх солідарної відповідальності є обґрунтованими, а тому, рішення суду в цій частині підлягає зміні з визначенням розміру їх відповідальності у рівних частках. Крім наведеного, апеляційний суд також погоджується з доводами Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» щодо порушення судом першої інстанції положень ст. 26-1 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно яких фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода відшкодовується страховиком у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Зважаючи на те, що розмір страхової виплати становить у даній справі 11376 грн 11 коп., сума морального відшкодування, що має бути стягнута з кожної страхової компанії, становить 284 грн 40 коп. ( 11376,11 : 100 * 5 ) : 2). В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права. Доводи апеляційних скарг [PERSON] та [PERSON] не спростовують законності рішення суду першої інстанції, відтак не підлягають задоволенню.

Outcome: partial