Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визнання буд.№13 по вул.Весняна с.Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області об"єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, та визнання права власності на 1 / 2 частку даного будинку. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1993 року, який розірваний за рішенням суду від 27 лютого 2013 року, під час шлюбу за спільні кошти сторін побудований даний будинок, який зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем. В судовому засіданні позивач підтримала позов за вишевикладених обставин, просила судовий збір із відповідача не стягувати. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що будинок побудований під час шлюбу сторін ним особисто і за його кошти. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57?60 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях. Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Аналогічні норми передбачені також в ст.ст.22, 28 КпШС України, який діяв з 01 січня 1970 року і втратив чинність 27 липня 2010 року. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1993 року, який розірваний згідно рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 лютого 2013 року, дане рішення набрало законної сили 12 березня 2013 року. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 квітня 2007 року власником буд.№13 по вул.Весняна с.Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області є відповідач, реєстрація права власності проведена 16 квітня 2007 року. Сторонами в судовому засіданні не заперечується факт будівництва даному будинку під час їх шлюбу, що підтверджується також будівельним паспортом, актом прийому в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку від 14 листопада 2006 року. Позивач має зареєстроване місце проживання у даному будинку з 24 квітня 2007 року. Із врахуванням викладеного та положень ст.22 КпШС України, аналогічних приписів ст.60 СК України, вищезазначений будинок, який набутий за час шлюбу сторін, є їх спільною сумісною власністю і на підставі ст.70 СК України частки майна подружжя є рівними-по 1 / 2 частці, що є підставою для визнання даного будинку об"єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, та визнання за позивачем права власності на 1 / 2 частку даного будинку, із залишенням за відповідачем права власності на 1 / 2 частку даного будинку. Позивач має право та інтерес до належної їй 1 / 2 частки даного будинку, визначення даної частки має правове визначення. При вирішення даної справи судом також враховується Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року по справі №1-10/2004, відповідно до якого поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Посилання відповідача щодо будівництва будинку за його особисті кошти судом не приймається, оскільки належні та допустимі докази з цього приводу відповідачем не надані, доказування не може грунтуватись на припущеннях, при цьому положення ст.24 КпШС України регламентують віднесення до роздільного майна подружжя майна, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування.

Outcome: approved