Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом до Відповідачів, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати неправдивою, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію Позивача та спростувати інформацію, викладену на інтернет-порталі «Компромат 1» за посиланням: [INFO] під назвою «[INFO]», а саме: «Эти люди готовят почву для возвращения и ведут дела «семейных»; «Всем здравомыслящим людям понятно, что человек с такой биографией и на такой должности плотно работал на «семью»; Донецкая ТПП работала «посредником» - спасителем бизнесменов от наездов прокуратуры. Уже во времена Майдана [PERSON] и [PERSON] пытались запустить новые механизмы дерибана Госбюджета»; «Официально ТПП Украины является негосударственной бесприбыльной организацией. Это и дает возможность [PERSON] уйти от люстрации»; «Обращение составлено по фактам, которые однозначно указывают на то, что работа [PERSON] не соответствует требованиям прозрачности, публичности и указывает на признаки коррупционных действий, злоупотребление служебным положением, халатность»; «Среди прочих фактов, указывающих на работу президента ТПП в интересах [PERSON], [PERSON] и [PERSON] особое внимание занимает вопрос монопольных услуг, без которых невозможно ведение бизнеса, в зоне АТО. Сформировалось два мега-актуальных запроса: на выдачу справок по форс¬-мажорным обстоятельствам, без которых украинские предприниматели несут колоссальный ущерб по контрактам и ускоренное получение сертификатов происхождения, ценовых выводов и др.»; «В частности сообщения составляют информацию, которая свидетельствует о множественных злоупотреблениях господина [PERSON] на руководящих должностях и о непосредственно в обслуживании преступных интересов семьи [PERSON] и других сторонников предыдущей власти, в частности [PERSON] и [PERSON]», - говорится в обращении [PERSON] на имя премьер-министра, главы СБУ и министра экономического развития и торговли Украины»; «Комитет завален обращениями, в которых предприниматели жалуются на коррупцию в ТПП, а по фактам, изложенным в письмах, насколько мне известно, контрольно-ревизионная комиссия проводит проверки»; «Однако, пишут СМИ, по приведенной в обращении [PERSON] информации, в бывшей вотчине [PERSON] складывается очень удивительная ситуация - вместо ускоренной, или хотя бы штатной работы, ТПП начинает затягивать процедуры «по всем фронтам». Затягиваются справки о форс-мажоре, кроме случаев, когда за ними обращаются фирмы, связанные с бизнесом [PERSON]-[PERSON]. Тогда документы изготавливаются со стахановскими темпами - за пару дней»; «Активно лоббирует интересы бизнесменов из оккупированных территорий», шляхом повідомлення у будь-якому засобі масової інформації про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що наведені у даній статті висвітлена неперевірена, перекручена інформація компрометуючого характеру щодо Позивача. Інформація, яка міститься у статті, є недостовірною, необґрунтованою, не підтвердженою жодними доказами, не відповідає дійсності і порушу на повагу до гідності, честі та ділової репутації Позивача, шкодить і підриває авторитет Позивача - президента Торгово-промислової палати України. Стверджувальний характер висловлювань в статті створює негативне враження і відношення до Позивача як до непрофесіонала. Автор своїми висловлюваннями ставить Позивача поряд із екс-президентом України [PERSON] та екс-генеральним прокурором [PERSON]., які на сьогоднішній день викликають у суспільстві негатив, а тому будь-яке співставлення із вказаними особами одразу кидає тінь на їх репутацію. А тому таке порівняння та безпідставне прив'язування Позивача до сім'ї [PERSON] та [PERSON] носить негативний характер та порушує репутацію Позивача. Відповідачі безпідставно зв'язують Президента ТПП України із неправомірною діяльністю [PERSON], формуючи негативний імідж [PERSON] в свідомості відвідувачів сайту. При цьому в статті не наведено жодного конкретного факту видачі так званого липового сертифікату про походження товару. Більше того немає жодного вироку суду про підроблення таких сертифікатів, а тому такі твердження Відповідачів є голослівними та підлягають спростуванню. За вказаних обставин відповідачі порушують приписи ст. 302 Закону України «Про інформацію», згідно якої на фізичну особу, яка поширює інформацію, покладено обов'язок переконатися в її достовірності із вказанням джерела такої інформації. Також в оскаржуваній статті не зазначено конкретних порушень Позивачем принципів прозорості, публічності діяльності, які слід розуміти як можливість людини одержувати інформацію не тільки відносно себе самої (якщо така інформація є в певних організаціях чи установах), й щодо соціальних, політичних, державних і регіональних питань відносно необмеженого доступу до всіх видів інформації, документів, діяльності і мотивів. Автором статті не наведено конкретних моментів недотримання Президентом ТПП України зазначених принципів. В статті відсутні належним чином підтверджені відомості, якими саме діями Позивачем порушуються дані принципи, коли це відбулося та щодо кого. Не наведено також в яких саме ситуація Президент ТПП України реалізує корупційні дії, перевищує службові повноваження. Дана інформація висвітлена без аргументної бази, а відтак, є безпідставною та неперевіреною, що порушує суперечить нормам чинного законодавства. Зі слів у соціальній мережі Відповідач-1 стверджує, що існують численні звернення підприємців до комітету діяльності Позивача та ТПП України, що спростовується наступним. 06.05.2014 року, Народний депутат України [PERSON] на адресу Прем'єр-міністру України, Голові СБУ та Міністру економічного розвитку і торгівлі України, розіслала листи члена Донецького ТПП України - [PERSON], який у своєму зверненні розповів про корупційну діяльність керівника ТПП України [PERSON] та ін., за результатами розгляду якого вимагала від високопосадовців негайно втрутитися в діяльність ТПП України та її керівництва. Тим часом [PERSON] дізнавшись про існування такого звернення Народного депутата України, також розіслав ряд листів цим же високопосадовцям, в якому повідомив, що ніяких заяв щодо неправомірності дій президента ТПП України [PERSON] та ін. він не направляв та те, підприємство, яке він очолює не є членом ТПП України. Отже, опублікувавши слова [PERSON], автор статті порушив приписи закону щодо перевіреності інформації та нефіктивності її джерела. Твердження Відповідача - 2 про те, що Позивач продовжує «числитись Почесним консулом», принижує гідність Позивача, оскільки, консульським патентом від 13.03.2012 року Позивач визнаний Почесним консулом Французької Республіки у м. Донецьк, що підтверджується Нотою від 30.03.2012 року. Більше того, таке твердження Відповідача є неприпустимим та порочить гідність не лише Позивача, а й ставлять під сумнів дії Французької Республіки щодо надання статусу Почесного консула в Донецьку, що на дипломатичному рівні є неприпустимим. Щодо якихось дискримінацій під час видачі сертифікатів сторона Позивача зазначає, що вказана інформація не підтверджена та не містить жодних доказів Таким чином, сторона позивача вказує, що наведені у статті твердження є свідомою дискредитацію Позивача як Президента Торгово-промислової палати України, який багато років пропрацював першим віце-президентом і Президеном Донецької торгово-промислової палати, легітимного Почесного консула Франції у Донецьку, ініціатора багатьох реформаторських починань в ТПП і системі палат в цілому, особи яка наполегливо запроваджувала в роботу нові сучасні підходи, покладені у Стратегію розвитку Торгово-промислової палати на 2015-2020 роки, оскільки їх правдивість викладених доводів не підтверджена жодним реальним фактом. Поширена відносно Позивача інформація є відверто наклепницькою, не ґрунтується на фактах, які мають місце в реальному житті і свідомо спрямована на підрив його авторитету, є негативною, недостовірною, такою що не відповідає дійсності та вимогам закону, а також принижує честь, гідність та ділову репутацію Позивача, в зв'язку з чим підлягає спростуванню шляхом повідомлення у будь-якому ЗМІ про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву з урахування уточнення позовних вимог підтримав та просив її задовольнити. Представник [PERSON] (Відповідача-1) в судовому засіданні, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, що стосуються [PERSON], заперечив проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні. Подав письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Зазначив, що цитати із оскаржуваної статті наведені в позовній заяві не в повному обсязі. Так повний зміст цитати, що стосується співвідповідача [PERSON] наступний: «В июне (авт. - 2014 року) обращалась к правительству и СБУ с официальным запросом по поводу деятельности [PERSON] и нардеп [PERSON]. В своем документе парламентарий также указывает на жалобы от предпринимателей и факты работы президента ТПП в интересах «семьи» [PERSON]. «В частности сообщения составляют информацию, которая свидетельствует о множественных злоупотреблениях господина [PERSON] на руководящих должностях и о непосредственном обслуживании преступных интересов семьи [PERSON] и других сторонников предыдущей власти, в частности [PERSON] и [PERSON]», - говорится в обращении [PERSON] на имя премьер-министра, главы СБУ и министра экомического развития и торговли Украины.» «[PERSON] на своей странице в Фейсбуке подчеркивает: «Комитет завален обращениями, в которых предприниматели жалуются на коррупцию в ТПП, а по фактам, изложенным в письмах, насколько мне известно, контрольно- ревизионная комиссия проводит проверки». Представник відповідача вказує, що до Народного депутата України [PERSON], Голови Комітету Верховної Ради України сьомого скликання з питань підприємництва, регуляторної та антимонопольної політики системно надходили звернення, у яких повідомлялося про факти протиправної діяльності структур ТПП. Так, зокрема, у зверненні [PERSON], [PERSON] та керівників майже 40 малих та середніх підприємств - членів Донецької ТПП наводилися ряд фактів, обставин та схем, що могли засвідчувати суттєві правопорушення у діяльності ТПП, зокрема, корупційні прояви у діяльності ТПП. Вказані відомості також підтверджувалися чисельними публікаціями у ЗМІ та зверненнями інших Народних депутатів України до компетентних державних установ. Таким чином, інформація підтверджена рядом джерел, в зв'язку з чим, підстави для спростування наведеної інформації, - відсутні. За результатом розгляду звернення, враховуючи не пересічність інформації, що містилася у ньому, а також з метою виконання обов'язку народного депутата, спрямованого на негайне припинення порушення прав, свобод і інтересів людини та громадянина, в межах наданих чинним законодавством Народному депутату України повноважень, вказане звернення [PERSON], [PERSON] та керівників майже 40 малих та середніх підприємств - членів Донецької ТПП [PERSON] відповідними депутатськими зверненнями від 06.05.2014 року скерувала на адресу Прем'єр-міністра України [PERSON], Голови СБУ [PERSON], Міністра економічного розвитку і торгівлі України [PERSON], виконання якого Прем'єр-міністром України [PERSON] доручено: [PERSON] - до скликання; копії звернення скеровані до Міністра ВС України [PERSON] та Міністра закордонних справ України [PERSON]; [PERSON] та [PERSON], як Урядового уповноваженого з питань антикорупційної політики, - до розгляду. При цьому, згідно судової практики, реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, не може бути сама по собі підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку не є поширенням недостовірної інформації. Окрім того, [PERSON], як народний депутат Верховної Ради України, Голова Комітету ВРУ VII скликання з питань підприємництва, регуляторної та антимонопольної політики, заступник голови Комітету Верховної Ради України VIII скликання з питань промислової політики та підприємництва, маючи у своєму розпорядженні відомості про здійснення компетентними органами досудового розслідування кримінальних проваджень щодо протиправних дій службових осіб ТПП за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ст. 356 КК України, як державницький діяч, у зверненні висловила не тільки позицію заявників, а й власну критичну оцінку, власне державницьке бачення ситуації, що пов'язана з діяльністю ТПП України та її керівництва, зокрема й Президента - Позивача, який здійснює загальне керівництво діяльністю палати, що була висвітлена на власній сторінці у Фейсбуці. При цьому, інтерв'ю чи будь-якого іншого інформування чи передачі відомостей сайту «Компромат 1» чи автору статті [PERSON], [PERSON] жодним чином чи шляхом - не здійснювалося. Таким чином вищенаведені оскаржені відомості не можуть бути визнані недостовірними та спростовані. Наведена в оскаржуваних відомостях інформація підтверджується належними доказами, у зв'язку з чим - правдива, особистих немайнових прав Позивача не порушує, що свідчить про відчутність юридичного складу правопорушення, виключно наявність якого може бути підставою для задоволення позову. Також представник відповідача-1 зазначає, що з урахування практики ЄСПЛ Позивач має усвідомлювати що як публічна особа, він самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватися у формі, що не обов'язково буде приємною для Позивача, та може бути навіть шокуючою. Крім того представник відповідача-1 вказує на те, що Позивачем пропущено спеціальну позовну давність, оскільки звернення народного депутата України датовано 06.05.2014 року, а публікація на Фейсбуці була розміщена 18.09.2014, тобто строк оскарження в даній категорії справ сплив щодо звернення - 07.05.2015, а щодо публікації на Фейсбуці- 19.09.2015. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи суд приходить до висновку про те, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Як встановлено судом, Позивач є Президентом Торгово-промислової палати України, яка відповідно до ст. 14 Закону України «Торгово-промислові палати України» здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту. Торгово-промислова палата України відповідно до цього Закону та свого Статуту здійснює представницькі функції як в Україні, так і за її межами, об'єднує торгово-промислові палати та координує їх діяльність. Торгово-промислова палата України: - відкриває свої представництва та філії в інших країнах, а також засновує разом із зарубіжними партнерськими організаціями як в Україні, так і за її межами змішані торгово-промислові палати, ділові ради та інші спільні організації; - засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб; - засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників); - веде недержавний реєстр українських підприємців за їх згодою, фінансовий стан яких свідчить про їх надійність як партнерів у підприємницькій діяльності в Україні та за її межами. Порядок ведення зазначеного реєстру визначається Торгово-промисловою палатою України. Статтею 3 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що торгово-промислові палати створюються з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торговельної інфраструктур, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, всебічному розвиткові усіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торговельних зв'язків між українськими підприємцями та підприємцями зарубіжних країн. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» членами Торгово-промислової палати України є торгово-промислові палати, створені відповідно до цього Закону, юридичні особи, які створені і діють відповідно до законодавства України, громадяни України, що зареєстровані як підприємці, та їх об'єднання. Члени регіональних торгово-промислових палат одночасно є членами Торгово-промислової палати України. Також судом встановлено, що 07.02.2015 р. автором [PERSON] на інтернет-порталі «Компромат 1» за посиланням: [INFO] була опублікована стаття під назвою «[INFO]», в якій серед іншого містилося наступне: «Эти люди готовят почву для возвращения и ведут дела «семейных»; «Всем здравомыслящим людям понятно, что человек с такой биографией и на такой должности плотно работал на «семью»; Донецкая ТПП работала «посредником» - спасителем бизнесменов от наездов прокуратуры. Уже во времена Майдана [PERSON] и [PERSON] пытались запустить новые механизмы дерибана Госбюджета»; «Официально ТПП Украины является негосударственной бесприбыльной организацией. Это и дает возможность [PERSON] уйти от люстрации»; «Обращение составлено по фактам, которые однозначно указывают на то, что работа [PERSON] не соответствует требованиям прозрачности, публичности и указывает на признаки коррупционных действий, злоупотребление служебным положением, халатность»; «Среди прочих фактов, указывающих на работу президента ТПП в интересах [PERSON], [PERSON] и [PERSON] особое внимание занимает вопрос монопольных услуг, без которых невозможно ведение бизнеса, в зоне АТО. Сформировалось два мега-актуальных запроса: на выдачу справок по форс¬-мажорным обстоятельствам, без которых украинские предприниматели несут колоссальный ущерб по контрактам и ускоренное получение сертификатов происхождения, ценовых выводов и др.»; «В июне обращалась к правительству и СБУ с официальным запросом по поводу деятельности [PERSON] и нардеп [PERSON]. В своем документе парламентарий также указывает на жалобы от предпринимателей и факты работы президента ТПП в интересах «семьи» [PERSON]. В частности сообщения составляют информацию, которая свидетельствует о множественных злоупотреблениях господина [PERSON] на руководящих должностях и о непосредственном обслуживании преступных интересов семьи [PERSON] и других сторонников предыдущей власти, в частности [PERSON] и [PERSON]», - говорится в обращении [PERSON] на имя премьер-министра, главы СБУ и министра экомического развития и торговли Украины»; «[PERSON] на своей странице в Фейсбуке подчеркивает: «Комитет завален обращениями, в которых предприниматели жалуются на коррупцию в ТПП, а по фактам, изложенным в письмах, насколько мне известно, контрольно- ревизионная комиссия проводит проверки»; «Однако, пишут СМИ, по приведенной в обращении [PERSON] информации, в бывшей вотчине [PERSON] складывается очень удивительная ситуация - вместо ускоренной, или хотя бы штатной работы, ТПП начинает затягивать процедуры «по всем фронтам». Затягиваются справки о форс-мажоре, кроме случаев, когда за ними обращаются фирмы, связанные с бизнесом [PERSON]-[PERSON]. Тогда документы изготавливаются со стахановскими темпами - за пару дней»; «Активно лоббирует интересы бизнесменов из оккупированных территорий». Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст.. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В позовній заяві ставиться питання про спростування вказаної вище інформації як недостовірної, з метою захисту прав позивача на повагу до гідності, честі та на недоторканність ділової репутації. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суб'єктивне право на захист особистих немайнових прав особи виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЦК України та іншими законами України, що регулюють вказані відносини. Аналіз змісту оспорюваної інформації вказує на те, що вона не містять будь-якої інформації про події та явища та не спрямована на доведення до їх реципієнтів відомостей про певні події та явища. Дані висловлювання - це суб'єктивний аналіз їх автора відомим широкій громадськості подіям та явищам, які пов'язані із діяльністю ТПП, керівником якої є Позивач та деяких регіональних ТПП. Також в ньому з посиланням на ЗМІ, констатується факт звернення Народного депутата України [PERSON] до компетентних державних органів влади щодо діяльності ТПП. З посиланням на особисту сторінку у Фейсбуці Народного депутата України [PERSON] констатується факт чисельних звернень та скарг на її ім'я підприємців щодо діяльності ТПП. Також констатується факт її звернення до компетентних органів влади в зв'язку з такими зверненнями. Таким чином, дана публікація жодних висловлювань, які дійсно містять інформацію про події та явища, вказані Позивачем, не містить. Стаття з негативною оцінкою та критикою діяльності ТПП як подій та явищ - невід'ємне право, і публічне відстоювання своєї позиції. Як зазначено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено: вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Так, під поняттям «спростування» розуміється доведення неправильності, помилковості, хибності будь-чиїх тверджень, переконань або їх заперечення. При цьому, обов'язок з доведення таких неправильності, помилковості, хибності будь-чиїх тверджень, переконань або їх заперечення, покладається на Позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Отже, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Зі змісту цієї норми випливає, що свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». У справі «Лінгенс проти Австрії» Європейський суд нагадав, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе. В цій же справі суд кваліфікує обмеження свободи слова як неприпустиму цензуру. Таким чином, інформація, яку просить спростувати позивач, є оціночними судженнями, критикою діяльності ТПП, констатацією фактів непоодиноких звернень Народних депутатів України до компетентних органів державної влади щодо діяльності ТПП, а не фактичними твердженнями. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] є Народним депутатом України. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань. Депутатське звернення - викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції. Відповідно до ч.1, 5 ст. 17 Закону України "Про статус народного депутата України" у відносинах з посадовими особами, державними органами і громадянами іноземних держав народний депутат має право захищати незалежність та суверенітет, інтереси України, її громадян і не завдавати своїми вчинками шкоди Україні, її громадянам. Народний депутат як представник державної влади у разі порушення прав, свобод і інтересів людини та громадянина, що охороняються законом, та інших порушень законності має право на місці вимагати негайного припинення порушення або звертатися з вимогою до відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ та організацій припинити такі порушення. У разі порушення законності народний депутат може звернутися з депутатським зверненням до відповідних посадових осіб правоохоронних органів чи органів виконавчої влади, що здійснюють державний контроль у відповідній галузі. Посадові особи органів державної влади, органів місцевого самоврядування, керівники підприємств, установ та організацій, а також працівники правоохоронних органів, до яких звернуто вимогу народного депутата про припинення порушення законності, зобов'язані негайно вжити заходів щодо усунення порушення, а за необхідності - притягнути винних до відповідальності з наступним інформуванням про це народного депутата. У разі невжиття заходів щодо усунення порушення посадові особи несуть дисциплінарну, адміністративну або кримінальну відповідальність у встановленому законом порядку. Із змісту звернення народного депутата України [PERSON] від 06.05.2014 № № 3/1/701, 3/1/702, 3/1/703 на адреси Прем'єр-міністра України [PERSON], Голови СБУ [PERSON], Міністра економічного розвитку і торгівлі України [PERSON], вбачається, що із звернення [PERSON], [PERSON] та керівників майже 40 малих та середніх підприємств - членів Донецької ТПП їй стало відомо про факти чисельних зловживань п. Чижикова на керівних посадах ТПП України, його неправомірного призначення почесним консулом Французької Республіки у м. Донецьку. При цьому, вона як державницький діяч, народний депутат України стурбована діяльністю торгово-промислових палат, яка має бути ефективною та прозорою, сприяти розвиткові національної економіки, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, укріпленню торгівельних зв'язків між українським та закордонним бізнесом У цьому листі Народний депутат України [PERSON] просила провести ретельну перевірку фактів, викладених у зверненні [PERSON], [PERSON] та керівників майже 40 малих та середніх підприємств - членів Донецької ТПП, та за необхідності прийняти відповідні рішення, вжити відповідних заходів, про що її повідомити. Отже, така інформація була отримана Відповідачем-1, як Народним депутатом України, зі звернення, яке надійшло на її адресу. Враховуючи вищенаведена, народний депутат України [PERSON], виконуючи обов'язок народного депутата, спрямованого на негайне припинення порушення прав, свобод і інтересів людини та громадянина, при скеруванні звернення [PERSON], [PERSON] та керівників майже 40 малих та середніх підприємств - членів Донецької ТПП до компетентних державних органів діяла в межах наданих чинним законодавством Народному депутату України повноважень. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», роз'яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Згідно з ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та зважаючи на те, що поширена Відповідачами інформація, яку просить спростувати позивач, є оціночними судженнями, критикою діяльності ТПП, констатацією фактів непоодиноких звернень Народних депутатів України до компетентних органів державної влади щодо діяльності ТПП, а не фактичними твердженнями, при цьому позивачем в належний спосіб не доведено, що висловлена Відповідачами інформація є недостовірною, порушує його особисті немайнові права, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки в ході розгляду справи порушення прав Позивача судом не встановлено, доводи заяви представника Відповдіач-1 про застосування строків позовної давності судом не з'ясовуються. На підставі ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір позивачем йому не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed