Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

19 червня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулося ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 30126,53 гривень за кредитним договором № б/н від 15.01.2015 року, а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] , відповідно до укладеного кредитного договору № б/н 15 січня 2015 року отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як зазначено у позові, в порушення умов укладеного кредитного Договору, станом на 23.05.2018 року відповідач [PERSON] має заборгованість за вказаним кредитним договором № б/н від 15 січня 2015 року у загальному розмірі 30126,53 гривень та яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 678,88 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі - 15187,95 грн., заборгованості за пенею - 12348,91 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1410,79 грн. АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ «ПриватБанк». До теперішнього часу відповідач [PERSON] наявну заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.01.2015 року у добровільному порядку не погасив, тому позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Василівського районного суду від 27 червня 2019 року відкрито провадження у даній справі, визначено проведення розгляду справи за правилам спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін (а.с.37). 20.08.2018 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача [PERSON] (а.с.43-47). 17.09.2018 року до суду надійшов відзив на позов, який складений відповідачем [PERSON] в редакції від 13.09.2018 року (а.с.57-61). 22.10.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, яка складена представником позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі Гаренко Н.В. (а.с.76-87). 01.12.2018 року до суду надійшли письмові пояснення, які складені представником відповідача [PERSON] в особі адвоката Кара Р.Т. (а.с.90-93). 06.12.2018 року до суду надійшли заперечення, які складені представником позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі Гаренко Н.В. (а.с.126-133). 18.02.2019 року до суду надійшли письмові пояснення на заперечення Банку на відзив на позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, які складені представником відповідача [PERSON] в особі адвоката Кара Р.Т. (а.с.157-161). В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» в особі Савіхіної А.М., в якій висловлено прохання про розгляд справи у відсутність представника позивача, надійшли відповіді на відзив, які складені представником позивача АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. (а.с.63-69, 76-72) та заперечення, які складені представником позивача АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. (а.с.113-120, 126-133, 137-144), та в яких представник позивача заявлені ними позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити за підставами ,викладеними у позовній заяві. В судове засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Кара Р.Т. не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, підтримують поданий відзив в редакції від 03.10.2018 року (а.с.57-61) та письмові пояснення на заперечення Банку на відзив на позовну заяву в редакції від 18.02.2019 року (а.с.157-161). В обґрунтування свої заперечень проти позову зазначають, що [PERSON] не оспорює факту наявності у нього заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 678,88 грн. Проте заперечує проти подвійного нарахування відсотків, а саме, починаючи з 01.06.2015 року нарахування здійснюється двічі на день за різними відсотковими ставками (2.90% та 3,60%), в той час, як ставка 2,90% за Тарифами Універсальна 55 днів пільгового періоду діяла до 01.04.2015 року, а з 01.04.2015 року почала діяти ставка 3,60 %. Дозволу на зміну відсоткової ставки [PERSON] не давав, а позивач не повідомив належним чином позивача про зміну в сторону збільшення відсоткової ставки. Також не погоджуються з розміром пені, посилаючись на те, розмір пені нарахований в сумі 12348,91 грн., яка значно перевищує розмір збитків, який складає 678,88 грн., та є таким, що не відповідає передбаченим п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності. На підставі вищевикладеного, відповідач [PERSON] просить задовольнити вимоги Банку частково, стягнувши заборгованість за тілом кредиту в сумі 678,88 грн.; заборгованість за пенею в сумі 678,88 грн. та судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 79,41 грн. Дослідивши матеріали справи, оглянувши надані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги, та заперечення проти позову, викладені відповідачем [PERSON] , оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.ст.611,614,615 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Як вбачається з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 15 січня 2015 року позичальник [PERSON] отримав в банківський установі - ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов укладеного договору, кредитний Договір складається із: заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифами банку (а.с.8,9,10-24). Відповідно до укладеного 15.01.2015 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] кредитного договору № б/н, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит у сумі 15000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним Договором виконав, а саме 15.01.2015 року надав позичальнику [PERSON] кредитну картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі, встановленому Договором. При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON] був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту від 15 січня 2015 року (а.с.5). Згідно наданих позивачем статутних документів, Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов`язків Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", у зв`язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк", про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ "ПриватБанк" в новій редакції (а.с.30). Станом на 14.06.2018 року проведено державну реєстрацію вищевказаних змін, що вбачається з відомостей ЄРДПОУ (а.с.27,29). В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач долучив до позовної заяви письмові Умови та Правила надання банківських послуг, де визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги, а також копію Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.10-24), Банк після отримання від відповідача необхідних документів, а також заяви, приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку, та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту (п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4); банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік; банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків (п.2.1.1.12.6), а позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5); у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6); власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.1.1.2.7); при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6); у разі незгоди зі зміною Правил та/або «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (п. 1.1.2.4). Дослідженням наданої до суду позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку встановлено, що даний документ не містить в собі даних про те, який вид кредитної картки був виданий [PERSON] , строк дії картки, який рахунок відкрито на ім`я позичальника, не зазначено суму кредитного ліміту, розмір відсоткової ставки за користування ним, черговість та порядок здійснення платежів в рахунок погашення отриманих коштів, відповідальність сторін тощо. Також анкета-заява не містить відомостей про отримання відповідачем кредитної картки та номеру вказаної картки. Таким чином, з доданої Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг неможливо встановити, що сторони погодили надання банківської послуги щодо користування кредитною карткою «Універсальна». Пам`ятка клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, позивачем до позову не додана. Крім того, на підтвердження позовних вимог та розрахунків заборгованості позивачем надано 4 види Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять жодного посилання на те, з якими саме Тарифами ознайомився і прийняв позичальник [PERSON] при підписанні заяви-анкети, що фактично унеможливлює встановити визначення правильності розрахунків щодо процентів, пені та штрафів. Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача. Суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що долучені до позовної заяви Умови були складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). До того ж, Верховний Суд в ухвалі від 28 листопада 2018 року справі № 362/4079/16-ц вказав, що при розгляді справ на підтвердження тих чи інших умов кредитування, банки повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо. Таким чином, документи, долучені до позовної заяви, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, та прийняття умов договору у відповідності до прийнятих клієнтом Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Разом з тим, Позивачем надано виписку по рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] , з якої вбачається рух коштів по рахунку № [NUMBER] за період з 15.01.2015 року по 01.09.2018 року, з якого вбачається детальні операції, які вчиняв [PERSON] , користуючись кредитним лімітом (а.с.104,111-112). Отже, відповідач [PERSON] не оспорює факту наявності у нього заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 678,88 грн. Тому, позовні вимоги в цій частині позивачем визнані та не підлягають доказуванню, у відповідності до положень ч.1 ст.82 ЦПК України. Крім того, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що не оспорювання кредитного договору, часткове його виконання, відповідно до ст.204 ЦК України свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору. Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Так, відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правовідносин. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1.1.3.2.3 вказаних Умов передбачено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення Клієнта. Згідно пункту 1.1.2.3 Умов та правил клієнт банка зобов`язаний отримувати виписки про стан карткового рахунку та про операції, що проводяться по картрахунку. Відповідно до пункту 1.1.3.2.9 банк має право для різних цілей, зокрема про зміну тарифів, встановити контакт з клієнтом, використовуючи будь-які канали зв`язку: відправлення смс-повідомленя на мобільний телефон клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефону і ОТР-паролю, поштовий лист, телеграма, повідомлення по електронній пошті, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк на чеках терміналів, інші засоби комунікації. У відповідності до пункту 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг банк зобов`язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику картки виписки про стан картрахунку і про здійснені за минулий місяць операції по картрахунку. У разі підключення власника картки до системи Internet-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. За змістом статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Згідно зі статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 05 липня 2018, справа №563/171/17-ц. Крім того, оцінюючи наявність підстав для підвищення банком процентної ставки за кредитом, суд керується правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374 цс17, сторонами якої були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник [PERSON] Так, Верховним Судом України в цих правових позиціях було зазначено, що у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Всупереч вимог ст.ст.12,13,81 ЦПК України, банком не надано суду належних та допустимих доказів належного повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, зокрема, вручення відповідного листа відповідачу під розпис. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.01.2015 року, відповідач [PERSON] станом на 06.02.2019 року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.01.2015 року у загальному розмірі 30126,53 гривень та яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 678,88 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі - 15187,95 грн., заборгованості за пенею - 12348,91 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1410,79 грн. (а.с.5,6-7). Вказаний вище розрахунок відповідачем [PERSON] оспорений, ним надано відзив на позовну заяву та заперечення проти позову. Як вбачається з розрахунку, починаючи з 01.06.2015 року нарахування відповідачу здійснюється двічі на день за різними відсотковими ставками (2.90% та 3,60%), в той час, як ставка 2,90 % за Тарифами Універсальна 55 днів пільгового періоду діяла до 01.04.2015 року, а з 01.04.2015 року почала діяти ставка 3,60 %. Доказів про повідомлення відповідача [PERSON] про збільшення розміру відсоткової ставки за кредитним договором № б/н від 15.01.2015 року позивачем суду не надано та в судовому засіданні не доведено. В ході судового розгляду справи, судом на відповідні запити (а.с.56,98,151,164) неодноразово пропонувалося позивачу надати детальний розрахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором № б/н від 15.01.2015 року, із зазначенням усіх складових наявної у позичальника [PERSON] заборгованості, з врахуванням процентної ставки, яка відповідала умовам кредитного договору, оскільки доказів належного повідомлення відповідача [PERSON] про збільшення процентної ставки позивачем до позову не надано, однак, вказана пропозиція суду залишена без задоволення. Відтак, доводи Банку про те, що відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, не дають підстав вважати, що такий розрахунок відповідає вимогам законодавства та умовам укладеного між сторонами договору. Відповідно до ч.4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, тлумачиться як основоположний принцип судочинства. Позивач фактично самоусунувся від доведення своїх вимог у суді, обмежився тими письмовими доказами, які були додані до позовної заяви та документами, долученими додатково до письмових заперечень у вигляді виписок по картковому рахунку [PERSON] та незавіреної належним чином Довідки про видачу [PERSON] кредитної картки № [NUMBER] від 04.08.2014 року (а.с.83-85,104,111-112). Будь-яких клопотань про долучення або витребування додаткових доказів позивач суду не заявляв, в судовому засіданні участі не приймав, обмежившись поданням заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.33). Дослідивши виписку по рахунку та розрахунок заборгованості станом на 23.05.2018 року, суд дійшов висновку, що нараховані відсотки у розмірі 15187,95 грн. не відповідають дійсним розрахункам, тому у стягненні відсотків слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Стосовно позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення пені в суді 12348,91 грн., суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконано грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік, що передбачено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені, відповідно до ст.253 ЦК України, обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За змістом ч.3 ст.551 ЦК України суд має право, оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов`язання. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч.3 ст.551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом, відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.264 ЦПК України, є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Частина 3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.4 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.5 ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який значно перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. В судовому засіданні встановлено, що розмір пені нарахований відповідачу [PERSON] в сумі 12348,91 грн., що значно перевищує розмір збитків, який складає 678,88 грн., та є таким, що не відповідає передбаченим п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зменшити визначений позивачем розмір пені з 12348,91 грн. до 678,88 грн. Щодо позовних вимог про стягнення штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. і штрафу (процентна складова) в розмірі 1410,79 грн., то суд вважає необхідним відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні вказаних вимог з наступних підстав. Як вбачається з правових позицій, викладених в постановах Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також інших випадках, передбачених законом. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи, що судом частково задоволено позовні вимоги в частині стягнення пені, тому відсутні підстави для стягнення нарахованих АТ КБ «ПриватБанк» штрафів за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в загальній сумі - 1357 гривень 76 копійок, яка складається з: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в розмірі - 678,88 грн.; заборгованість за пенею в розмірі - 678,88 грн., яка є співрозмірною розміру стягнутої заборгованості по тілу кредиту, згідно наданого позивачем до позову розрахунку заборгованості станом на 23.05.2018 року (а.с.5,6-7). За підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки позичальник [PERSON] свої зобов`язання за укладеним кредитним договором № б/н від 15 січня 2015 року своєчасно та належним чином не виконує, наявна за вищевказаним кредитним договором заборгованість відповідачем [PERSON] до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому заборгованість за кредитним Договором № б/н від 15 січня 2015 року, яка виникла станом на 23.05.2018 року підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судовому порядку, а саме в загальній сумі 1357,76 гривень, та яка складається із: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 678,88 гривень; заборгованості за пенею, співрозмірною розміру стягнутої заборгованості в розмірі 678,88 гривень за вищенаведеними правовими підставами, передбаченими п.1 ч.2 ст.258, ч.3 ст.551 ЦК України, а в частині заявлених АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] штрафів в загальній сумі 1910,79 грн. (1410,79 грн. + 500,00 грн.), то в цій частині позивачу в задоволенні позову слід відмовити з підстав недопустимості застосування подвійної відповідальності. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762,00 гривень, тому відповідно до положень ст.ст.133,141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені (а.с.1) судові витрати по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: в сумі 961,46 грн., виходячи з наступного розрахунку: 1357,76 грн. х 100 % : 30126,53 грн. = 4,51 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог; 1762,00 грн. х 4,51 % : 100 % = 79,47 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Outcome: partial