Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати припиненим договір поруки № 12/14/1041 від 21.10.2010 року. В обґрунтування доводів позову зазначає, що виступаючи поручителем за кредитним договором, укладеним між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Ніка Холдинг Інвест" зобов'язався відповідати солідарно з боржником за кредитними зобов'язаннями. Проте, кредитор відповідно до умов договору мав направити йому як поручителю вимогу про існуючу заборгованість протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, чого не було зроблено, що згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення договору поруки. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2013 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.09.2013 р., в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.02.2014 р. рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18.09.2013 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.06.2014 р., у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 р. рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2014 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10.06.2014 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції зазначив, що при розгляді справи суди не встановили, чи є вимога банку вимогою про дострокове повернення усього кредиту чи про стягнення заборгованості за кредитом зобов'язаннями на час направлення вимоги, що є визначальним для вирішення позовних вимог. Крім того, судами не враховано, що п. 2.2. Договору поруки від 31.10.2010 р. № 12/14/1041 передбачено обов'язок поручителя виконати вимогу банку про погашення заборгованості протягом 30 днів, тоді як у вимозі банк зазначив про десятиденний строк погашення заборгованості. Під час судового розгляду представник позивача доводи позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні 17.02.2015 р. дав суду пояснення, що позивачу направлялася вимога про дострокове повернення кредиту в повному обсязі та нарахованих процентів за користування ним. В наступні судові засідання, будучи належним чином повідомленими про день, час, місце розгляду справи не з'явився, причини неявки не повідомив, в зв'язку з чим судом визнано за можливе розглянути справу у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.11.2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Баско", ТОВ "Виробниче Об'єднання "Укрфарм", ТОВ "Альфафарм", ТОВ "Фармацептична фірма "КФК", ТОВ "Віто-Фарм" та ТОВ "Ніка Холдинг Інвест" в особі директора [PERSON] була укладена Генеральна кредитна угода № 010/14/209, відповідно до якої загальний розмір основної (позичкової) заборгованості позичальників в будь-який момент не може перевищувати суми, еквівалентної 42 500 000 грн. 29.11.2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Ніка Холдинг Інвест" в особі директора [PERSON]., був укладений кредитний договір № 010/14/227 до Генеральної кредитної угоди № 010/14/209 від 16.11.2007 р., відповідно до якого кредитор відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 3000000 доларів США строком до 15.11.2012 року зі сплатою Libor (1 year)+6,25% річних та одноразової комісійної винагороди в розмірі 0,99% від ліміту кредитної лінії та з обов'язком повернення кредиту частинами щомісячно згідно з погодженим сторонами графіком. В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором № 010/14/227 21 жовтня 2010 року між сторонами був укладений договір поруки № 12/14/1041, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором солідарно з боржником за виконання кредитних зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник та в порядку і строки, визначені кредитним договором Зокрема п. п. 2.1, 2.2 договору поруки було передбачено, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) боржником всіх або окремих кредитних зобов'язань в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває право вимоги до поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними кредитними зобов'язаннями. Поручитель зобов'язується здійснити виконання порушених кредитних зобов'язань протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. Відповідно до п. 8.2 договору поруки цей договір діє до повного виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором та зобов'язань поручителя за цим договором. Згідно з п. 1.1 кредитного договору строк виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором припиняється 05 листопада 2012 року. У зв'язку з припиненням з жовтня 2011 року внесення чергових платежів ТОВ «Ніка Холдинг Інвест» за кредитним договором № 010/14/227, 18 січня 2012 року відповідачем було направлено позивачу вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, що включала в себе сплату кредиту та процентів за користування ним та пеню за несвоєчасну сплату процентів, яка отримана була отримана позивачем 24.01.2012 р. З матеріалів справи вбачається, що пред`явлена банком 18 січня 2012 року вимога про дострокове погашення заборгованості поручителем не виконана, тому кредитор 15.08.2012 р. звернувся до суду із позовом до поручителя про стягнення кредитної заборгованості. Разом з тим, слід звернути увагу, що п.2.2 договору поруки від 31.10.2010 р. №12/14/1041 передбачено обов`язок поручителя виконати вимогу банка про погашення заборгованості протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора, однак, у своїй вимозі банк зазначив десятиденний строк погашення заборгованості. Позивач, вважає, що таку вимогу банком направлено з пропущенням встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, що є підставою для припинення зобов`язань за договором поруки. Відповідно до ст. 559 ч. 4 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до постанови Верховного суду України від 17.09.2014 р. по справі № 6-53цс14, висновок якої згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування, «…Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.» Оскільки судовим розглядом встановлено, що з боку відповідача на адресу позивача було направлено вимогу (претензію) від 18.01.2012 р. про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 010/14/227, яка була отримана позивачем 24.01.2012 р. та підлягала виконанню протягом визначеного сторонами строку, при цьому, відповідач звернувся з позовом до позивача про стягнення заборгованості як з поручителя тільки 15.08.2012 р., тобто поза шестимісячним строком існування зобов`язання поруки, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання договору поруки припиненим підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved