Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" про захист прав споживачів та визнання недійсним окремих пунктів договору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.05.2020 між ним та відповідачем через офіційний сайт товариства шляхом електронного обміну було укладено договір позики (кредиту), згідно якого він отримав кредит в розмірі 5000 грн строком на 30 днів. Відповідно до п. 2 Договору за користування кредитом було обумовлено сплату товариству базової процентної ставки 1,60% (584 відсотків річних). Водночас вказаним пунктом реальна річна процентна ставка 0,96% (350,40% річних), а у разі прострочення або невиконання зобов`язань процентна ставка визначена в розмірі 2,70% в день (985,50% річних). З огляду на маленький проміжок часу для повернення коштів та кабальні умови виконання договору й тягар, що фактично унеможливив його виконання відповідно до вищевказаних пунктів договору він змушений був віддати лише самих процентів та штрафних санкцій в значній сумі, що є орієнтовною, бо коригуватиметься в залежності від строків погашення та в сукупності вже майже половина від загальної суми кредиту, що в розумінні вимог цивільного законодавства та Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими умовами та такими, що суперечать принципу добросовісності. Наслідком чого є дисбаланс договірних прав та обов`язків, що діють виключно на шкоду позивача як споживача за вказаним договором. У зв`язку із чим позивач просить визнати недійсним окремі пункти Договору позики № 6181743 від 19.05.2020, а саме: п.2 в частині нарахування, визначення та сплати процентів Відповідач ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" звернулося до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог відповідач-позивач зазначив, що 19.05.2020 між ним та відповідачем через офіційний сайт товариства шляхом електронного обміну було укладено договір позики (кредиту), згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 5000 грн строком на 30 днів. Відповідно до п. 2 Договору за користування кредитом було обумовлено сплату товариству базової процентної ставки 1,60% (584 відсотків річних). Водночас вказаним пунктом реальна річна процентна ставка 1,44% (525,60% річних), а у разі прострочення або невиконання зобов`язань процентна ставка визначена в розмірі 2,70% в день (985,502% річних). [PERSON] вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання позики від ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ", тобто позивач самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявив намір вступити з Фінансовою установою в договірні правовідносини на умовах, визначених Правилами. Тобто, сторони узгодили розмір кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення таких Договорів, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Протягом строку позики у позивача жодних застережень та претензій щодо умов позики та її погашення не виникало. Проте відповідач свої зобов`язання не виконав у зв`язку з чим за договором позики станом на 16.10.2020 року виникла заборгованість в розмірі 12257,07 грн, яка складається з: 5000 грн - заборгованість за тілом позики; 7232 грн - заборгованість за відсотками; 25,07 грн - 3% річних. У зв`язку з чим відповідач - позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики № 6181474 від 29.05.2020 року в розмірі 12257,07 грн, а також понесені судові витрати в розмірі 2102 грн. Позивач-відповідач в судове засідання не з`явився, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача-позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, а зустрічний позов ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що на офіційному сайті ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" https://mycredit.ua/ru/ в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ", які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 19 травня 2020 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] було укладено договір позики № 6181474, відповідно до якого фінансова установа зобов`язалася надати позичальникові кредит на суму 5000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Базова процентна ставка/день складає 1,60 %, в розрахунку на грошову величину становить 1440,00 грн ( а.с.8-9). Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України та іншим нормативно-правовим актам. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Також, відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Положення ч. 2 ст. 215 ЦК України щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини. Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ст. 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 6181474 від 19.05.2020 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 6181474 від 19.05.2020 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи [PERSON] про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно його думкою і спростовуються самим змістом договору. Так, в пункті 4.2. договору позики № 6181474 від 19.05.2020 року, підписаного [PERSON] , прямо зазначено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті: https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. В пункті 10 даного договору зазначено, що невід`ємною частиною договору є Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ". Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не вперше звернувся до відповідача ТОВ ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" з метою отримання кредитних коштів. Так, 02.10.2019 між сторонами було укладено договір позики № 2914447, відповідно до якого фінансова установа надала позичальникові кредит на суму 9000,00 грн; 24.11.2019 між сторонами було укладено договір позики № 8732473, відповідно до якого фінансова установа надала позичальникові кредит на суму 2500 грн; 26.11.2019 між сторонами було укладено договір позики № 8458823, відповідно до якого фінансова установа надала позичальникові кредит на суму 10000,00 грн; 27.12.2019 між сторонами було укладено договір позики № 8815628, відповідно до якого фінансова установа надала позичальникові кредит на суму 5000,00 грн; 18.04.2020 між сторонами було укладено договір позики № 6966418, відповідно до якого фінансова установа надала позичальникові кредит на суму 5000,00 грн (а.с.31-36). В кожному з цих договорів Базова процентна ставка/день визначена 1,60%. За всіма цими договорами позичальник виконав свої зобов`язання в повному обсязі. Доводи позивача про те, що умови договору позики № 6181474 від 19.05.2020 року є несправедливими, так як сума компенсації за порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів становить більше 50%, суд відхиляє, оскільки кредит надавався позивачу на строк до тридцяти днів, денна відсоткова ставка за користування кредитними коштами становила 1,60% та була йому відома в момент укладення договору, в той час як обраховувати та застосовувати річну ставку у кредитора не було підстав, виходячи з незначного строку кредитування. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивач-відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався. Більш того, після звернення з позовом до суду позивач-відповідач частково виконав свої зобов`язання за оспорюваним договором. Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов договору позики № 6181474 від 19.05.2020 року існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем-відповідачем не наведено. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним п. 2 оспорюваного кредитного договору, а тому позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до вимог п. 4.2 договору позики № 6181474 від 19.05.2020 року, Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки цього договору йому зрозумілі. Згідно п.6.3, 6.4 Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству проценти від суми позики, розмір яких визначено в договорі позики. Нарахування процентів здійснюється на фактичний залишок суми позики щоденно, включно з датами отримання та повернення позики. За винятком випадку, передбаченого п.6.8 цих правил, проценти по договору позики на суму позики/залишок позики нараховується за весь час до повного виконання позичальником зобов`язань по повернення позики, у тому числі у випадку виникнення простроченої позики, проте не більше ніж 90 календарних днів наявності заборгованості поспіль. Згідно ст. 1054 ЦК України „за кредитним договором банк ... зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти". Відповідно до ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 16.10.2020 року за договором № 6181474 виникла заборгованість в розмірі 12257,07 грн, яка складається з: 5000 грн - заборгованість за тілом позики; 7232 грн - заборгованість за відсотками; 25,07 грн - 3% річних (а.с. 54-57). У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). Як встановлено в судовому засіданні, строк дії договору № 6181474 становить 30 днів і діє до 18.06.2020 року. Проте, п. п.6.3, 6.4 Правил передбачений порядок та строк нарахування відсотків у випадку виникнення простроченої позики, який складає не більше 90 календарних днів наявн6ості заборгованості поспіль. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач-відповідач двічі здійснював оплату за договором № 6181474 в сумі по 1440 грн - погашення нарахованих відсотків. Тіло позики погашено не було. Таким чином, заборгованість за кредитом виникла 19.06.2020 і проценти відповідно до п.п. 6.3, 6.4 Правил можуть бути нараховані станом по 17.09.2020. Тобто, віповідач-позивач помилково взяв до уваги дату платежу, здійсненого [PERSON] 17.07.2020, оскільки ним було сплачено саме відсотки, а не погашення позики. Таким чином, нараховані відповідачем-позивачем відсотки за період з 18.09.2020 по 16.10.2020 в сумі 2320,00 грн не підлягають задоволенню. Також, під час розгляду справи позивачем-відповідачем було сплачено 09.11.2020 року - 100 грн та 30.12.2020 року - 5500 грн (а.с. 108, 109). Оскільки відповідно до п.6.14 Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ"сплачені позичальником кошти за договором позики зараховуються в першу чергу в оплату процентів на прострочену позику, в другу чергу в оплату процентів на позику та в третю чергу в оплату позики, сплачені [PERSON] кошти в загальній сумі 5600 грн (які сплачені під час розгляду справи), суд розподіляє в першу чергу на погашення процентів, а залишок - на погашення тіла позики. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з позивача-відповідача на користь відповідача-позивача підлягає стягненню 4337,07 грн, що складається з заборгованості за основним тілом позики - 4312 грн та трьох відсотків річних - 25,07 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з позивача-відповідача на користь відповідача-позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 743,77 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial