Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Львівське комунальне підприємство «Тополя - 406» (надалі ЛКП «Тополя - 406») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги в сумі 4548,03 грн. а також судові витрати. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив про те, що відповідачі зареєстровані та проживають у [INFO], який знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Тополя - 406», а тому повинні своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Однак вони порушують дані вимоги і станом на грудень 2015 року допустили вищевказану заборгованість, тому позивач звернувся до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в заяві мотиви, просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову, покликаючись на мотиви, викладені в запереченні на позовну заяву та доповненні до заперечення, які долучені до матеріалів справи. Просив у задоволені позову відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися та скерували на адресу суду заяви, в яких просили слухати справу у їх відсутності, проти задоволення позову заперечили. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). На підставі п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідних територіальних громад; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності. У відповідності до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» комунальні підприємства по обслуговуванню та ремонту житла зобов'язані здійснювати обслуговування та ремонт приватизованого житла, надавати мешканцям комунальні та інші послуги за державними розцінками і тарифами. Утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та при будинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них, що врегульовано п. 1 ст. 10 вказаного Закону. Відповідно до п. 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Відтак, позивач правомірно проводить нарахування за надані послуги та направляє мешканцям повідомлення про наявну заборгованість. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово комунальні послуги» визначені права та обовязки як споживача так і виконавця послуг, зокрема обовязком споживача є укладання договору на надання житлово комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, та оплата житлово комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст. 32 вищевказаного закону встановлено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Таким чином, необхідність укладення договору про надання житлово комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право споживача таких послуг. Крім цього, відповідно до змісту зазначених положень Закону споживач може відмовитися від укладення договору на надання житлово комунальних послуг лише в разі відмови від користування такими послугами, а не через непогодження сторонами умов такого договору. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів цивільної справи відповідачі від користування послугами ЛКП не відмовлялися, а фактично такими користувалися і користуються, а відтак відсутність договору на надання житлово комунальних послуг не є підставою для відмови відповідачів від сплати за фактично надані житлово комунальні послуги. Відповідно до п.12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу). Згідно Правил розрахунків двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 08.09.2000р. №191, рішення про перехід до розрахунків між споживачами та теплопостачальними організаціями за двоставковими тарифами приймається місцевими органами виконавчої влади та самоврядування (п.1.2 Правил); двоставковий тариф - це тариф на послуги теплопостачання, який складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаного теплового навантаження та вартості одиниці спожитої теплової енергії (п.1.4 Правил); приєднане теплове навантаження визначається технічними умовами на приєднання споживача та обумовлюються договором між теплопостачальною організацією та споживачем про використання теплової енергії та гарячої води, а кількість спожитої теплової енергії обчислюється теплолічильником або при його відсутності за розрахунком згідно з Правилами користування тепловою енергією (п.1.5 Правил). У відповідності до норм ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Як встановлено в судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані, проживають та є співвласниками квартири [ADDRESS], що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім"ї і прописку № 324 від 06.02.2014р., виданою ЛКП "Балатон-409" /а.с. 4/. Вищезгадана квартира знаходиться на обслуговуванні ЛКП "Тополя-406", а тому в силу вимог статті 322 ЦК України відповідачі зобов'язані утримувати майно, що їм належить. З копії Розрахунку заборгованості за центральне опалення /а.с. 196/ вбачається, що відповідачі за період з січня 2014 року по грудень 2015 року допустили заборгованість перед ЛКП "Тополя-406", яка становить 1653,62 грн. З Розрахунку заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території /а.с. 195/ вбачається, що відповідачі за період з січня 2014 року по грудень 2015 року допустили заборгованість перед ЛКП "Тополя-406", яка становить 2894,41 грн. Судом встановлено, що у м. Львові на час спірного періоду діяв двоставковий тариф на опалення, розрахований ЛМКП "Львівтеплоенерго" згідно Правил розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №191 від 08.09.2000р., а також затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1433 від 29.12.2008р. «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 02.09.2008р. №930. Статтею 144 Конституції України передбачено, що рішення органів місцевого самоврядування є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради, якими визначаються тарифи на гаряче водопостачання та на опалення, були опубліковані. Так, рішення виконавчого комітету ЛМР №107 від 13.02.2009р. «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 29.12.2008р. №1433» оприлюднене у газеті «Високий Замок» від 16.02.2009р. №25 (3919). Рішення виконавчого комітету ЛМР №930 від 02.09.2008р. «Про затвердження тарифів на теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання» опубліковано 03.09.2008р. у газеті «Високий Замок» №163 (3812); рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 14.11.2008р. №1255 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 20.09.2008р. №930» опубліковано 15.11.2008р. в газеті «Високий Замок» №215 (3864); рішення виконавчого комітету ЛМР від 29.12.2008р. №1433 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 02.09.2008р. №930» опубліковано в газеті «Львівська газета» №1 (493). Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 березня 2013 року при розгляді справи № 6-6ц13, законодавство не передбачає звільнення споживача від сплати за отримані послуги навіть у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг; а згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобовязання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобовязання. Незважаючи на вищенаведені норми закону відповідачі свої зобовязання належним чином не виконали та допустили заборгованість за центральне опалення в сумі 1653,62 грн. та заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 2894,41 що підтверджується представленими суду розрахунками, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з позовом 19.05.2014р. та просить стягнути з відповідачів заборгованість, яка виникла з червня 2010 року. Однак, суд не приймає до уваги клопотання відповідача про застосування загальної позовної давності тривалістю у три роки, оскільки відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обвязку. З розрахунків заборгованості за центральне опалення та утримання будинку та прибудинкової території вбачається, що відповідачами по справі частково вносилась оплата за житлово-комунальні послуги. Крім того судом встановлено, що 05.11.2012р. та 15.11.2012р. Шевченківським районним судом м. Львова за заявою ЛКП «Тополя 406» видано судові наказ про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги та судового збору. Проте 26.11.2012року та 04.12.2012 року вищевказані судові накази скасовані ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова. Згідно ч.2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. А відтак суд вважає, що позивачем строк позовної давності не пропущений. Враховуючи вищенаведене та оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з відповідачів слід стягнути в користь позивача заборгованість в сумі 4548 (чотири тисячі пятсот сорок вісім) грн. 03 коп. Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved