Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

У серпні 2014 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності йому на праві приватної власності гаража [ADDRESS]. Заява мотивована тим, що в березні 2014 року заявник втратив оригінали документів, які посвідчують його право власності на вказаний гараж - Довідку ГКБ «Перемога» від 22 вересня 1992 року за № 49 та Реєстраційне посвідчення КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" від 2 серпня 1993 року. З урахуванням наведеного, заявник не має можливості здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У судовому засіданні представник заявника уточнила вимоги та просила встановити факт належності [PERSON] на праві приватної власності гаража [ADDRESS], з підстав, зазначених в заяві. Заінтересовані особи до судового засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення представника заявника та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Заявник [PERSON] є власником гаража [ADDRESS], що стверджується ксерокопіями Довідки ГКБ «Перемога» від 22 вересня 1992 року за № 49 та Реєстраційного посвідчення КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" від 2 серпня 1993 року (а.с. 7-9). Оригінали вказаних документів заявником втрачені. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч. 1 ст. 392 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Оскільки оригінал правовстановлюючого документу на гараж позивачем втрачено, одержати дублікат правовстановлюючого документу неможливо в силу того, що державний архів м. Києва видає лише засвідчені копії документів, а здійснити державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно може тільки КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", у котрої відсутні на даний час такі повноваження, що стверджується відповідними листами (а.с. 10, 11), суд дійшов висновку про задоволення заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved