Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

06 грудня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог посилаються на те, що після смерті чоловіка позивачки [PERSON] та смерті чоловіка позивачки [PERSON] вікрилася спадщина, зокрема по 1/5 частці житлового будинку № 7 по пров. Спартаківському в с. Остапівка Миргородського району Полтавської області. Спадкодавці за життя заповітів не склали. Позивачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину кожна після свого чоловіка, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлих [PERSON] та [PERSON] позивачкам було відмовлено, по причині відсутності правовстановлюючого документу на право власності на житловий будинок. [PERSON] та [PERSON] просять суд визнати право власності в порядку спадкування за законом по 1/5 частці домоволодіння, яке розташоване по пров. Спартаківському, 7 в с. Остапівка Миргородського району Полтавської області, що належали померлим [PERSON] та [PERSON] Ухвалою суду від 12.04.2018 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] помер 18 серпня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина зокрема на 1/5 частку житлового будинку № 7 по пров. Спартаківському у селі Остапівка Миргородського району Полтавської області. Позивачка [PERSON] на момент відкриття спадщини доводилася дружиною спадкодавцеві, згідно зі свідоцтвом про шлюб від 14.11.2011 (а.с.8), зміна прізвища позивачки з «Мороз» на «Ракітіна» підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 29.04.2015(а.с.9). Позивачка у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заяваю про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріусом було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючого документа на право власності на вказане будинковолодіння (а.с.20). Крім того, 17 вересня 2016 року помер співвласник вищевказаного будинковолодіння - [PERSON], якому за життя належала 1/5 частка, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12). Спадщину після його смерті прийняла позивачка [PERSON], яка у встановленому законом порядку звернулася із заяваю про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріусом було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючих документів на право власності на вказане будинковолодіння (а.с.21). Позивачка [PERSON] доводиться дружиною спадкодавцеві, згідно зі свідоцтвом про шлюб від 03.08.1985 (а.с.13). Згідно з технічним паспортом від 20 листопада 2017 року зазначене будинковолодіння складається з самого житлового будинку А-1, прибудови а, тамбуру а1, сараю - літньої кухні Б, погребу В, сараю Г, сараю - прибудови Д, господарських споруд № 1-5, загальною вартістю 99 674 грн. (а.с.22-24). Відповідно до довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація», право власності на будинковолодіння за адресою: пров. Спартаківський, 7, с. Остапівка Миргородського району, не зареєстровано (а.с.15). Відповідно до виписки з рішення № 4 виконавчого комітету Остапівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, Протокол № 2 від 29 травня 1998 року будинок колгоспного двору за адресою: пров. Спартаківський, 7 в с. Остапівка Миргородського району, було передано у приватну власність в рівних частинах по 1/5 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.16). Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст .ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Оскільки до правовідносин, які виникли до моменту введення в дію Закону України "Про власність" необхідно застосовувати діюче на той час законодавство, то при вирішенні питання про власність колгоспного двору необхідно керуватись нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору, а отже станом на 15.04.1991 року [PERSON] та [PERSON] в рівних долях належала частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по пров. Спартаківському, 7 в с. Остапівка Миргородського району - по 1/5 частці за кожним. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, права позивачів [PERSON] та [PERSON], як спадкоємців за законом, є порушеними і підлягають судовому захисту шляхом визнання такого права. На підставі ст. ст. 328 , 392, 1218,1220, 1261, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved