Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

24.02.2017 року представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 26 грудня 2013 року між ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] на суму 19 893 грн. 61 коп. для придбання товару. Строк повернення кредиту 36 місяців, тобто до 26 грудня 2016 року, нарахування процентів становить 0, 01 % річних. Відповідно до умов договорів банк взяті на себе зобов'язання виконав, а відповідач порушив умови договорів, через що виникла заборгованість у розмірі 21 676 грн. 54 коп. 22 грудня 2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ "ОТП Банк" відступив ТОВ "ОТП Факторинг Україна" право вимоги за вказаним договором, через що представник позивача просить стягнути суму заборгованості у повному обсязі на його користь. Представник позивача в судове засідання не з»явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився з невідомої суду причини, хоча повідомлявся двічі про судовий розгляд у порядку ст. 74 ЦПК України за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою. Так як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, що передбачено ст. 224 ЦПК України. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив письмові докази, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 26 грудня 2013 року між ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] на суму 19 893 грн. 61 коп. для придбання товару. Строк повернення кредиту 36 місяців, нарахування процентів становить 0, 01 % річних. Відповідач зобов'язався повернути кредити та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому договорами та додатками до нього (п.1.2.1 Договору кредитування). [PERSON] суму кредиту отримав на придбання товару 26.12.2013 року, що підтверджується рахунком фактурою №12/81 від 26.12.2013 року. Незважаючи на взятті на себе обовязки по кредитним договорам, позичальник порушив умови виконання та з моменту підписання щомісячні платежі не вносив, що вбачається з розрахунку та графіку погашення заборгованості. 22 грудня 2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір факторингу, відповідно до якого АТ "ОТП Банк" відступив ТОВ "ОТП Факторинг Україна" право вимоги за договором № [NUMBER]. 21.01.2016 року позивач направив відповідачу повідомлення (що підтверджується описом вкладення в цінний лист), в якій повідомив останнього про укладення 22.12.2014 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» договору факторингу. У вказаному повідомленні позивач також вимагав від відповідача, в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору, протягом 10 днів з моменту отримання повідомлення достроково повернути всієї суми боргу, яка станом на 24.11.2016 року становила 21 676 грн. 54 коп. Станом на 24.11.2016 року позичальник має непогашену заборгованість по кредитному договору у розмірі 21 676 грн. 54 коп., з якої 18 788 грн. 74 коп. - залишок заборгованості за кредитом, 1 грн. 41 коп. - відсотки за користування кредитом, 2 886 грн. 39 коп. - комісія за обслуговування кредиту, що вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, який відповідач належними письмовими доказами не спростував. Встановив вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини. Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч.1 ст. 1049 і ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Враховуючи встановлення судом, що відповідачем взятті на себе зобовязання не виконані, чим були порушені умови кредитного договору, у позивача виникло право щодо стягнення суми заборгованості з позичальника у примусовому порядку. Також, на підставі вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved