Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому зазначає наступні обставини. [PERSON] ( далі відповідач-1 ) звернувся до АТ КБ « Приватбанк» (далі позивач ) з метою отримання банківських послуг , у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 17.12.2014 р. , згідно якої отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те , що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг " та Тарифами Банку " , які викладені на банківському сайті http.privatbank.ua , складає між ним та Банком Договір , що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з "Умов та правил надання банківських послуг" та витягу з "Тарифів Банку" додаються до позовної заяви. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3 , 2.1.1.2.4 Договору на підставі яких відповідач при укладені Договору дав свою згоду , щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При укладені сторони керувалися ст. ст. 526,527,530 , 610 , 629 , 634 та 1054 ЦК України. Банк свої зобов"язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі , а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями , що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором . Таким чином , у порушення умов кредитного договору , а також ст.. 509,526,1054 ЦК України , відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав хоча ст.. 629 ЦК України визначено , що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У зв"язку з зазначеними порушеннями зобов"язань за кредитним договором відповідач станом на 16.09.2019 р. має заборгованість - 107 471.14 грн. , з яких : - 00.00 грн. - заборгованість за тілом кредиту ; - 5101.02 грн. - заборгованість простроченим тілом кредиту ; - 00.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками ; - 95663.15 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання ; - 1113.11 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. ; А також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : - 500 грн. штраф ( фіксована частина ) ; - 5093 грн. штраф ( процентна складова ) . На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання свої зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг , що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ « Приватбанк» . Просить суд стягнути з відповідачів на користь АТ КБ «Приватбанк» вищезазначену суму заборгованості та судові витрати у розмірі 1921.00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Згоден не прийняття заочного рішення . Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання двічі не з"явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по справі, згідно ст. 280 ЦПК України . Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню . Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 22.02.2011 року АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої останній отримав кредит у розмірі 4 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому в анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які були надані йому в письмовому вигляді. Крім того, вказано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному веб-сайті ПриватБанка (www. privatbank.ua.), з якими відповідач погоджується регулярно ознайомлюватися (а.с. 7). На підтвердження укладення даного кредитного договору позивач додав до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором та виходячи з позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 107 471.14 грн. грн., яка складається із вищезазначеного розрахунку. Суд не погоджується з позовними вимогами Банку стосовно наявності у відповідача вказаної заборгованості . При цьому суд бере до уваги , що вказаний розрахунок не є первинним документом та не містить відокремленого розміру основної заборгованості (тіла кредиту), а також розрахунок заборгованості не підтверджений умовами договору та обставинами справи, а тому не є належним доказом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається наявності боргу у відповідача перед Банком , так як заборгованість за тілом кредиту становить 0.00 грн. Також суд не бере до уваги і нараховану позивачем суму заборгованості за прострочене тіло кредиту, оскільки така складова не передбачена договором. Пункт 1.1.1. доданих до позовної заяви Умов та правил надання банківських послуг визначає терміни і поняття, при цьому поняття тіло кредиту та прострочене тіло кредиту в ньому відсутні. Відповідно до п.п. 1.1.1.60 мінімальний обов`язковий платіж - це розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісячно має сплачувати клієнт протягом терміну дії карти. Цей платіж розраховується, як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості за кредитом. Прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений договором (п. п. 1.1.1.88). Таким чином, прострочене тіло кредиту, крім іншого, включає в себе відсотки за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим банком. Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін.). Суд враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК). У даному випадку банком не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення. Таким чином, основна заборгованість відповідача є недоведеною належними доказами. Також суд не може взяти до уваги вимоги позивача що стосуються нарахованої пені та штрафів. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже, відповідно до приписів ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно правової відповідальності за одне і те саме порушення. У зв`язку з цим заявлені вимоги також належним чином не обгрунтовані. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2203цс15. Окрім цього, у рішенні №76596860 у ЄДРСР, Верховний суд встановив, що в жодному нормативно-правовому акті та акті судової практики не закріплено висновку про те, який же вид неустойки (штраф чи пеня) підлягає стягненню, у разі посилання суду на ст. 61 Конституції України, та який критерій має бути застосовано для його вибору. Водночас, суд приходить до висновку, що тлумачення ст. 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України). Таким чином , суд вважає , що в даній конкретній ситуації позивачу необхідно визначатися з тим , який саме вид неустойки слід застосувати (штрафу чи пені) та його розмір , при цьому дотримуватися вищезазначених принципів . Також позивачем не взято до уваги спеціальні строки позовної давності по даним вимогам . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed