Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: АТ "А-Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC00000934444 від 16.03.2017 у розмірі 34406,65 грн. станом на 05.08.2020, яка складається з: 24995,97 грн. - заборгованість за кредитом, 9160,68 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також стягнути судові витрати у розмірі 2102 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що АТ "А-Банк" є правонаступником прав та обов`язків ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 змінено організаційно-правову форму та назву позивача, про що зазначено у п.1.1. Статуту. 16 березня 2017 року [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в банку з метою укладання кредитного договору №SAMABWFC00000934444 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44.40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://а-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-Заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачці SMS-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяте на себе зобов`язання. На даний час остання продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договорами не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак і безпосередньо в позовній заяві, і в окремому клопотанні просив справу розглядати без його участі за наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзиву на позов не подавала. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 01.09.2020 відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження за участю сторін. Разом з позовною заявою позивачем до суду подано клопотання, в якому він вказує про те, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі, просить справу розглядати без участі його представника. Відповідачка відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надала, хоча була повідомлена про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.31). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розгляд даної справи проводиться без фіксування звукозаписувальним технічним засобом без участі сторін на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 16 березня 2017 року [PERSON] звернулася до АТ "А-Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, відповідно до якої вона згідна з тим, що дана заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту\~www.a-bank.com.ua. Зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінам на сайті А-Банку\~www.a-bank.com.ua\~(а.с.6). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №SAMABWFC00000934444 від 16.03.2017, укладеним між АТ "А-Банк" та клієнтом [PERSON] , станом на 05.08.2020 остання має заборгованість в розмірі 34406,65 грн. станом на 05.08.2020, яка складається з: 24995,97 грн. - заборгованість за кредитом, 9160,68 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідачка вносила кошти з метою погашення кредиту, однак несвоєчасно, у зв`язку з чим допустила виникнення заборгованості (а.с.5). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов договору про надання банківських послуг, непогашення в повному обсязі відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до положень ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України, зокрема, як передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка 16.03.2017 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку\~та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, якою користувалася та частково погашала заборгованість. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач посилається на те, що умови договору, укладеного між ним та відповідачкою, визначені в Умовах та правилах наданнях банківських послуг в ПАТ "Акцент-Банк", розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі "Умови та правила", а також в Тарифах користування кредитною карткою "Універсальна" (а.с.6 зворотна сторона, 7-11,12). При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку застосування конструкції договору приєднання його умови розробляв АТ "А-Банк". Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Виходячи з вказаного, витяг з Умов та правил наданнях банківських послуг в ПАТ "Акцент-Банк", розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі "Умови та правила", а також витяг з Тарифів користування кредитною карткою "Універсальна", які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, мають мінливий характер та зміни в них вносяться тільки однією стороною, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Тим більше не відомо, яка їх редакція діяла на час підписання Анкети-заяви та на які умови погодилася відповідачка. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У долученій Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку позичальника процентна ставка не зазначена. Інші ж документи не містять підпису позичальника, як і не долучено інших доказів про ознайомлення останнього з їх умовами. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ст.ст. 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належними сторонами та якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З долучених до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №SAMABWFC00000934444 від 16.03.2017, укладеним між АТ "А-Банк" та клієнтом [PERSON] , встановлено, що відповідачка отримувала кошти з кредитної картки, однак не надавала своєчасно та в повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 05.08.2020 за нею рахується заборгованість, сума та складові якої вже вказані вище. Однак, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім погашення заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість по відсотках за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил наданнях банківських послуг в ПАТ "Акцент-Банк", а також витяг з Тарифів користування кредитною карткою "Універсальна", які не містять підпису відповідачки та не можуть бути належним доказом того, що сторони погодили такі умови, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд також зазначає, що в даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді Умов та правил наданнях банківських послуг в ПАТ "Акцент-Банк", а також Тарифів користування кредитною карткою "Універсальна", оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ "А-Банк" повідомив споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважає узгодженими та на які посилається. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи користування кредитною карткою, відсутність у них домовленості сторін про розмір процентів та розмір пені, а також відсутність будь-яких інших погоджених у встановленому порядку домовленостей про їх нарахування та розмір чи ознайомлення з ними відповідачки, наданий банком витяг з Умов та правил наданнях банківських послуг в ПАТ "Акцент-Банк", а також витяг з Тарифів користування кредитною карткою "Універсальна", не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Надані позивачем витяг з Умов та правил наданнях банківських послуг в ПАТ "Акцент-Банк", а також витяг з Тарифів користування кредитною карткою "Універсальна" з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку чи у вказаних Тарифах, адже лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Виходячи з викладеного, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у формі сплати процентів у розмірі 44.40%. Таким чином, даючи оцінку розрахунку заборгованості за договором №SAMABWFC00000934444 від 16.03.2017, укладеним між АТ "А-Банк" та клієнтом [PERSON] , станом на 05.08.2020, суд звертає увагу, що позивач не довів належними доказами те, що відповідачці було відомо про саме такий розмір відсотків за користування кредитом, вказаним АТ "А-Банк", тому вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ "А-Банк" не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19). З урахуванням викладеного, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідачки на користь позивача слід стягнути 24995,97 грн. заборгованості за тілом кредиту. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2102,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №982392782 від 05.08.2020 (а.с.4). Беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про задоволення позову частково і стягнення з відповідача 24995,97 грн. заборгованості, та з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача з відповідача 1527,07 грн. (24995,97 х 2102,00 / 34406,65) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 8, 42 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 207, 509, 526, 527, 530, 549, 610, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 141 ЦПК України, ст.ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII та

Outcome: partial