Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

[PERSON] у грудні 2016р. звернувсь з позовом до [PERSON] про захист прав споживачів та стягнення 2720 грн. вартості товару, 625,6 грн. неустойки за затримку повернення вартості товару, а всього 3345,6 грн. В обґрунтування позову посилавсь на те, що 28 жовтня 2016р. скористався веб-сайтом [INFO] для вибору автомобільної фари до автомобіля KIA. В контактних даних було вказано телефон відповідача, цього ж дня він перерахував 2720 грн. вартості товару на банківську картку, номер якої було надано відповідачем. Отримавши фару 01.11.2016р. було встановлено, що вона не відповідає заявленим вимогам - внутрішнє оздоблення фари було дзеркальне (хромоване), замість чорного. 02 листопада 2016р. було повідомлено по телефону відповідача про дану невідповідність та необхідність повернення товару, однак останній відмовився це зробити. 07 листопада 2016р. відповідачу було надіслано письмову заяву про розірвання договору купівлі-продажу фари, однак відповіді не було отримано та грошові кошти також не були повернуті. Тому відповідач зобов'язаний сплатити неустойку за затримку повернення коштів в розмірі 1% вартості продукції за кожен день затримки, що з 07.11.2017р. по день звернення до суду за 23 дні становить 625,6 грн. 19 червня 2017 року Старокостянтинівським районним судом ухвалено заочне рішення, яким вищевказаний позов задоволено. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 11 квітня 2018р. за заявою відповідача [PERSON], скасовано вищевказане рішення суду та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку. В даному судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити, з вищенаведених підстав. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явивсь та звернувсь до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, зазначені у відзиву на позов. Так, у відзиві на позов відповідач [PERSON] вказував, що здійснення господарської діяльності, відповідно до вимог чинного законодавств здійснюється з реєстрацію юридичної особи та станом на жовтень-листопад 2016 року він не був учасником, засновником, керівником юридичної особи та не входив до органів правління жодної юридичної особи, тобто підприємницьку діяльність не здійснював і не являється власником Інтернет ресурсу [INFO] на якому розміщено інформацію про продаж різних автотоварів. А чинним законодавством не заборонено реалізацію товарів фізичними особами в Інтернеті і інформація про продаж згаданої у позовній заяві фари, була розміщена для реалізації як певної речі від фізичної особи. Позивач особисто скористався сайтом для вибору автомобільної фари, свідомо обрав саме ту, яка пропонувалась до реалізації [PERSON] як фізичною особою і позивачем не надано жодних доказів про ведення підприємницької діяльності [PERSON] Також, не зрозуміло з яких підстав дана модель фари не влаштовує позивача та не відповідає заявленим вимогам. Крім цього, згідно експрес-накладної від 27.10.2016 року товар був відправлений від фізичної особи [PERSON] для отримувача ТОВ "Авто СТ" засновником та директором якого є позивач - фізична особа підприємець і основним видом його діяльності є технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів та роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів. Тому до спірних правовідносин не можна застосувати ті норми законодавства на які посилається позивач. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, статтею 707 ЦК України передбачено, що покупець має право протягом чотирнадцяти днів не рахуючи дня купівлі непродовольчого товару належної якості, якщо триваліший строк не оголошений продавцем, обміняти його у місці купівлі або інших місцях, оголошених продавцем, на аналогічний товар інших розміру, форми, габариту, фасону, комплектації тощо. У разі виявлення різниці в ціні покупець проводить необхідний перерахунок з продавцем. Вимога покупця про обмін або повернення товару підлягає задоволенню, якщо товар не був у споживанні, збережено його товарний вид, споживчі властивості та за наявності доказів придбання товару у цього продавця та положеннями ч.2 ст.709 ЦК України передбачено, що вимога покупця про заміну товару підлягає негайному задоволенню, а в разі необхідності перевірки якості товару - протягом чотирнадцяти днів або, за домовленістю сторін, в інший строк. Крім того, положеннями ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов'язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Крім цього, також і положеннями ч.3 ст. 12 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено: "У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж." Тобто, дана норма Закону не пов'язує право споживача розірвати договір лише у випадку невідповідності товару заявленим вимогам. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 28 жовтня 2016р. скориставшись веб-сайтом [INFO] , на якому зазначено, що це Автомагазин, для вибору автомобільної фари до автомобіля KIA, яку мав використовувати для власних потреб та придбав дану фару у відповідача, перерахувавши 2720 грн. вартості товару, на банківську картку [PERSON]. При отриманні товару 01.11.2016р. позивачем було встановлено не відповідність товару заявленим вимогам внутрішнє оздоблення фари було дзеркальне (хромоване), взамін чорного. 02 листопада 2016р. [PERSON] було повідомлено по телефону відповідача про дану невідповідність та необхідність повернення товару, однак останній відмовився це зробити, тому 07 листопада 2016р. відповідачу було надіслано письмову заяву про розірвання договору купівлі-продажу фари, однак відповіді позивач не отримав та сплачені грошові кошти також не були повернуті. Дані обставини також визнаються відповідачем, що, в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів» під споживачем розуміється фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до роз'яснень Верховного суду України в листі від 01.02.2013р. "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.) - визначено, якщо СПД набував товар з метою використати його у підприємницькій діяльності, але фактично використовував для власних побутових потреб (або навпаки), то до нього можуть бути застосовані норми Закону «Про захист прав споживачів», якщо він використовував майно для особистих потреб. Більше того, ВСУ вважає правильною практику, виходячи з якої норми Закону «Про захист прав споживачів» поширюються на осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність (адвокатів, нотаріусів, арбітражних керуючих, оцінювачів та інше). Як видно із банківських квитанцій, кошти за придбану фару були сплачені [PERSON] із особистого банківського рахунку, який належить йому, як фізичній особі, а не як суб'єкту підприємницької діяльності. Таким чином, посилання відповідача на те, що [PERSON] в даному випадку не може бути споживачем - є помилковим. Також є необґрунтованим посилання відповідача, як на підставу для відмови в позові на те, що він не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, відповідно на нього не поширюються положення Закону України "Про захист прав споживачів". Пунктом 18 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, хто є продавцем. Продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації Тобто, дана норма не визначає продавця, як зареєстрованого суб'єкта підприємницької діяльності. Натомість, ст. 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність. Як видно із змісту інформації, зазначеної на веб-сайті [INFO], "[INFO]." В контактних даних даного Автомагазину "[INFO]" вказано особистий номер телефону, який належить відповідачу. Крім цього, саме відповідач отримав гроші від продажу фари на особисту банківську картку. Зазначене підтверджує той факт, що відповідачем за допомогою веб-сайту [INFO], з 2006 року здійснюється систематична діяльність з продажу автомобільних запчастин, кошти за які надходять особисто відповідачу, без його державної реєстрації. Разом із цим, ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено випадки провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання, що тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої. Також пунктом 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено випадки здійснення нечесної підприємницької діяльності. "Нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції." Також суд враховує той факт, що із відповідей паспортного столу Солом'янського району міста Києва, за адресою, вказаною на веб-сайті автомагазину [INFO], розташована адміністративна будівля. Натомість, як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, він знаходиться за адресою [ADDRESS]. Таким чином, на думку суду, відповідач намагається уникнути відповідальності при здійсненні господарської діяльності та пред'явлення до нього вимог або претензій з боку споживачів. Частиною дев'ятою статті дванадцятої Закону України «Про захист прав споживачів» визначено: якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Оскільки з 07.11.2017р. по день звернення до суду 05.12.2016р. пройшло 23 дні, тому з відповідача підлягає стягненню 625,6 грн. неустойки (27,2 грн. х 23). Дані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, даними дублікату квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» від 28.10.2016р. про здійснення оплати в сумі 2720 грн.; даними експрес накладної «Нова Пошта» від 07.11.2016р.; даними повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 02.11.2016р.; даними повідомлення про розірвання договору купівлі-продажу від 07.11.2016р. За вищевказаних обставин позов підлягає задоволенню та слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2720 грн. вартості товару, 625,6 грн. неустойки за затримку повернення вартості товару, 420 грн. судових витрат (оплату оголошення у газеті «Урядовий курєр» про виклик в судове засідання відповідача), а всього 3765,6 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved