Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Вимоги позивача мотивовані неможливістю оформити належне йому право власності на будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня. Обгрунтовуються позовні вимоги наступним. [INFO] р. помер дід позивача, [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на житловий будинок [ADDRESS], який відповідно до відомостей погосподарської книги Собичівської сільської ради житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за ним на праві власності. Спадкоємець першої черги за законом - син померлого та батько позивача [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлого батька [PERSON], однак, у шестимісячний строк після його смерті не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, оскільки до смерті батька їздив до нього, доглядав за ним та допомагав по господарству, купував ліки, харчі, одяг, обробляв город, ремонтував будинок і господарські споруди, поховав батька, справив поминальні обряди, після смерті батька продовжив доглядати за будинком, ремонтувати його та господарські споруди, обробляв город, сплачував податок на землю. [INFO] р. [PERSON] помер. За відсутності заповіту та спадкового договору спадкоємцем першої черги за законом є син померлого - позивач [PERSON], який на час відкриття спадщини постійно проживав разом зі своїм батьком в квартирі [ADDRESS], а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України (2004 р.) вважається таким, що прийняв спадщину. Однак, з причини відсутності та непроведення реєстрації спадкодавцем правовстановлюючого документа на належне йому майно, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на зміст п.п. 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З урахуванням викладеного позивач просить встановити факти належності на праві власності житлового будинку [ADDRESS] померлому [INFO] р. [PERSON] та подальшого прийняття спадщини його сином та батьком позивача [PERSON], а також визнати за ним (позивачем) право власності на вищевказаний будинок в порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не з'явився, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в особі свого повноважного представника в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 р. № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. серед дій, що свідчили про прийняття спадщини, передбачала фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд вважає, що встановлення фактів належності нерухомого майна померлому та прийняття спадщини з подальшим визнанням за позивачем права власності в порядку спадкування за законом, не суперечить Конституції і законам України, не суперечить суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а визнання відповідачем позову за даних фактичних обставин не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Outcome: approved