Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 3 квітня 2017 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано незаконним наказ ПАТ "Укрзалізниця" в особі Харківського відділення філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" ПАТ "Укрзалізниця" від 30.09.2016 року №187-к/тр та поновлено [PERSON] на посаді інженера 1 категорії з охорони праці з 03.10.2016 року. Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" в особі Харківського відділення філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" ПАТ "Укрзалізниця" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.10.2016 року по 03.04.2017 року включно у розмірі 37\~659, 93 грн.. Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" в особі Харківського відділення філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" ПАТ "Укрзалізниця" на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 250 грн. Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" в особі Харківського відділення філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" ПАТ "Укрзалізниця" на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" в особі Харківського відділення філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" ПАТ "Укрзалізниця" на користь держави судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 2 067 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу за жовтень 2016 року звернуто до негайного виконання. Додатковим рішенням цього ж суду від 16 травня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 640, 00 грн. Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області від 4 липня 2017 року апеляційну скаргу представника [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] визнано неподаною в частині вимог про відшкодування моральної шкоди з підстав несплати судового збору; в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу відкрито апеляційне провадження. В апеляційній скарзі на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 3 квітня 2017 року представник [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] просить змінити вказане рішення, стягнути з відповідача на користь [PERSON]І витрати на правову допомогу у розмірі 6\~325 грн. В обґрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Стягуючи з відповідача витрати на правову допомогу судом безпідставно стягнута сума, що не відповідає фактичним витратам без зазначення підстав та норм, на які суд посилався при винесенні рішення в цій частині. Матеріали даної справи містять докази щодо наявності укладеного позивачем договору про надання правової допомоги адвокатом [PERSON]. У зв'язку із збільшення обєму роботи адвоката, що пов'язано із перенесення слухання справи та необхідністю збільшувати розмір позовних вимог, знайомитись з матеріалами справи, адвокат вимушений був витрачати додатковий час, що підтверджується звітом про виконану роботу від 16.02.2017 року. Позивач здійснив оплату у розмірі 6 325, 00 грн., що підтверджується оригіналами квитанцій до прибуткового ордеру, копії яких містяться в матеріалах справи. Загальний обсяг витраченого часу адвокатом за весь час розгляду справи з жовтня 2016 року по квітень 2017 року в розмірі 11,5 годин є обєктивним, обгрунтованим та таким, що відповідає дійсності. В апеляційній скарзі на додаткове рішення від 16 травня 2017 року представник [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] просить його скасувати. Зазначає, що питання про сплату судового збору позивачем вирішується на стадії відкриття провадження у справі, а не після ухвалення судом рішення. Судом не зясовано про наявність пільг щодо сплати судового збору у позивача. Виконуючий обовязки начальника Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, оскільки вважав, що підписавши наказ 3 жовтня 2016 року діяв у відповідності до закону і не міг не звільнити позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. З огляду на ці вимоги , судова колегія не переглядає рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, оскільки апеляційне провадження в цій частині не відкривалось. Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню. Стосовно задоволення позову про поновлення на роботі, судова колегія зазначає наступне. Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який неодноразово уточнювала, та в останній редакції якого просила про визнати незаконним та скасувати наказ про її звільнення, просила про поновлення на роботі у попередній посаді, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 42191,06 грн., стягнення моральної шкоди в сумі 8540 грн., та стягнення судових витрат, що складаються з витрат понесених на правову допомогу та витрати передбачені ст.88 ЦПК України. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що, 16.09.2016 року вона написала заяву про звільнення за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію під впливом керівництва, однак після цього перебуваючи на лікарняному 29.09.2016 року направила заяву про відкликання свої заяви про звільнення, оскільки перебувала звільнятись, та в неї був час на відкликання до 03.10.2016р., однак керівництво не дочекавшись передбаченого законодавством строку на винесення наказу про звільнення, звільнили її раніше, а саме 30.09.2016 року, замість 03.10.2016 р. Як вбачається з копії трудової книжки серії БТ-I № 4401745, згідно наказу Філії "Українського державного центру транспортного сервісу "Ліски" на Південній залізниці, яка в подальшому реорганізована шляхом перетворення у структурний підрозділ Харківське відділення філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" ПАТ "Українська залізниця", №2 від 02.08.2004р. [PERSON] була прийнята на роботу провідним інженером з охорони праці (а.с.6) Наказом № 114-ос від 01.12.2015р. була переведена на посаду інженера 1 категорії з охорони праці філії (а.с.6) [PERSON] 16.09.2016 року було подано заяву про надання їй щорічної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 19.09.2016 року з наступним звільненням у зв'язку із виходом на пенсію за віком в останній день відпустки 03.10.2016р., згідно ст.38 КЗпПУ. (а.с.35) Заявою від 29.09.2016 року, яка була направлена до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» поштовим зв'язком 29.09.2016р. [PERSON], просила виключити з її заяви від 16.09.2016 року частину про звільнення за власним бажанням (а.с.7-8) Разом з тим, наказом (розпорядженням) № 187-к/тр від 30.09.2016р. «Про припинення трудового договору (контракту)» [PERSON] з 03.10.2016 року було звільнено на підставі ст.38 КЗпП (а.с.34). Згідно ч.1 ст.38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ч.2 ст.38 КЗпП якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що [PERSON] скориставшись своїм правом направила 29.09.2016 р. заяву про відкликання заяви про звільнення і тому наказ про її звільнення від 30.09.2016р.\~ є незаконним, оскільки працівником було подано заяву про відкликання заяви про звільнення, протягом строку, зазначеного в заяві відповідно до ч.2 ст.38 КЗпП. Поновлюючи позивача на роботі, суд першої інстанції навів обгрунтований розрахунок середньомісячного заробітку з врахуванням розміру посадового окладу та щомісячної допомоги (40%) до посадового окладу за вислугу років, розміри яких визнані сторонами, всього до сплати визначено 37 659,93 грн. Доводи третьої особи [PERSON], що на час підписання наказу він не знав про відкликання заяви позивачем, не спростовують висновків суду, оскільки отримавши таку заяву 4 жовтня 2016 року він був не позбавлений можливості скасувати свій наказ про звільнення позивача. Що стосується рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, судова колегія вважає, що рішення підлягає зміні з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема: витрати на правову допомогу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 ЗУ № 4191-У1 Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах від 20.12.2011 року, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представником позивача надано розрахунок понесених витрат на правову допомогу в сумі 6325 грн. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позовні вимоги були заявлені на суму 50 731,06 грн. (42191,06+8540) із яких задоволено на суму 37 659,93 грн, що складає 89,26%. Отже , стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в сумі 5645,70, що складає 89,26% від заявленої суми 6325 грн. Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення, судова колегія зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат. За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України. Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права. Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір». Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо. Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору». Цим Законом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), одночасно значно скорочено перелік субєктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. З 1 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже, починаючи з 1 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі. Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. З огляду на вищенаведене, додаткове рішення ухвалене судом першої інстанції у відповідності до вимог діючого законодавства.

Outcome: partial