Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації в особі голови Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Садового С., звернулися до суду з позовною заявою в інтересах малолітньої [PERSON] , з вимогами: - відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав; - стягнути із [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь осіб або установ, які будуть утримувати дитину; - малолітню [PERSON] , [INFO] , передати Службі у справах дітей та сім`ї Великобурлуцької селищної ради, як органу опіки та піклування, для подальшого влаштування до сімейних форм виховання. В обґрунтування позову зазначено, що малолітня [PERSON] народилася [INFO] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відомості про батька дитини внесені відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. 08.10.2021 до посадових осіб Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації в телефонному режимі надійшла інформація від інспекторів Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві про те, що на території Голосіївського району м. Києва Національний комплекс "Експоцентр України" чоловік та жінка, які мають чотиримісячну дитину, проживають в неналежних умовах для дитини. Того ж дня, в занедбаній будівлі, була виявлена [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] . Будівля, в якій вони проживають, перебуває в аварійному та антисанітарному стані (брудно, холодно, не має опалення, не має світла та водопостачання, відсутні двері та шибки у вікнах, підлога вкрита сміттям та недопалками, є небезпека пожежі). Стосовно [PERSON] було складено адміністративний протокол за частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення та складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, стосовно малолітньої [PERSON] , з висновком про негайне її відібрання від матері [PERSON] , обстеження дитини в дитячій лікарні. Малолітня [PERSON] була влаштована до дитячої клінічної лікарні № 8 м. Києва. 11.10.2021 органом опіки та піклування в особі Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації видано розпорядження від 11.10.2021 № 509 "Про негайне відібрання малолітньої [PERSON] від матері, у зв`язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров`я". Службою було встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично на території Підсереднянського старостинського округу протягом останніх трьох років не проживає, характеризується негативно, місцезнаходження її невідоме. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 30.12.2015 [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, [PERSON] є матір`ю малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яку 08.03.2021 було виявлено в занедбаному стані, виглядала неохайною, голодною, одягненою не по сезону на території Арбузинської селищної ради разом із [PERSON] , який є біологічним батьком дитини. Працівниками поліції та спеціалістами служби у справах дітей складено акт органу внутрішніх справ про підкинуту чи знайдену дитину та доставлено до Арбузинської центральної лікарні для здійснення медичного обстеження. На даний час малолітня [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Арбузинської селищної ради від 25.05.2021 № 162, передана на виховання в сім`ю опікунів/піклувальників [PERSON] . [PERSON] також є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з батьком [PERSON] . [PERSON] має низький батьківський потенціал, не усвідомлює поняття відповідального батьківства, не створила належних безпечних умов для проживання дитини: умови в яких проживала малолітня [PERSON] , є небезпечними та несуть пряму загрозу життю дитини. [PERSON] не має власного житла та житла, придатного для проживання з дитиною, родичів, які б мали можливість її підтримати, з 15.05.2021 не має постійних доходів для утримання дитини, за місцем реєстрації не проживає, характеризується негативно, не здійснює догляд за дітьми та не займається їх вихованням. Зазначене стало підставою звернення до суду із даною позовною заявою. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 23.11.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, від начальника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації Ніколаєнко Н. на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника служби, позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] , яка повідомлялася про розгляд справи судовими повістками, направленими на адресу її зареєстрованого місця проживання, які повернулися без вручення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не повідомила про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечувала представник позивача. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Великобурлуцької селищної ради в судове засідання не з`явився, від начальника служби Рябенко Т.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги позивача підтримує. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 09.07.2021, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] (а. с. 7). З акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, проведеного 08.10.2021 посадовими особами служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації спільно з інспекторами Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві вбачається, що малолітня [PERSON] має зовнішні ознаки недогляду чи занедбаності з низьким рівнем гігієни, поруч з дитиною відчувається неприємний запах, дитина одягнута в брудний одяг, наявні ознаки незабезпечення дитини належним харчуванням та доглядом, який відповідає віку та сезону. Мати та дитина перебувають в занедбаному приміщенні, в якому дитина проживати не може. Помешкання, в якому проживає дитина, не пристосоване для її проживання, перебуває в аварійному та антисанітарному стані, відсутнє тепло, двері та шибки у вікнах, є небезпека пожежі, відсутні домашні меблі, необхідно провести медичне обстеження дитини у дитячій лікарні (а. с. 10-18). Голосіївською районною в місті Києві Державною адміністрацією 11.10.2021 видано розпорядження № 509 про негайне відібрання малолітньої [PERSON] від матері у зв`язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров`я (а. с. 9). Із рішення Білопільського районного суду Сумської області від 30.12.2015 вбачається, що [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку/доходу до їх повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи стягнення з 09.12.2015 (а. с. 19-22). З довідки Підсереднянського старостинського округу від 08.10.2021 вбачається, що [PERSON] з 01.09.2016 зареєстрована проживаючою за адресою: [ADDRESS] , але фактично на протязі останніх 3 років на території Підсереднянського старостинського округу не проживає, місцезнаходження її невідоме, за час її проживання характеризувалася негативно, за час проживання на території Підсереднянського старостинського округу [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] (а. с. 23). Окрім того, довідкою служби у справах дітей Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 11.10.2021 № 09-16/39 підтверджується, що [PERSON] на території Річковської сільської ради не проживає та не зареєстрована проживаючою, заочним рішенням Буринського районного суду Сумської області від 24.09.2019 [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно дітей: [PERSON] та [PERSON] , опікуном призначено бабусю [PERSON] (а. с. 24). Із довідки служби у справах дітей Арбузинської селищної ради від 12.10.2021 № 628 вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] з 28.05.2021 передана на виховання в сім`ю опікунів/піклувальників [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Арбузинської селищної ради від 25.05.2021 № 162, малолітній [PERSON] , 2016 року народження, проживає разом з батьком [PERSON] , [PERSON] не цікавиться життям та подальшою долею дітей (а. с. 25-28). Згідно висновку про доцільність відібрання малолітньої дитини від 11.11.2021 № 100-17034 Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , від матері, [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, та стягнення аліментів на утримання дитини (а. с. 44-46). Мотиви, з яких виходив суду, застосовані норми права та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. При цьому, як неодноразово зауважував ЄСПЛ, при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частинами 2, 4 статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини 1 статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини 1 статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно пунктів 2-5 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у абз. 2 п. 16 постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як зазначив Верховний Суд у п. 44 постанови від 18.09.2019 по справі № 464/7647/17, основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Оцінивши та дослідивши усі докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що залишення дитини у відповідача є безумовно небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Більше того, суд вважає, що у даному випадку відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини з метою унеможливлення негативного розвитку дитини, а також її недогляду за дитиною, враховуючи вік дитини, що є неприпустимим. При цьому, суд зауважує, що батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, і з цим напрямком батьки будуть узгоджувати свою поведінку. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Вказане відповідає приписам частини 3 статті 170 Сімейного кодексу України, відповідно до якої якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд зазначає таке. Відповідно до вимог частини 4 статті 170 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. За змістом частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями СК України, визначено, що аліменти стягуються у таких розмірах: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно частин 2, 3 статті 193 Сімейного кодексу України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, тому має можливість докласти певних зусиль щодо працевлаштування та сплати аліментів на утримання своєї дитини. Відповідач зобов`язана утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття. З огляду на викладене, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання до суду позову з вимогами про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав у розмірі 908,00 грн та судовий збір у розмірі 908,00 грн за подання до суду позову з вимогами про стягнення аліментів.

Outcome: approved