Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

14.03.2018 року прокурор Лозівської місцевої прокуратури звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів, в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держземагенства у Харківській області "Про передачу в оренду земельної ділянки" від 30.12.2013 №ХА/6320282040:05:000/00000731; визнати недійсним, укладений 24.03.2014р. між ГУ Держземагенства у харківській області та [PERSON] договір оренди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, площею 166,8га (кадастровий №6320280400:05:000:0214), яка розташована за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, скасувавши його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 03.04.2014р. за №5252797 ( рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2014р., індексний номер:12222538); визнати недійсними , укладений 05.05.2014р. між [PERSON] та СТОВ АФ "Україна Нова", договір суборенди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, площею 166,8га (к.н. 6320280400:05:000:0214), яка розташована за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, скасувавши його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 09.07.2014 за №6345017 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.07.2014, індексний номер:14464529); зобов"язати [PERSON] та СТОВ АФ "Україна Нова" повернути у віддання держави в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 166,8га (кадастровий номер №6320280400:05:000:0214); стягнути з відповідачів сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Балаклійським відділом Лозівської місцевої прокуратури в ході вивчення стану законності відведення земельних ділянок для ведення фермерських господарств встановлено, що 26.12.2013 громадянин [PERSON] звернувся до Головного управління Держземагенства у Харківській області із заявою про надання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства загальною площею 166,8 га, що розташована за межами населених пунктів на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області. До вказаної заяви, заявником додані копії паспорту, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудову книжку, диплом про вищу освіту, графічні матеріали земельної ділянки та проект договору оренди землі. Наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області від 30.12.2013 № ХА/6320282040:05:000/00000731, [PERSON] надано в оренду земельну ділянку площею 166,8 га (кадастровий номер 6320280400:05:000:0214) для ведення фермерського господарства, яка розташована\~за межами\~населеного пункту\~на території\~Асіївської сільської\~ради Балаклійського\~району Харківської\~області, строком на 49 років. Пунктом 3.3\~вказаного наказу\~встановлено,\~земельну ділянку\~використовувати за\~цільовим призначенням,\~з дотриманням\~вимог статті\~96,\~103\~Земельного кодексу\~України,\~ЗУ «Про\~фермерське господарство»\~та інших\~нормативно-правових\~актів. На підставі зазначеного наказу між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та громадянином [PERSON] 24.03.2014 укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, строком на 49 років, який 03.04.2014 зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №5252797 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2014, індексний номер: 12222538). Відповідно до договору оренди нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 166,8 га становить 3\~831\~517,38 грн. та встановлена орендна плата в розмірі 153\~260,70 грн. на рік. В подальшому, Головним управлінням Держземагенства у Харківській області за результатами розгляду заяви [PERSON] від 29.05.2014 надано згоду (лист від 29.05.2014 №19-20-14-6622/0/9-14) на передачу в суборенду СТОВ Агрофірма «Україна Нова» вищевказаної земельної ділянки, терміном на 10 років. У звязку з цим, між громадянином [PERSON] та СТОВ Агрофірма «Україна Нова» 05.05.2014 укладено договір суборенди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 166,8 га (кадастровий номер 6320280400:05:000:0214), яка розташована за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, строком на 10 років та встановлена суборендна плата у розмірі 184\~800 грн. на рік, яка вноситься рівними частками щомісячно. Вказаний договір суборенди 09.07.2014 зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 6345017 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.07.2014, індексний номер: 14464529). Вищевказані акти органу виконавчої влади прийняті з порушенням вимог земельного законодавства, у звязку з чим підлягають скасуванню. Головним управлінням Держземагентства у Харківській області, усупереч вимогам ст. ст. 116, 118,\~123, 124, 134 Земельного кодексу України та ст. ст. 7, 8, 14 Закону України «Про фермерське господарство» (в\~редакції,\~що діяла\~на той\~час)\~прийнято наказ\~від 30.12.2013\~№ХА/6320282040:05:000/00000731,\~якими незаконно\~передано [PERSON]\~у користування\~(оренду),\~а в\~подальшому СТОВ\~Агрофірма «Україна\~Нова» в\~суборенду,\~земельну ділянку\~державної власності\~сільськогосподарського призначення\~загальною площею 166,8 га, без проведення земельних торгів (аукціону). Прокурор Євсюков О.С. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Щодо строку позовної давності, прокурор зазначив, що про вказані вище порушення прокуратурі стало відомо в січні 2018 року після отримання інформації від ГУ Держгеокадастру у харківській області, у звязку з чим вважає, що строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом не пропущено. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. У відзиві на позов від 20.04.2018 року зазначив, що оскільки ГУ Держземагентства у Харківській області видало наказ № ХА/6320282040:05:000/00000731 30.12.2013 року, то строк позовної давності сплив 30.12.2016 року. Договір оренди землі між ГУ Держземагентством та [PERSON] укладено 24.03.2014 року то строк позовної давності сплив 24.03.2017 року. Договір оренди землі від 24.03.2014 року був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав 03.04.2014, строк позовної давності сплив 03.04.2017 року. Договір суборенди між [PERSON] та СТОВ АФ «Україна Нова» укладено 05.05.2014 року, строк позовної давності сплив 05.05.2017 року. (а.с.122-125) Також просив застосувати до позову наслідки пропущення процесуальних строків Представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не з"явився, надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову заперечували. 12.04.2018 року надав відзив на позовну заяву, в кому зазначив, що за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів відповідачем видано наказ № ХА/6320282040:05:000/00000731 від 30.12.2013 року про передачу в оренду [PERSON] земельної ділянки загальною площею 166,8000 га кадастровий номер 6320280400:05:000:0214 для ведення фермерського господарства. Посилання позивача на той факт, що відповідачем під час розгляду заяви [PERSON] не перевірено можливість самостійно ним та працею найманих працівників вести фермерську діяльність, чи мав він власну техніку для обробки землі, ресурси для залучення найманих працівників чи оренди сільськогосподарської техніки, та необхідністю пересвідчитися в дійсності волевиявлення [PERSON] на створення фермерського господарства з метою вироблення товарної сільськогосподарської продукції, а як наслідок незаконності прийняття наказу усупереч вимогам ст.124, 134 ЗК України та ч.1 ст.7 ЗУ «Про фермерське господарство» є безпідставними та необґрунтованими. Оскільки в жодній із статей, на які посилається позивач, на Головне управління не покладено обовязку пересвідчуватись в дійсності волевиявлення громадянина [PERSON] Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до наказу № ХА/6320282040:05:000/00000731 від 30.12.2013 відповідачем було укладено з [PERSON] договір оренди землі від 24.03.2014 року строком на 49 років та встановлена орендна плата у розмірі 153260,70 грн. на рік, яка вноситься рівними частками щомісяця. Позивачем не доведено недійсності укладеного договору. До відповідача звернувся [PERSON] із заявою про надання згоди У зпро передачу в суборенду СТОВ Агрофірма «Україна Нова» земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 166,8 га (кадастровий номер 6320280400:05:000:0214), яка розташована за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, строком на 10 років. Головним управлінням Держземагенства у Харківській області за результатами розгляду заяви [PERSON] від 29.05.2014 надано згоду (лист від 29.05.2014 №19-20-14-6622/0/9-14) на передачу в суборенду СТОВ Агрофірма «Україна Нова» вищевказаної земельної ділянки, терміном на 10 років. Відповідно до п.29 договору оренди землі від 24.03.2014 року орендар має право передавати в суборенду земельну ділянку або її частину без зміни її призначення, за погодженням з орендодавцем.(а.с.74-81) Крім того ГУ Держгеокадастру у Харківській області просить застосувати до позову наслідки пропущення процесуальних строків відповідно до ч.2 ст.126 ЦПК України та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача СТОВ АФ «Україна Нова» [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. У запереченнях від 20.04.2018 року посилався на те, що прокурор вказує, що [PERSON] не додано відомостей щодо наявної у нього відповідної аграрної освіти або досвіду роботи у сільському господарстві, у тому числі відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження переліку документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві» від 12.08.2015 року № 584. Вказане не відповідає дійсності, у трудовій книжці [PERSON] наявні записи, що він був президентом, а потім генеральним директором у ТОВ Агропромислова компанія «Новий Стиль». Крім того, вказана прокурором постанова КМУ була прийнята у 2015 році, а [PERSON] звертався до Держземагентства у 2013 році. (а.с.109) Крім того, просив застосувати до вимог прокурора позовну давність, про що також надав відповідну заяву. Представник третьої особи до суду не з"явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Лозівською місцевою прокуратурою Харківської області надано відповіді на заперечення (а.с.143-184). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1\~ст.116 ЗК України\~(в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За змістом\~ст.93 ЗК України\~\~право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Згідно ч.ч.1, 2\~ст. 124 ЗК України\~передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними\~ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Частинами 2 і 3\~ст. 134 ЗК України\~визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому\~ст. 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Відповідно до ч.2\~ст.123 ЗК України\~особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених\~ст. 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Стаття 123 ЗК України\~(в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Спеціальним законом, який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України є\~Закон України «Про фермерське господарство». Відповідно до частин першої та другої\~статті 1 цього Закону\~фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»). Згідно з абзацом 1 частини першої\~статті 7 цього Закону\~для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини першої\~статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»). Частинами другою та четвертою\~статті 7 цього Закону\~передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом. Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2013 громадянин [PERSON] звернувся до Головного управління Держземагенства у Харківській області із заявою про надання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства загальною площею 166,8 га, що розташована за межами населених пунктів на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області. До вказаної заяви, заявником додані копії паспорту, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудову книжку, диплом про вищу освіту, графічні матеріали земельної ділянки та проект договору оренди землі. Наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області від 30.12.2013 № ХА/6320282040:05:000/00000731, [PERSON] надано в оренду земельну ділянку площею 166,8 га (кадастровий номер 6320280400:05:000:0214) для ведення фермерського господарства, яка розташована\~за межами\~населеного пункту\~на території\~Асіївської сільської\~ради Балаклійського\~району Харківської\~області, строком на 49 років. Пунктом 3.3\~вказаного наказу\~встановлено,\~земельну ділянку\~використовувати за\~цільовим призначенням,\~з дотриманням\~вимог статті\~96,\~103\~Земельного кодексу\~України,\~ЗУ «Про\~фермерське господарство»\~та інших\~нормативно-правових\~актів. На підставі зазначеного наказу між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та громадянином [PERSON] 24.03.2014 укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, строком на 49 років, який 03.04.2014 зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №5252797 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2014, індексний номер: 12222538). Відповідно до договору оренди нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 166,8 га становить 3\~831\~517,38 грн. та встановлена орендна плата в розмірі 153\~260,70 грн. на рік. В подальшому, Головним управлінням Держземагенства у Харківській області за результатами розгляду заяви [PERSON] від 29.05.2014 надано згоду (лист від 29.05.2014 №19-20-14-6622/0/9-14) на передачу в суборенду СТОВ Агрофірма «Україна Нова» вищевказаної земельної ділянки, терміном на 10 років. У звязку з цим, між громадянином [PERSON] та СТОВ Агрофірма «Україна Нова» 05.05.2014 укладено договір суборенди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 166,8 га (кадастровий номер 6320280400:05:000:0214), яка розташована за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, строком на 10 років та встановлена суборендна плата у розмірі 184\~800 грн. на рік, яка вноситься рівними частками щомісячно. Вказаний договір суборенди 09.07.2014 зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 6345017 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.07.2014, індексний номер: 14464529). Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство». Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів. При зверненні громадянина [PERSON] з заявою про надання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства не підтверджено наявності в нього необхідної сільськогосподарської техніки для обробітку такої площі землі. Відсутність зареєстрованої за громадянином [PERSON] власної сільськогосподарської техніки для обробітку землі підтверджується листами Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 27.12.2017 № 70/12989 та №70/12990. Окрім цього, в заяві [PERSON] не обґрунтовано необхідності одержання землі такої площі з урахуванням можливості її обробітку, не вказано перспектив діяльності фермерського господарства, чи наявна відповідна освіта або досвід роботи, чи самостійно заявник буде займатися фермерським господарством чи з використанням найманої робочої сили, а також не підтверджено наявність ресурсів для залучення найманих працівників чи оренду сільськогосподарської техніки не підтверджено. Головним управлінням Держземагенства в Харківській області під час розгляду заяви громадянина [PERSON] не перевірено можливість самостійно ним та працею найманих працівників вести фермерську діяльність, чи мав (має) він власну техніку для обробітку землі, ресурси для залучення найманих працівників чи оренди сільськогосподарської техніки, чи мав громадянин [PERSON] потенційних контрагентів, ресурси яких він може на договірних засадах залучити для ведення фермерського господарства, а також загалом, чи зможе потенційний орендар проводити діяльність на наданій земельній ділянці. Головне управління Держземагенства в Харківській області не пересвідчилось в дійсності волевиявлення громадянина [PERSON] на створення фермерського господарства з метою вироблення товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації для отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства, не перевірило, чи матиме можливість фермерське господарство, створене заявником, обробляти орендовані землі, чи буде досягнута законна мета оренди земельних ділянок, тобто чи насправді виникли та існують законні сподівання на здійснення майнового права - оренду землі, чи є такі сподівання практичними в своїй реалізації. У звязку з вищевикладеним, Головним управлінням Держземагенства у Харківській області, усупереч вимогам ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, що діяла на той час), незаконно прийнято наказ № ХА/6320282040:05:000/00000731 від 30.12.2013 року, що призвело до незаконної передачі [PERSON] у користування вищевказаної земельної ділянки. [PERSON] через півтора місяці після укладення та реєстрації договору оренди вищевказаної земельної ділянки із ГУ Держземагенством у Харківській області передав останню в суборенду СТОВ Агрофірма «Україна Нова», встановивши при цьому в договорі орендну плату в розмірі 184 800 грн. на рік, за умови, що за договором оренди для самого [PERSON] орендна плата була встановлена в розмірі 1153 260,70 грн. При цьому дії з передачі земельних ділянок в суборенду були здійснені ним як фізичної особою, оскільки фермерське господарство не було створено. Таким чином, дії [PERSON] були спрямовані для отримання СТОВ Агрофірма «Україна Нова» в користування земельної ділянки за спрощеною процедурою, а саме без проведення земельних торгів (аукціону), що передбачені ст.ст. 124, 134 ЗК України (в редакції, що діяла на той час), а сам [PERSON] не мав жодних намірів на створення фермерського господарства та використання земельної ділянки за призначенням. Крім того, відповідно до договору оренди б/н від 24.03.2014 укладеного між [PERSON] та ГУ Держземагенством у Харківській області земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення фермерського господарства, загальною площею 166,8 га, встановлена орендна плата у розмірі 153 260,70 грн., При цьому, відповідно до договору суборенди б/н від 05.05.2014 укладеного між громадянином [PERSON] та СТОВ Агрофірма «Україна Нова», яким передано в суборенду земельну ділянку сільськогосподарського (рілля), загальною площею 166,8 га, уже, встановлена суборендна плата у розмірі 184 800 грн. Однак, відповідно до ст. 288.6 Податкового кодексу України плата за суборенду земельних ділянок не може перевищувати орендної плати. Таким чином, договір суборенди б/н від 05.05.2014 укладений між [PERSON] та СТОВ Агрофірма «Україна Нова» незаконно та усупереч вимогам ст. 288.6 Податкового кодексу України. Правовідносини, що виникли, регулюються положеннями земельного законодавства, враховуючи системний зв»язок Земельного кодексу України, Закону України «Про фермерське господарство» та Закону України «Про оренду землі». Так, зокрема, спеціальний Закон України "Про фермерське господарство"визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону). Крім того, Закон України "Про фермерське господарство" передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми цьогоЗаконуне містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови. Таким чином, за змістом статей 1,7,8 Закону України "Про фермерське господарство" заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першоюстатті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів. Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року (справа № 6-2902цс15). В даному випадку, суд вважає доведеним, що Головне управління Держземагенства у Харківській області в порушення наведених вимогЗ акону України «Про фермерське господарство» не надало оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві [PERSON] про надання йому земельної ділянки для ведення фермерського господарства, оскільки у ній взагалі відсутні обґрунтування розміру земельної ділянки, перспективи діяльності фермерського господарства, відомості про наявність трудових і матеріальних ресурсів. Крім того, при розгляді заяви [PERSON] Головне управління Держземагенства у Харківській області не пересвідчилось в спроможності заявника вести фермерське господарство - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельній ділянці, наданій для ведення фермерського господарства. Жодних доказів відповідачем [PERSON] наявності у нього можливості займатися фермерським господарством, вести обробіток землі наданої йому в користування, як на момент її отримання так і на сьогоднішній день суду не було надано. Таким чином, судом встановлено, що відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви [PERSON] створило передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання відповідачем в користування земель державної власності без мети їх обробітку. В цілому, позовні вимоги прокурора з наведених вище підстав є обґрунтованими. Разом з тим, суд приходить до висновку, що вимоги прокурора не можуть бути задоволені у даній справі, оскільки вони заявлені з порушенням строків позовної давності, а представниками відповідачів в судовому засіданні заявлені клопотання про застосування вказаних строків (а.с. 81,106,116-120 ). Так, відповідно до ст.ст. 256-257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться встатті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Викладена позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-2469цс16). Крім того, у іншій своїй правовій позиції (№ 6-2070цс16 від 26 жовтня 2016 року) ВСУ зазначив наступне. За загальним правилом, закріпленим у частині першійстатті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першоїстатті 355 цього Кодексу, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. В обґрунтування своєї позиції по строках давності прокурором зазначено, що прокуратурі про вказані вище порушення стало відомо лише в січні 2018 року після надходження інформації та відповідних матеріалів від ГУ Держгеокадастру у Харківській області у звязку із чим строк позовної давності не пропущено. Як вбачається з матеріалів справи, основною вимогою, на якій ґрунтуються вимоги про визнання недійсними договору оренди та суборенди є визнання недійсним Наказу ГУ Держземагенства у Харківській області від 30.12.2013 року № ХА/6320282040:05:000/00000731 «Про надання в оренду земельних ділянок». Отже, саме державний орган в особі Держземагенства України прийняв рішення, яке на думку прокуратури прийняте з порушенням земельного законодавства та порушує права держави, а тому, враховуюче вищевикладене, слід вважати, що держава могла довідатися про порушення своїх прав з моменту прийняття такого рішення. Крім того, оскаржуваний договір оренди був підписаний між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 24.03.2014 року та був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.04.2014 року. При розгляді цієї справи суд виходить з того, що прокурором даний позов пред»явлено в інтересах держави. Держава, як суб»єкт, з усіма наявними у неї владними засобами, зобов»язана вживати заходів для недопущення порушень встановлених нею ж приписів, а отже про порушення земельного законодавства її ж органами, вона повинна була дізнатися з моменту виникнення таких порушень. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-яких доказів того, що держава не могла довідатися про порушення чинного законодавства при винесенні спірних наказу та договорів, позивачем суду надано не було. Пленумом Верховного суду України в абз.3 п.11 своєї постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз»яснив судам, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Outcome: dismissed