Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком" про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що з 03.11.1997 року [PERSON] працювала у відповідача на різних посадах, зокрема на посаді інженера з організації виробничих процесів електрозв"язку в Закарпатській філії ПАТ "Укртелеком"- з 01.01.2010 року. 16.04.2015 року наказом №118 її було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що при проведенні звільнення відповідач порушив її права та норми чинного законодавства. У зв'язку з викладеним просить поновити її на посаді інженера електрозв"язку або іншій посаді; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечила, пояснивши, що позивачка була звільнена з дотриманням вимог чинного трудового законодавства у зв"язку з скороченням чисельності та штату працівників, яке було проведено на підприємстві на підставі змін в організації виробництва та створення ефективної системи управління, підвищення продуктивності праці. На даний час поновити позивачку на посаді, з якої вона була звільнена неможливо, оскільки така посада в штатному розписі відсутня, а поновлення працівника на іншій посаді, ніж та, з якої відбулось звільнення- чинним трудовим законодавством не передбачено. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працювала на посаді інженера з організації виробничих процесів електрозв"язку в Закарпатській філії ПАТ "Укртелеком" з 01.01.2010 року (а.с.200-202). У відповідності до наказу Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» №118-0 від 16.04.2015 року про припинення трудового договору, [PERSON] була звільнена з посади інженера з організації виробничих процесів електрозв"язку у зв'язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України) (а.с.4). Зазначений наказ прийнятий на підставі Наказу Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» від 07.11.2014 року №532 "Про попередження працівників про майбутнє звільнення" (а.с.59). Рішенню про майбутнє звільнення працівників передувало прийняття 31.10.2014 року ПАТ «Укртелеком» наказу № 583 «Про скорочення чисельності та штату працівників», в якому зазначено: «скоротити чисельність та штат працівників ПАТ «Укртелеком» і у зв'язку з цим з 10.11.2014 року внести зміни до штатного розпису ПАТ «Укртелеком» (в частині філій ПАТ «Укртелеком»), затвердженого наказом ПАТ «Укртелеком» від 10.01.2014 року №6 «Про затвердження штатного розпису ПАТ «Укртелеком» станом на 01.01.2014р., а саме вивести структурні підрозділи та посади згідно з додатками із штатного розпису: Закарпатська філія (додаток №6)....» (а.с.45). Вищезгадані накази підтверджують той факт, що у відповідача мало місце скорочення чисельності та штату працівників, і посада позивачки була скорочена. На виконання наказу ПАТ «Укртелеком» від 31.10.2014 року №583 Закарпатською філією було видано наказ №532 від 07.11.2014 року «Про попередження працівників про майбутнє вивільнення» в п. 1.1 якого сказано: «Попередити в термін до 13.11.2014 року про майбутнє звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням чисельності та штату, відповідно до законодавства України нижче перерахованих працівників», в тому числі, [PERSON] Іванівну-інженера з організації виробничих процесів електрозв"язку 2 категорії Цеху телекомунікаційних послуг №4 (смт.Воловець) Дільниця технічної експлуатації станційних споруд (а.с.59). Стаття 492 Кодексу законів про працю України передбачає, що про наступне вивільнення працівник персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. З наказами від 31.10.2014 року №583 та від 07.11.2014 року №532 позивачку було ознайомлено 12.11.2014 року, про що свідчить її власноручний підпис в додатку до наказу (а.с.61). 12.11.2014 року позивачка [PERSON] була письмово попереджена про майбутнє звільнення з займаної посади на підставі п.1 статті 40 КЗпП України (а.с.62). У відповідності до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 1 ст.42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною другою цієї ж статті визначеного працівників, яким надається перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації. Одночасно з попередженням про звільнення [PERSON] було запропоновано ознайомитись з переліком вакантних посад по ПАТ «Укртелеком» Закарпатська філія станом на 12.11.2014 року. Позивачка просила розглянути її кандидатури на вакантні посади оператора компютерного набору, електромеханіка електрозв"язку, бухгалтера з обліку запасів (а.с.63-64). Твердження позивачки [PERSON] про те, що їй не було запропоновано іншої посади, спростовано письмовими доказами про те, що протягом двохмісячного терміну, який передував звільненню, позивача ознайомлювали з наявними вакансіями в Закарпатській філії ПАТ "Укртелеком", що підтверджується списками вакансій з відміткою про ознайомлення (чи актом про відмову від підпису), пропозиціями роботодавця про переведення, запрошеням на співбесіду (а.с.75, 80, 82-86), на які [PERSON] не з"явилася. Заяви про переведення її на іншу посаду до керівника підприємства не подавала, про що особисто підтвердила в судовому засіданні. Як зазначено у ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст.40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Позивач не є членом профспілкової організації з 25.06.2011 року (а.с.115-116). Крім цього, у відповідності до вимог ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Тобто, позовні вимоги про поновлення позивача на посаді інженера електрозв"язку Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком" або іншій посаді задоволенню не підлягають, так як [PERSON] було звільнено з посади інженера з організації виробничих процесів електрозв"язку в Закарпатській філії ПАТ "Укртелеком". Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З всебічного аналізу всіх наданих доказів в їх сукупності, вбачається, що ПАТ «Укртелеком» в особі Закарпатської філії приймаючи рішення про звільнення з займаної посади [PERSON] не допущено порушення чинного законодавства про працю, а відтак порушення прав та законних інтересів позивача, що могло бути підставою для задоволення вимог про поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - немає. При вірішенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, яку позивачка обгрунтовує порушенням відповідачем законодавства про працю при її звільненні, суд визнає їх безпідставними та недоведеними в судовому засіданні належними та допустими доказами, тому вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що покликання позивача на незаконне звільнення її з роботи є безпідставними, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на їх підтвердження, тому у задоволенні позову в цілому слід відмовити.

Outcome: dismissed