Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON], яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітніх осіб: [PERSON] та [PERSON], звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила встановити факт, що їх вимушене переселення у травні 2014 року, з окупованої території Донецької області України відбулось внаслідок збройної агресії [PERSON] [PERSON] проти України та окупації [PERSON] [PERSON] частини території Донецької області України. В обгрунтування заяви заявниця вказала, що вона народилася 27.09.1976 року в м. Харків. У неї є шестеро дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Разом вони були зареєстровані та проживали за адресою: [INFO]. До вимушеного переселення з окупованої частини території Донецької області вона була безробітною та перебувала на обліку по інвалідності (ІІІ группа, загальні захворювання). Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.11.2014 року за № [NUMBER] вона, разом з неповнолітніми дітьми, була вимушена переміститись з м. Донецьк до [ADDRESS], де зараз постійно проживають, а отже дана адреса є їх фактичним місцем проживання. Як загальновідомо, у кінці лютого - на початку березня 2014 року перекинуті з Росії війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів і з цього моменту фактично розпочалась військова агресія [PERSON] [PERSON] проти України. Згідно з постановою Верховної [PERSON] України Про Заяву Верховної [PERSON] України "Про відсіч збройній агресії [PERSON] [PERSON] та подолання її наслідків" від 21.04.2015 року №337-VIII, зазначені події розвивались за таким сценарієм: Збройна агресія [PERSON] [PERSON] проти України розпочалася 20.02.2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами [PERSON] [PERSON] порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і [PERSON] [PERSON] про статус та умови перебування Чорноморського флоту [PERSON] [PERSON] на території України від 28 квітня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків. 27.02.2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил [PERSON] [PERSON] захопили будівлі [PERSON] Міністрів та Верховної Ради Автономної [PERSON] Крим. Водночас відбулося створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил [PERSON] [PERSON], а Чорноморський флот [PERSON] [PERSON] заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. За цих обставин лідер партії "Русскоє единство" [PERSON] у незаконний спосіб проголосив себе головою [PERSON] Міністрів Автономної [PERSON] Крим та закликав Президента [PERSON] [PERSON] "забезпечити мир та спокій у Криму". У відповідь на цей заклик Президент [PERSON] [PERSON], порушуючи як міжнародне право, так і чину українсько-російську договірно-правову базу, а також положення Будапештського меморандуму, звернувся до [PERSON] [PERSON] Федеральних зборів [PERSON] [PERSON], яка своєю постановою від 01 березня 2014 року, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України Збройних Сил [PERSON] [PERSON]. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невідємної частини України - Автономної [PERSON] Крим та міста Севастополя. Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної [PERSON] Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республяки Крим до складу [PERSON] [PERSON], однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім [PERSON] [PERSON], що підтверджується Резолюцією Генеральної [PERSON] ООН 68/262 від 27 березня 2014 року «Територіальна цілісність України». 17 березня 2014 року Верховна [PERSON] Автономної [PERSON] Крим, розпущена постановою Верховної [PERSON] України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної ради Автономної [PERSON] Крим підписали з президентом [PERSON] [PERSON] Путіним «Договір про прийняття до [PERSON] [PERSON] [PERSON] Крим і створення у складі [PERSON] [PERSON] нових суб'єктів». 21 березня 2014 року владою [PERSON] [PERSON] було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую [PERSON] Республики Крым и образовании в составе Российской [PERSON] новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя". 15 квітня 2014 року з метою забезпечення додержання прав і свобод людини і громадянина, захист інтересів держави, державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах окупації Верховною [PERSON] України був прийнятий [PERSON] України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року № 1207-VII. [PERSON] визначив статус частини території України, як тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії [PERSON] [PERSON], встановив особливий правовий режим на цій території, визначив особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Згідно ст.1 даного Закону із змінами та доповненнями, внесеними відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15.09.2015 року №685-VIII [PERSON] Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації 20 лютого 2014 року. 14 серпня 2014 року з метою правової протидії агресору Верховною [PERSON] України також був прийнятий [PERSON] України "Про санкції" від 14 серпня 2014 року № 1644-VII, яким визначено механізм впровадження спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів щодо [PERSON] [PERSON]. 11 вересня 2014 року на виконання зазначеного Закону України "Про санкції" Кабінет Міністрів України видав розпорядження від 11 вересня 2014 року №829-р "Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів" саме у зв'язку з військовою агресією [PERSON] [PERSON]. Саме в цілісній сукупності всі наведені в хронологічній послідовності нормативно-правові акти відтворюють обставини, що відбувались на частині території України Автономної [PERSON] Крим та вказують на військову агресію [PERSON] [PERSON] по відношенню до України, наслідком якої стала повна окупація та подальша незаконна анексія території Автономної [PERSON] Крим, яка засуджена міжнародними інстанціями. Незаконно анексувавши [PERSON] Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України. Друга фаза збройної агресії [PERSON] [PERSON] проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами [PERSON] [PERSON] озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). Згідно з постановою Верховної [PERSON] України № 337-VII Про Заяву Верховної [PERSON] України «Про відсіч збройній агресії [PERSON] [PERSON] та подолання її наслідків», прийнятою 21 квітня 2015 року, зазначені події на сході України відбувалися за наступним сценарієм: Протягом травня 2014 року самозвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян [PERSON] [PERSON], у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних сил [PERSON] [PERSON], парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями громадянами [PERSON] [PERSON] батальйон «Восток», а також задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України. 11 травня 2014 року на окупованій території Донецької та Луганської області відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної [PERSON]» та «Донецької Народної [PERSON]». Показово, що ані самі референдуми, ані проголошені ними утворення та і не були визнані міжнародною спільнотою. 23 серпня 2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил [PERSON] [PERSON], зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил [PERSON] [PERSON]. Задіяння регулярних Збройних Сил [PERSON] [PERSON] у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: "За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)". На засіданні [PERSON] Безпеки ООН, яке відбулосся 29 серпня, делегація України заявила: "Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних зброєних сил". Після надзвичайного засідання комісії Україна НАТО, скликанного 29 серпня 2014 року на прохання України, Генеральний секретар НАТО А. Расмуссен кваліфікував вторгнення Збройних сил [PERSON] [PERSON] через східний і південно-східний українсько-російський державний кордон як «серйозну ескалацію збройної агресії Росії протии України». 29 червня 2016 року незалежна неурядова правозахисна організація Міжнародне партнерство за права людини разом із Норвезьким Гельсінським Комітетом та Українською Гельсінською Спілкою представила Звіт "Звідки відкрили вогонь? Розслідування транскордонних атак на сході України". Відповідно до Звіту, перетини кордону та напади на українські території були організовані за допомогою військових підрозділів [PERSON] [PERSON]. Покинуті речі персонального вжитку та сліди переміщення військової техніки; рух російських військових підрозділів на території [PERSON] [PERSON] і через кордон України; факти нелегальних перетинів українського кордону комбатантами з [PERSON] [PERSON], які згодом здійснювали напади на об'єкти військової інфраструктури, державні прикордонні частини та цивільні об'єкти; здійснення атак з локацій військових частин регулярних Збройних Сил [PERSON] [PERSON] слугують цьому підтвердженням. Крім того, проаналізовані у звіті докази прямого втручання російських збройних сил, служб безпеки, осіб, які прямо пов'язані з військовими підрозділами [PERSON] [PERSON], а також аналіз атак на населені пункти Луганської області влітку 2014 року доводять наявність міжнародного характеру збройного конфлікту на Донбасі. Незважаючи на укладення Мінських домовленостей, з моменту підписання 05.09.2014 року Мінського протоколу Збройні Сили [PERSON] [PERSON] та іррегулярні підрозділи російських найманців захопили Донецький аеропорт, м.Дебальцеве та інші населені пункти, розширивши контрольовану ними територію України у Донецькій та Луганській областях більше ніж на 500 квадратних кілометрів. Постачання російських окупаційних сил відбувається зокрема, за допомогою так званих "гуманітарних конвоїв, які регулярно скеровуються [PERSON] [PERSON] на територію України шляхом несанкціонованого перетинання українсько-російського державного кордону. Україною за наслідками збройної агресії [PERSON] [PERSON] прийнято постанову Верховної [PERSON] України від 17 березня 2015 року №254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. [PERSON] Верховної [PERSON] України від 27.01.2015 року №129-УІІІ законодавчий орган України затвердив звернення до ООН, Європейського парламенту, Парламентської [PERSON] Європи, Парламентської [PERSON] НАТО, Парламентської [PERSON] ОБСЕ, Парламентської [PERSON] ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання [PERSON] [PERSON] державою - агресором. Результатом такого звернення стало визнання міжнародним співтовариством через схвалення 08.07.2015 року переважною більшістю членів Парламентської [PERSON] ОБСЄ двох резолюцій, зокрема Резолюції "Продовження очевидних грубих і невиправданих порушень [PERSON] [PERSON] міжнародних норм і принципів ОБСЄ" та резолюції "Викрадені і незаконно утримувані громадяни України на території [PERSON] [PERSON]", які засвідчили факт здійснення [PERSON] [PERSON] збройної агресії проти держава Україна та факт протиправності утримання українських політичних вязнів в [PERSON] [PERSON]. Заявники також посилаються на те, що [PERSON] [PERSON] неодноразово порушувала норми Конвенції Організації Об'єднаних Націй "Про захист цивільного населення під час війни" від 12 серпня 1949 року, а також Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та відповідно такі права фізичних осіб як, право на життя, право на свободу, повагу до честі і гідності, право не бути підданим катуванням. Наявність таких порушень та факти збройної агресії [PERSON] [PERSON] підтверджуються серед іншого постановою ВРУ Про Заяву Верховної [PERSON] України «Про відсіч збройній агресії [PERSON] [PERSON] та подолання її наслідків» від 21.04.2015 року №337-VІІ, а також підтверджується наступними доказами. Із змісту статті "Танки прорвалися через неконтрольовані ділянки кордону" від 03.08.2014 року, яка міститься на сторінках Інтернет-порталу "ТСН", вбачається, що Росія продовжує накопичувати живу силу та озброєння на кордоні з Україною. Через неконтрольовані ділянки кордону 03.08.2014 року з боку [PERSON] [PERSON] були переправлені 10 танків, які рухались в бік Донецька. Неподалік села Біла Берізка, Брянська область, [PERSON] [PERSON] зосереджено 34 одиниці військової бронетехніки [PERSON] федерації з нанесеною символікою миротворчого військового контингенту (http://tsn.ua/ukrayina/v-doneck-yidut-10-rosiyskih-tankiv-yaki-vnochi-peretnuli-kordon-rnbo- 361721.html). Інформаційно-аналітичний центр Національної безпеки України від 20.06.2014 року на своєму офіційному сайті повідомляє, що за інформацією Міністра оборони України, [PERSON] [PERSON] перекинула на територію України 10 бойових машин "Град" БМ-21, танки Т-64 і іншу техніку. Причому є докази того, що ця техніка належить армії [PERSON] [PERSON] (http://mediarnbo.org/2014/06/20/vazhkazbroya_zrosiyskoi_federatsiyi/. Згідно до [PERSON] Міністрів "ДНР" "О создании Министерства внутренних дел "Донецкой Народной [PERSON]" № 17-4 від 17.07.2014 року, створено Міністерсво внутрішніх справ "Донецької Народної [PERSON]"(http://old.dnr-online.ru/dok). На офіційному сайті "ДНР" міститься також [PERSON] міністрів "ДНР" №17-5 від 17.07.2014 року "О создании Министерства Государственной Безопасности "Донецкой Народной Республики"(http://old.dnr-online.ru/dok). За інформацією в статті "Сили АТО відступили від кордону через шалений обстріл: багато загиблих і поранених" від 16.07.2014 року, яку опублікував Інтернет-ресурс "ПРАВДА ТУТ", 16.07.2014 року з боку населеного пункту Степанівка на Донеччині бойовики розпочали масований наступ на сили Національної гвардії України. Бійці українських 72-ї мотострілецької бригади та 24-ї аеромобільної бригади відійшли від позицій біля кордону під натиском постійних обстрілів із важкої артилерії, мінометів та "Градів", втративши багато бійців та техніки (http://gazeta.ua/articles/np/. Із змісту статті "Сепаратисти у Донецьку захопили ОДА. Кидають гранати" від 06.04.2014 року, яка міститься на сторінках Інтернет-порталу "УКРАЇНСЬКА ПРАВДА", вбачається, що проросійськи налаштовані агресивні особи скандуючи проросійські гасла, триваючи в руках прапори [PERSON] [PERSON], георгіївські прапори і прапори проросійських громадських організацій, включаючи заборонену "ДНР" захопили адміністративну будівлю Донецької обласної державної адміністрації. Біля захопленої адміністративної будівлі, на площі Леніна, було вирішено встановити кордон з Росією (http://www.pravda.com.ua/news/2014/04/6/7021505/). Із змісту статтті "Мирный митинг в Донецке закончился кровавой дракой (фото)", яку опублікував Інтернет-ресурс "Сегодня" 28.04.2014 року, слідує, що в Донецьку на вулиці Артема проросійськи мітингувальники обстріляли, закидали камінням автоколону проукраїнських активістів за єдність України, в результаті чого було 14 постраждалих (http:// www.segodnya.ua/)., та іншими публікаціями. \~Масовість таких порушень призвела до того, що в результаті збройної російської агресії на території Донецької та Луганської областей та на території Автономної [PERSON] Крим понад 921 000 осіб були переміщені в межах України станом на 23 січня 2015 року, що підтверджується резолюцією Парламентської [PERSON] Європи "Гуманітарна ситуація українських біженців і переміщених осіб" № 2028 від 27 січня 2015 року. Більше 2\~000 000 осіб залишаються в районах, контрольованих проросійськими бойовиками, схильними до нестабільності, серйозних порушень прав людини і створення неадекватних умов життя. За даними УВКБ ООН (UNHCR Ukraine) станом на 14 серпня 2015 року 1 438 000 осіб були змушені покинути свої домівки внаслідок збройної агресії [PERSON] [PERSON] на території України. Крім цього, відповідно до Заяви Міністерства закордонних справ України щодо виконання Мінських домовленостей від 01 березня 2016 року з моменту початку агресії загинуло понад 2600 українських військовослужбовців та понад 9000 було поранено. Заявниця також зазначає, що було порушено безпосередньо їх, гарантовані Конвенціями права, а саме: до початку збройної агресії [PERSON] [PERSON] проти України вона була повноправним громадянином держави Україна, де людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. До вимушеного переселення з окупованої території Донецької області вона проживала на території м. Донецьк, мала налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя разом зі своїми дітьми. Але, зважаючи на незаконну окупацію [PERSON] [PERSON] частини території Донецької області, вона була позбавлена такої можливості. На початку березня 2014 року в Донецьку почалися сумні події, які потім вилилися в протистояння. В той час місто було затоплено агресивними приїжджими з [PERSON] [PERSON], а також місцевими "протестуючими", які всюди ходили з георгіївськими стрічками та російськими прапорами і були готові бити за одне слово українською мовою, українську символіку, проукраїнську позицію. Переломним моментом вона вважає 5 березня 2014 року, коли в Донецьку пройшов масштабний мітинг "За єдність України", що закінчився кривавою бійкою. Зокрема, після завершення мітингу, на виході з площі Леніна, проросійські активісти напали на українських патріотів. Масштабна кривава бійка була досить тривалою, в ній постраждали кілька людей. Основна "битва" відбувалася біля фонтану на площі Леніна, де патріотів, які намагалися сховатися били палицями і ставили на коліна. Ближче до вечора частина проросійських протестувальників виламали решітку центрального входу адміністративної будівлі Донецької обласної державної адміністрації, прорвалися в будівлю адміністрації і пройшли вгору до 4-го поверху. Сталеві загородки, встановлені в ОДА раніше, були зламані. Через кілька хвилин український прапор на шпилі будинку був замінений російським. На козирку і флагштоку також з'явилися прапори держави-агресора. Внутрішні війська, які охороняли будівлю просто відійшли в сторону і нічого не робили. Незважаючи на напади з боку проросійських активістів патріотичні мітинги "за єдність України" тривали. Під час чергового патріотичного мітингу 13 березня 2014 року, на площі Леніна, від ножового поранення проросійського активіста загинув патріот України [PERSON]. Мітинг закінчився кровавим побоїщем, проросійські активісти нападали із залізними прутами, палицями, вогнепальною зброєю на колону мирних демонстрантів. Проросійських правопорушників дратували українські прапори, вони відбирали їх у проукраїнських демонстрантів, топтали та підпалювали. Після цієї події був ще мітинг в Калінінському районі в парку біля річки Кальміуса в Донецьку. На вищезгаданих мітингах вона участі не брала, стежила за ними за допомогою засобів масової інформації. З метою недопущення поширення будь-якої інформації з окупованої території, нелегітимні органи влади незаконно проголошеної "ДНР", відключили українські телеканали і радіо. Транслювалися тільки російські телеканали. Громадянам України, які не підтримували створення "ДНР" та відверто проявляли свої патріотично-налаштовані погляди щодо єдності України, залишатися в місті ставало небезпечно. Проросійські бойовики захоплювали і катували тих, хто використовував символіку України та спілкувався українською мовою. Її хвилювання за життя підсилювалась великою вірогідністю потрапити в полон до озброєних бойовиків, оскільки вона була патріотом своєї держави та людиною з твердою проукраїнською позицією Зазначені обставини призвели до неможливості подальшого проживання на території Донецької області, а тому вона вирішила залишити своє житло та переїхати разом із дітьми до іншої частини України аби мати елементарну змогу жити, не турбуючись про свою безпеку. Після переїзду довелося пристосовуватися до нових життєвих умов та шукати роботу, щоб забезпечити потреби своєї родини в засобах для існування. Зважаючи на складну економічну ситуацію, що обумовлена військовим конфліктом з державою-агресором [PERSON] [PERSON], вона зіткнулася з труднощами під час пошуку постійної оплачуваної роботи. Її сімя не відчуває впевненості у завтрашньому дні, за один короткий період часу залишилась без житла, без підтримки, без надії на повернення додому. Заявниця вважає, що внаслідок саме військової агресії [PERSON] [PERSON] на території Донецької області було - порушено цілу низку її прав і свобод, передбачених Конвенцією "Про захист прав людини та основоположних свобод" від 04.11.1950 року, Протоколом (Перший протокол) до цієї Конвенції від 20 березня 1952 року та Протоколом № 4 до цієї Конвенції від 16 вересня 1963 року, зокрема: право на життя, право на свободу та повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. №1706-VII, що містить визначення поняття внутрішньо переміщеної особи, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. За змістом ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. [PERSON] Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 p. №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» з наступними змінами і доповненнями було затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, додаток до якого визначає форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Однак, дана форма не передбачає внесення відомостей про конкретну причину (підставу), яка змусила залишити або покинути своє місце проживання внутрішньо переміщену особу (ч. 1 ст. ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII). Отримана заявницею довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.11.2014 року №6825800126 Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради на ім'я [PERSON] посвідчує лише факт вимушеного переселення з тимчасово окупованої території м. Донецьк до м. Хмельницький, і не містить в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень. Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 p. №1706-V1I не визначає порядку підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту та/або тимчасової окупації території України, та не виключає можливості звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення. Її звернення до суду обумовлено тим, що вона має на меті визначити свій статус, як особи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, що обумовлює виникнення прав та обовязків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Враховуючи вищевказане, завниця просить її заяву задоволити. В судовому засіданні заявниця [PERSON], яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], заяву підтримала, просить її задоволити суду пояснила, що вимушена була переїхати з свого місця проживання, оскільки в її місті були обстріли. Вона з дітьми залишили квартиру, все своє майно та в травні 2014 вимушені були виїхати в м. Хмельницький. На даний час вона з дітьми винаймає житло в [ADDRESS]. Представник заявниці в судовому засіданні заяву підтримав з підстав, викладених в ній, просить заяву задоволити. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом пордку. Вислухавши пояснення заявниці, представника заявниці, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася народилася 27.09.1976 року в м. Харків, та разом з своїми неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], були зареєстровані і проживали в [INFO]. В травні 2014 року [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] були вимушені переміститись з місця їх постійного проживання на тимчасово окупованій території Донецької області м. Донецьк, вул. Январська, 7, кв. 3, в м. Хмельницький, [ADDRESS], де зараз проживають, про що свідчить довідки про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи №6825800126 від 04.11.2014 року, №800126, №0000148782 від 04.10.2017 року. Судом також встановлено, що 15 квітня 2014 року Верховною [PERSON] України був прийнятий [PERSON] України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" № 1207-VII, який визначив статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії [PERSON] [PERSON] та встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Датою початку тимчасової окупації визначено 20 лютого 2014 року. Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної [PERSON] Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. 14 серпня 2014 року виходячи з положень Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та загальновизнаних міжнародних норм і правил, заявляючи, що пряме або опосередковане втручання у внутрішні і зовнішні справи України під будь-яким приводом є неприпустимим, усвідомлюючи потребу невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, включаючи ворожі дії, збройний напад інших держав чи недержавних утворень, завдання шкоди життю та здоровю населення, захоплення заручників, експропріацію власності держави, фізичних та юридичних осіб, завдання майнових втрат та створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод Верховною [PERSON] України також був прийнятий [PERSON] України "Про санкції" № 1644-VII, яким визначено механізм впровадження спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України Про санкції 11 вересня 2014 року Кабінет Міністрів України видав розпорядження №829-р "Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів", а саме у зв'язку з агресією [PERSON] [PERSON] проти України у військовій, економічній, енергетичній та інформаційній сфері, окупацією частини території України, сприянням терористичній діяльності на території України, порушенням прав і свобод громадян України, інтересів суспільства та держави, що створюють реальні та потенційні загрози національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України. [PERSON] Верховної [PERSON] України «Про Звернення Верховної [PERSON] України до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської [PERSON] Європи, Парламентської [PERSON] НАТО, Парламентської [PERSON] ОБСЄ, Парламентської [PERSON] ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання [PERSON] [PERSON] державою-агресором» від 27.01.2015 року №129-VІІ встановлено, що Україна залишається об'єктом воєнної агресії з боку [PERSON] [PERSON], яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна [PERSON] України визнає [PERSON] [PERSON] державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України - визнати [PERSON] [PERSON] державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність [PERSON] Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення). Також Верховна [PERSON] України [PERSON] від 21 квітня 2015 року №337-VIII схвалила текст Заяви Верховної [PERSON] України "Про відсіч збройній агресії [PERSON] [PERSON] та подолання її наслідків", у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що агресія [PERSON] [PERSON] проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами [PERSON] [PERSON] всупереч міжнародно-правовим зобов'язанням [PERSON] [PERSON] порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і [PERSON] [PERSON] про статус та умови перебування Чорноморського флоту [PERSON] [PERSON] на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків. Друга фаза збройної агресії [PERSON] [PERSON] проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами [PERSON] [PERSON] озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян [PERSON] [PERSON], у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. У вказаній Заяві Парламенту також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія [PERSON] [PERSON] проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил [PERSON] [PERSON], включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4 Заяви), та наведено численні факти порушень [PERSON] [PERSON] своїх міжнародних зобов'язань, посягань на територіальну цілісність України. Верховною [PERSON] України за наслідками збройної агресії [PERSON] [PERSON] також прийнято постанову від 17 березня 2015 року №254-VIII "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Резолюцією Парламентської [PERSON] Європи 2067 (2015) «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» асамблея висловила серйозну стурбованість зростаючою кількістю випадків осіб, що зникли безвісті у зонах військових дій в окремих частинах Донецької та Луганської областях України, а також в окупованому Криму. [PERSON] також висловила жаль стосовно рішень Президента [PERSON] [PERSON] утаємничувати дані щодо втрат серед особового складу збройних сил [PERSON] [PERSON] під час спецоперації у мирний час. З огляду на викладене факт збройної агресії [PERSON] [PERSON] проти України та окупації [PERSON] [PERSON] частини території Донецької області України є загальновідомим і не підлягає доведенню. Факти збройної агресії [PERSON] [PERSON] також підтверджуються наступними доказами: статтею "Танки прорвалися через неконтрольовані ділянки кордону" від 03.08.2014 року, яка міститься на сторінках Інтернет-порталу "ТСН" (http://tsn.ua/ukrayina/v-doneck-yidut-10-rosiyskih-tankiv-yaki-vnochi-peretnuli-kordon-rnbo-361721.html); повідомленням Інформаційно-аналітичного центру Національної безпеки України від 20.06.2014 року про те, що [PERSON] [PERSON] перекинула на територію України 10 бойових машин "Град" БМ-21, танки Т-64 і іншу техніку. Причому є докази того, що ця техніка належить армії [PERSON] [PERSON] (http://mediarnbo.org/2014/06/20/vazhkazbroya-z-rosiyskoi-federatsiyi/; статтею "Сили АТО відступили від кордону через шалений обстріл: багато загиблих і поранених", яку опублікував Інтернет-ресурс "ПРАВДА ТУТ" (http://gazeta.ua/articles/np/_sili-ato-vidstupili- vid-kordonu-cherez-shalenij-obstril-bagato-zagiblih-i-poranenih/569997?mobile=true); статтею "Сепаратисти у Донецьку захопили ОДА. Кидають гранати" від 06.04.2014 року, яка міститься на сторінках Інтернет-порталу "УКРАЇНСЬКА ПРАВДА" (http://www.pravda.com.ua/news/2014/04/6/7021505/) та іншими публікаціями. А також переглянутими в судовому засіданні відеозаписами. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. №1706-VII, що містить визначення поняття внутрішньо переміщеної особи, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. За змістом ч. 1ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. [PERSON] Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 p. N 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» з наступними змінами і доповненнями було затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, додаток до якого визначає форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Однак, дана форма не передбачає внесення відомостей про конкретну причину (підставу), яка змусила залишити або покинути своє місце проживання внутрішньо переміщену особу (ч. 1 ст. ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII). Отримані заявницею довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб №6825800126 від 04.11.2014 року, №800126, №0000148782 від 04.10.2017 року, видані відповідно на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, посвідчує лише факт їх вимушеного переселення з м. Донецьк до міста Хмельницький і не містить в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень. Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 p. №1706-V1I не виключає можливості звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення. Женевська Конвенція «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949 року застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив. Особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є (ст. 4 Конвенції). Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід встановити факт, що вимушене переселення [PERSON], [INFO], разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у травні 2014 року з окупованої території Донецької області України відбулось внаслідок збройної агресії [PERSON] [PERSON] проти України та окупації [PERSON] [PERSON] частини території Донецької області області України.

Outcome: approved