Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

03.10.2017 від ПАТ КБ "Приватбанк" надійшла позовна заява до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 30 338 грн 31 коп. за кредитним договором № б/н від 02.12.2008, яка станом на 31.08.2017 складається з 575 грн 69 коп. - заборгованості за кредитом; 24 129 грн 84 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 950 грн 00 коп. - пені та комісії, а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1 432 грн 78 коп. - штраф (процентна складова); а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 600 грн 00 коп. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.12.2008 [PERSON] отримав кредит у розмірі 700 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ "Приватбанк", у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування позивача з ЗАТ КБ "Приватбанк" на ПАТ КБ "Приватбанк", про що зазначено у п. 1.1. Статуту ПАТ КБ "Приватбанк". Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/tenns/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2017 має заборгованість - 30 338 грн 31 коп., яка складається з наступного: з 575 грн 69 коп. - заборгованості за кредитом; 24 129 грн 84 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 950 грн 00 коп. - пені та комісії, а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1 432 грн 78 коп. - штраф (процентна складова). Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред`явлення в суді даного позову (а. с. 2-3). Одночасно з позовною заявою представник позивача Савіхіна А. М. подала заяву про судовий розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення (а. с. 20). Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 02.11.2017 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено судовий розгляд на 30.11.2017. 30.11.2017 в зв`язку з першою неявкою учасників справи судовий розгляд відкладено до 02.02.2018. 31.01.2018 [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву та зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору не укладеним (а. с. 34-35). На обґрунтування відзиву зазначив, що з позовними вимогами він категорично не згоден, виходячи з наступного: він категорично не погоджується із зазначеною сумою заборгованості, оскільки: не вважає надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг та інші документи частиною договору про надання кредиту та доказом укладання такого договору; квитанції про погашення кредиту він зберігав 5 років, після чого вони були знищені, оскільки зобов`язання з його боку були повністю виконані, строк позовної давності минув, ніяких претензій з боку банку до нього не надходило. Наданий же позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості, доказом сплати ним в зазначені дати чергових платежів, оскільки по суті цей розрахунок є калькуляцією, виконаною самим позивачем, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій. Вважав, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем є внутрішньою калькуляцією, яка жодним належним доказом з боку позивача не підтверджена. Позивачем пропущено строк позовної давності. Він звернувся до банку з заявою про своє бажання оформити кредитку на своє ім`я 02.12.2008. Позивач звернувся до суду в грудні 2016 року, тобто більше чим через 9 років. Загальний строк позовної давності встановлений чинним законодавством України в три роки. Про те, що він особисто або за його згодою здійснювались платежі в період, які зазначені в розрахунку заборгованості позивачем доказів не надано, окрім внутрішнього документу банку (розрахунок заборгованості), який не є належним та допустимим доказом здійснення таких платежів. Просив суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності. Посилався на правову позицію, яка викладена в Постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 по справі № 6-2469цс16, як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог позивача і як підставу своєї заяви про застосування до позовних вимог строку позовної давності (а. с. 36-37). Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 02.02.2018 судом прийнято рішення про проведення підготовчого засідання, під час якого прийнято зустрічний позов та відкладено підготовче засідання до 28.03.2018. 27.03.2018 від представника ПАТ КБ "Приватбанк" Демченко А. М. надійшов до суду відзив на зустрічну позовну заяву (а. с. 46-53, 91-94). 27.03.2018 від представника ПАТ КБ "Приватбанк" Демченко А. М. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.12.2008 [PERSON] отримав кредит у розмірі 700 грн 00 к. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому виді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Вважала, що Закон України "Про захист прав споживачів" не поширюється на спірні правовідносини. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою дієздатною особою, якою підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Згідно довідки про отримання кредитних карт клієнт отримав кредитні карти № [NUMBER] , № [NUMBER] остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 11.2015 року. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. При укладанні договору вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальника у виді другого примірника договору. Для зручності клієнтів у Приватбанку організована: цілодобова служба клієнтської підтримки 0800500003; цілодобовий онлайн чат, розміщений на сайті www.privatbank.ua; інтернет-банк Приват24 www.privat24.ua; термінали самообслуговування, адреси розміщення яких можна подивитися на сайті www.privatbank.ua; cмс-канал - послуга МоbіlеВаnking. Також, при необхідності отримання інформації (у тому числі виписок, довідок про розмір заборгованості та інше), клієнти ПАТ КБ "Приватбанк" мають можливість ознайомитися з нею в обслуговуючому відділенні ПАТ КБ "Приватбанк". Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов`язок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту, саме тому заперечення відповідача в частині не знання наявності та суми заборгованості являються необґрунтованими. Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у виді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 справа № 6-61цс14 "Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору." Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 11.2015 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 29.09.2017 - до спливу позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Також згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Враховуючи викладене просила суд задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі. (а. с. 70-76, 104-107). 28.03.2018 за клопотанням представника відповідача - адвоката Браславської О. А. відкладено підготовче засідання. 11.05.2018 підготовче засідання відкладено в зв`язку з першою неявкою учасників справи. 26.06.2018 в зв`язку з відрядженням судді підготовче засідання перенесено. 29.08.2018 підготовче засідання відкладено, в зв`язку з неявкою учасників справи. 18.10.2018 за клопотанням представника відповідача - адвоката Браславської О. А. відкладено підготовче засідання. 22.10.2018 від представника відповідача - адвоката Браславської О. А. надійшли заперечення щодо відповіді на відзив, в якому зазначено, що у відповіді на відзив (як і в позовній заяві) позивач стверджує, що [PERSON] отримав 02.12.2008 кредит у розмірі 700 грн. При цьому, ані в додатках до позовної заяви, ані у відповіді на відзив, позивач не надає жодного доказу надання відповідачу кредиту саме в такому розмірі. Крім цього, в доданій до відзиву на відповідь виписці по рахунку по картці [NUMBER] зазначений кредитний ліміт в розмірі 580 грн, а в заяві про бажання оформити на своє ім`я кредитку (яку позивач називає договором) зазначений кредитний ліміт в розмірі 500 грн. Вважала, що позивачем не надано належного та допустимого доказу видачі відповідачу кредиту на будь-яку суму. Позивач стверджує, що на спірні правовідносини не поширюються норми Закону України "Про захист прав споживачів", що не відповідає дійсності, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 визначено, що положення п. 22, п. 23 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання так і під час виконання такого договору. До відповіді на відзив позивачем надана виписка по рахунку по кредитній картці [NUMBER] , згідно якої останньою датою користування відповідачем кредитною карткою (зняття коштів) є 28.12.2011. Після вказаної дати відповідач карткою не користувався, грошові кошти з неї не знімав, кредитні кошти не повертав. Відповідачу нічого не відомо про другу картку за № [NUMBER] зі строком дії - 11.2015. Вказану картку відповідач не отримував та нею не користувався. Доказів отримання та підстав отримання відповідачем другої картки позивачем не надано, окрім довідки від 27.03.2018, яка не є належним документом отримання відповідачем вказаної картки та користування нею. Окрім цього, у наданій позивачем виписці відсутня будь-яка інформація з операцій по картці за № [NUMBER]. Відсутня така інформація і в будь-яких інших доказах, наданих позивачем. Саме посилаючись на другу кредитну картку за № [NUMBER], позивач обґрунтовує свої заперечення щодо застосування строків позовної давності. Оскільки відповідач не отримував другої кредитної картки та нею не користувався, останній раз знімав кошти з кредитної картки за № [NUMBER] - 28.12.2011, є всі підстави застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності, про що відповідач заявив у відзиві на позовну заяву та підтримує цю заяву і на цей час. Просила застосувати до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду України, яка викладена в Постанові від 18.07.2018 у справі № 753/11267/16-ц, відповідно до якої відсутність доказів підписання та ознайомлення позичальника з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, свідчать про те, що вказані документи неможливо вважати частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а. с. 129). 30.11.2018 від представника відповідача - адвоката Браславської О. А. надійшла заява про розгляд справи за її та [PERSON] відсутності, проти позовних вимог позивача за первісним позовом заперечувала з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 03.12.2018 від представника позивача Гаренко Н. В. надійшла відповідь на заперечення, в якій наведено доводи, що повторюють раніше викладені у відзиві на зустрічний позов та відповіді на відзив на первісний позов (а. с. 131-136, 141-146, 151-153). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.01.2019. 16.01.2019 в зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні №621/2205/17 судовий розгляд відкладено. 31.01.2019 судовий розгляд відкладено через відсутність достатніх підстав для розгляду справи за відсутності сторін через неналежне підтвердження повноважень представника позивача за первісним позовом. 05.02.2019 від представника позивача Гаренко Н. В. надійшли копії довіреності та витягу із статуту АТ КБ "Приватбанк" на підтвердження наданих йому повноважень. 21.03.2019 належним чином повідомлені учасники справи та їх представники на судовий розгляд не з`явилися. 22.03.2019 під час вирішення питання щодо можливості судового розгляду за відсутності сторін виявилося, що суд позбавлений можливості встановити фактичні обставини даного спору, оскільки необхідні пояснення представника позивача щодо обставин, якими обґрунтовується позов, визнано явку представника позивача в судове засідання обов`язковою та відкладено розгляд справи на 07.05.2019. 07.05.2019 за клопотанням представника позивача Красило В. І. відкладено судовий розгляд. 10.05.2019 представник позивача АТ КБ "Приватбанк" Красило В. І. надіслав до суду заяву про заміну первісного позивача належним позивачем. На обґрунтування заяви зазначив, що відповідно до наказу № 519 від 21.05.2018 назву ПАТ КБ "Приватбанк" змінено на АТ КБ "Приватбанк" (а. с. 181, 182). 05.06.2019 від представника відповідача - адвоката Браславської О. А. надійшла заява про заміну відповідача за зустрічною позовною заявою [PERSON] з ПАТ КБ "Приватбанк" на правоноступника АТ КБ "Приватбанк" (а. с. 189). 06.06.2019 від представника відповідача - адвоката Браславської О. А. надійшла заява про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору не укладеним (а. с. 190). В судовому засіданні 19.06.2019, відповідно до вимог ст. 55 ЦПК України, здійснена заміна позивача (відповідача за зустрічним позовом) - ПАТ КБ "Приватбанк" на правонаступника - АТ КБ "Приватбанк". Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.06.2019 зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору не укладеним залишено без розгляду. 19.06.2019 представник позивача Красило В. І. підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у заявах по суті справи, що були подані під час підготовчого провадження. Вислухавши представника позивача, дослідивши доводи заяв по суті справи, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 02.12.2008, Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", Умови і правила надання банківських послуг, Згідно до наказу №906 С-169 від 23.08.2006 року "Про внесення змін до договірну базу по платіжних картах, договірну базу по споживчому кредитуванню і в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів", повідомлення про зміну тарифів, копії паспорта [PERSON] підтверджується, що 02.12.2008 між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 700 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 6-14, 59-66, 82, 98-101). Своїм підписом відповідач погодився з тим, що дана заява, разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку" та "Пам`яткою клієнта" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Повноваження позивача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у витягу з ЄДРПОУ від 27.12.2016, Банківській ліцензії № 22 від 05.10.2011, Статуті Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03.04.2017 № 409, Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Статуті Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 № 519 (а. с. 16-19, 169-170, 174, 183-188). Відповідно до п. 5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою НБУ від 18.06.2003 № 254 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за № 559/7880, чинного на момент виникнення зобов`язання (втратив чинність 07.07.2018 на підставі Постанови НБУ 04.07.2018 № 75 "Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України"), особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п. 5.1. цього Положення). Згідно розрахунків, наданих позивачем у виді виписки по особовому рахунку за кредитним договором б/н, укладеним між позивачем та [PERSON] , станом на 31.08.2017 мається заборгованість - 30 338 грн 31 коп., яка складається з наступного: 575 грн 69 коп. - заборгованості за кредитом; 24 129 грн 84 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 950 грн 00 коп. - пені та комісії, а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1432 грн 78 коп. - штраф (процентна складова) (а. с. 4-5). З листа ПАТ КБ "Приватбанк" № 30.1.0.0/2-20170929/595 від 27.03.2018 вбачається, що відповідач - клієнт [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 02.12.2008 отримав картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , остання мала термін дії 11.2015 року (а. с. 83, 111). З виписок за картковими рахунками № [NUMBER] , № [NUMBER] [NUMBER] за період з 01.12.2008 по 27.03.2018 вбачається, що сума заборгованості становить: 46 057 грн 89 коп. (а. с. 54-58, 77-81, 95-97, 108-110). Отже, позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням кредитного договору та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У грудні 2008 року відповідач отримав кредит (кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки) у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яка перевипускалася та за останньою встановлено строк дії до останнього дня листопада 2015 року. З урахуванням передбаченого законом трирічного строку позовної давності, позовна давність спливає 1 грудня 2018 року, а з позовом до суду банк звернувся у жовтні 2017 року, тобто відсутній пропуск позивачем трирічного строку позовної давності щодо заборгованості за кредитом, а також за відсотками, нарахованими за три роки, що передували зверненню з позовом. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), у якій також вказано, що для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якого банк мав право на стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, зазначивши, що після спливу дії договору, право кредитодавця на стягнення процентів за кредитом і пені припиняється, а тому вимоги про їх стягнення у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, задоволенню не підлягають. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відтак, після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Оскільки позовна давність до основної вимоги не спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність не спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу. В такому випадку, відсотки підлягають стягненню з 03.10.2014, з у рахуванням звернення позивача з позовом 03.10.2017 року, до закінчення строку дії картки - 30.10.2015, що згідно розрахунків, наданих позивачем, складає 3 157 грн 48 коп. Стосовно стягнення пені слід зазначити, що вона стягненню не підлягає, оскільки з позовом позивач звернувся 03.10.2017, з врахуванням строку позовної давності її стягнення можливе лише за 1 рік з 03.10.2016 по 03.10.2017, тоді як строк дії картки закінчився в листопаді 2015 року. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Суд дійшов висновку про задоволення позову в сумі: по тілу кредиту станом на 31.08.2017 - 575 грн 69 коп.; по відсоткам за користування кредитними коштами за період з 03.10.2014 по 30.11.2015 - 3 157 грн 48 коп. (3733 грн 17 коп.). 5 % від суми 3733 грн 17 коп. дорівнює -186 грн 66 коп. Вимога щодо стягнення 250 грн 00 коп. - штрафу (фіксована частина) заявлена позивачем в межах суми, передбаченої п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг. Отже, остаточно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість по тілу кредиту станом на 31.08.2017 - 575 грн 69 коп.; заборгованість про відсоткам - 3 157 грн 48 коп. за період з 03.10.2014 по 30.11.2015; 250 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина) та 186 грн 66 коп. - штраф (процентна складова), всього: 4 169 грн 83 коп. У решті позову АТ КБ "Приватбанк" належить відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що складає 219 грн 91 коп.

Outcome: partial