Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Хрустовської О.П. звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить: розірвати договір купівлі-продажу та відшкодувати вартість холодильної вітрини у розмірі 10 950,00 гривень за рахунок відповідача на користь позивача; зобов`язати відповідача прийняти холодильну вітрину неналежної якості за його рахунок; відшкодувати майнову шкоду у розмірі 84 501 гривень; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень; судові витрати у розмірі 10 045 гривень залишити за відповідачем. В обґрунтування\~\~заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що 03.02.2020 він я придбав (замовив) у ФОП [PERSON] холодильну вітрину Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100 (далі - холодильна вітрина). Вартість товару становить 10950,00 гривень. Також продавець надав гарантійний талон на строк 6 місяців від дати продажу, а саме від 03.02.2020. 04.02.2020 позивач отримав товар на Новій пошті. Вже 05.02.2020 він підключив холодильну вітрину та розмістив в ній харчові продукти, для перевірки її роботи. Проте вранці 06.02.2020 позивач виявив, що всі харчові продукти були зіпсовані, а температура в холодильній вітрині була на рівні +20 градусів за Цельсієм. Цього ж дня він зв`язався з ФОП [PERSON] і пояснив ситуацію, а саме, що стався гарантійний випадок і вимагав повернення сплаченої за холодильну вітрину грошової суми, на що [PERSON] відмовили. 10.02.2020 позивачу довелося викликати спеціаліста для огляду холодильної вітрини. Викликаний спеціаліст відмітив тип поломки як гарантійний. У той же день позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката та запропонував також зв`язатися по телефону з ФОП [PERSON] для роз`яснення ситуації та вирішення проблеми мирним шляхом, а саме гарантійним обслуговуванням. Однак [PERSON] відмовив у наданні гарантії. 17.02.2020 [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] з письмовою претензією щодо розірвання договору та відшкодування завданих збитків, проте відповіді так і не отримав. Так, при покупці холодильної вітрини позивачеві було надано гарантійний талон на строк 6 місяців від дати продажу, а саме від 03.02.2020, гарантійний строк не вичерпано. Тому вимога щодо розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми є правомірною з огляду дотримання гарантійного строку та наявності істотного недоліку холодильної вітрини. З огляду на порушення права позивача на належну якість продукції та обслуговування і відповідно до ст. 4 Закону України № 1023-XII позивач також має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Тому позивач просить відшкодувати йому суму у розмірі 84 501 грн., виходячи з наступного: - витрати на заміну харчових продуктів - 500 грн., - оплата доставки холодильної вітрини у розмірі 1001 грн.; - штраф за порушення зобов`язання за Попереднім договором від 31.01.2020 у розмірі 10 000 грн., що виник через неналежну якість холодильної вітрини проданої ФОП [PERSON] і як наслідок необхідність відповідати за порушення Попереднього договору, а саме за неукладення основного договору оренди щодо холодильної вітрини; - упущена вигода у розмірі 73 000 грн. гривень через те, що позивачем було укладено попередній договір оренди холодильної вітрини, але у нього не стало можливості для укладення основного договору з незалежних від нього обставин - саме через несправність холодильної вітрини. Як споживач і відповідно до ст. 4 Закону України № 1023-XII позивач також має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до законодавства моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. [PERSON] вважає, що внаслідок бездіяльності відповідача, порушенням ним прав позивача, передбачених Закону України № 1023-XII останньому було завдано моральної шкоди, через неможливість належним чином користуватися придбаним і фактично оплаченим майном, як наслідок неможливість укладання договору, що завдало шкоди його діловій репутації, необхідністю витрачати свої кошти і час на звернення за правовою допомогою і в подальшому необхідністю відстоювати свої права в суді. Тому моральну шкоду він оцінює у 5\~000 гривень. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, які складають 10 045 грн.. 10.02.2020 позивач уклав Угоду про надання правової допомоги адвоката, бо не володіє спеціальними знаннями у сфері права. Тому для надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва моїх інтересів в судах [PERSON] звернувся до адвоката. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав. Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15.10.2020 у справі №953/4825/20 позовні вимоги [PERSON] задоволено. Розірвано договір купівлі-продажу холодильної вітрини Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100 між Підприємцем [PERSON] та [PERSON] від 03.02.2020. Стягнуто з [PERSON] у якості відшкодування вартості холодильної вітрини у розмірі 10 950,00 грн.. Зобов`язано [PERSON] прийняти холодильну вітрину неналежної якості за його рахунок. Стягнуто з [PERSON] у якості відшкодування майнової шкоди у розмірі 84 501 грн. Стягнуто з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Стягнуто з [PERSON] судові витрати, понесені у зв`язку з наданням правової допомоги в розмірі 10 045 грн. Стягнуто з [PERSON] судовий збір у розмірі 1004,51 грн. на користь держави. Відповідач [PERSON] в особі представника адвоката Вороніна В.В. звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою суду від 09.02.2021 поновлено відповідачеві [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2020 року. Заяву представника [PERSON] про перегляд заочного рішення у справі №953/4825/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача задоволено. Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2020 року у цивільній справі №953/4825/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача скасовано. Цивільну справу за позовом №953/4825/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача призначено до розгляду\~в поряду спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При скасуванні заочного рішення та призначення справи до розгляду судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам\~ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 02.03.2021 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позов за підписом представника відповідача адвоката Вороніна В.В. (а.с.152-158). Так, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені останнім судові витрати, що складаються з 454,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 19295,10 грн. При цьому посилається на те, що до виниклих правовідносин положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються, оскільки згідно з п. 22 ст. 1 Закону N 1023-XII споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 03 лютого 2020 року [PERSON] придбав у ФОП [PERSON] холодильну вітрину "Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100", вартість товару становить 10950,00 грн., що підтверджується товарним чеком №15 від 03 лютого 2020 року (далі - Товар). Вказаний Товар, за своїм базовим призначенням, використовується у торгівлі кондитерськими виробами та не використовується у повсякденному житті для задоволення побутових потреб людини. Також, відповідно до матеріалів справи та оскаржуваного рішення, 31 січня 2020 року ФОП [PERSON] та [PERSON] уклали Попередній договір оренди обладнання №1, відповідно до п.1.1. якого: «згідно даного Договору Сторони до 07.02.2020 зобов`язуються укласти договір оренди холодильної вітрини для зберігання продуктів харчування». Згідно з п. 1. ст. 1 ЗУ «Про підприємство», Підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Згідно з преамбулою ЗУ «Про підприємство» "підприємницька діяльність" є тотожною до "підприємництво". Тобто, відповідно до доказів, які знаходяться в матеріалах справи, позивач придбав Товар не для задоволення власних особистих потреб, а саме задля провадження своєї підприємницької діяльності та отримання прибутку з оренди придбаного у відповідача Товару. Згідно з правовою позицією, викладеною у Листі Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року «Аналізі судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)», якщо громадянин (покупець, замовник) у правовідносинах виступає як підприємець, або фактично використовував придбаний чи замовлений товар у підприємницькій діяльності, або як найманий працівник, то на його відносини з продавцем Закон N 1023-XII не поширюється. При цьому Закон N 1023-XII не містить критеріїв розмежування використання товару для особистих потреб із використанням його у підприємницькій діяльності чи виконання обов`язків найманого працівника. При вирішенні питання про можливість застосування до спірних правовідносин положень Закону N 1023-XII суду необхідно з`ясувати, для яких цілей використовується придбана продукція: особистих потреб фізичної особи чи її використання пов`язане із підприємницькою діяльністю фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності. Тому, оскільки ст. 1 п. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, проте, як вбачається з позовної заяви, [PERSON] купляючи холодильну вітрину "Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100" мав на меті займатися підприємницькою діяльністю та отримувати прибуток, відповідач вважає, що в даному випадку [PERSON] не є споживачем в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів". Щодо неналежної якості товару. Обґрунтовуючи позов, а саме факт неналежної якості товару, [PERSON] використав Дефектний акт № 1 від 10.02.2020 виданий ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в якому значиться, що при обстеженні Холодильної вітрини ВХНку - 100, було встановлено наступне: при обстеженні холодильної вітрини виявлено невідповідність температури всередині вітрини і температури робочої, яка вказана в описі, а саме всередині вітрини температура +20 градусів, а в опису зазначено від 0... до +5. Ремонт не проводився, так як вітрина на гарантії. Вказаний акт підписано та скріплено печаткою [PERSON] . Відповідач наголошує, що такий висновок спеціаліста не може слугувати доказом по справі оскільки не є належним в розумінні ст.74, 76 ЦПК України. Спеціаліст повинен володіти спеціальними навичками та знаннями необхідними для надання консультацій суду з технічних питань, але позивач не надав доказів належної кваліфікації та жодним чином не підтвердив наявність в ФОП [PERSON] необхідних навичок та умінь для надання кваліфікованого та достатнього висновку щодо обставин справи. Також відповідач звертає увагу суду на те, що про вказані у дефектному акті порушення температурного режиму позивач був обізнаний з огляду на наступне. Обґрунтовуючи неналежну якість товару, саме невідповідність температурного режиму заявленим характеристикам, позивач вказує, що замість 0 °С... до +5 °С всередині вітрини температура становила+20 °С градусів. Відповідно до опису Товару на сайті відповідача, вітрина обладнана двом скляними полками з функцією динамічного охолодження. Під функцією динамічного охолодження мається на увазі наступне: Так як, в вітринах зі статичним охолодженням холодне повітря опускається на викладку і додаткові полки не охолоджує, в даній вітрині додана додаткова, функція охолодження полиць. Яка здійснюється за допомогою невеликого кулера, шляхом змішування холодних і теплих шарів повітря всередині вітрини. При цьому досягається середнє значення температури, яке залежить від умов експлуатації. Неодноразово під\~час телефонних\~розмов позивачу\~додатково повідомлялось,\~що при\~увімкненні функцією\~динамічного охолодження\~температура буде\~вищою,\~як і\~зазначено у\~технічному описі\~товару,\~але така\~інформація [PERSON] \~була проігнорована. Вказує, що посилання позивача на направлення претензій щодо розірвання договору та відшкодування збитків є безпідставними, оскільки позивач, на підтвердження належного направлення поштового відправлення, повинен надати, окрім касового чеку, опис вкладення з належним відбитком печатки об`єкта поштового зв`язку. Тому надані [PERSON] докази направлення претензії є неналежними та суд не може ґрунтуватись на них при вирішенні справи по суті. Щодо обґрунтованості завданої шкоди. Позивач заявляє вимогу про відшкодування збитків у розмірі 84 501 грн., виходячи з наступного: - витрати на заміну харчових продуктів у розмірі 500 грн.; - оплата доставки холодильної вітрини у розмірі 1001 грн.; - штраф за порушення зобов`язання за Попереднім договором від 31.01.2020 у розмірі 10 000 грн., що виник через неналежну якість холодильної вітрини проданої ФОП [PERSON] і як наслідок необхідність відповідати за порушення Попереднього договору, а саме за не укладення основного договору оренди щодо холодильної вітрини; - упущена вигода у розмірі 73 000 грн. через те, що позивачем було укладено попередній договір оренди холодильної вітрини з ФОП [PERSON] , однак можливості для укладення основного договору у позивача не стало через несправність холодильної вітрини. Відповідач повністю не погоджується з вказаними збитками . Щодо витрат на заміну харчових продуктів у розмірі 500 грн. В матеріалах справи відсутні докази, які можуть підтвердити вартість зіпсованих продуктів, їх перелік, стан, якість та причини які зумовили їх зіпсування (порушення умов зберігання, механічні пошкодження чи сплив терміну придатності). Щодо витрат пов`язаних із доставкою холодильної вітрини у розмірі 1001 грн., позивачем не надано доказів оплати послуг доставки ТОВ «Нова пошта», тому такі збитки є недоведеними і задоволенню не підлягають. Щодо штрафу за порушення зобов`язання за Попереднім договором від 31.01.2020. Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно с. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач вказує на те, що в наслідок надання відповідачем товару неналежної якості, він не зміг виконати умови попереднього договору, що і призвело до стягнення з нього штрафу, але довести у неналежну якість товару позивач такі не зміг. Тому, позивачем не доведено той факт, що саме через неналежну якість товару ним, [PERSON] не виконано умови попереднього договору. Щодо відшкодування упущеної вигоди. Відповідно до п. 3.1.2 Попереднього договору позивач планував отримати 73 000 грн. за рік надання в оренду товару. Але через начебто невідповідність товару заявленій якості, позивач не зміг укласти договір оренди та отримати вказані кошти. Відповідач також наголошує, що позивачем жодним чином не доведено, що вітрина була неналежної якості і саме через це він не зміг укласти вказаний договір. ФОП [PERSON] , яка очевидно є родичем позивачу, припинила свою діяльність за власною заявою 24.06.2020, тобто вона не змогла б виконувати вказаний майбутній договір заявлений рік. Отже, [PERSON] порушено норми процесуального права, а саме не надано жодних доказів на підтвердження обставин, фактів та доводів, зазначених у позовній заяві. Щодо відшкодування моральної шкоди, відповідач, знову ж таки, посилається на те, що ст. 1 п. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, проте, як вбачається з позовної заяви, [PERSON] купляючи холодильну вітрину "Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100" мав на меті займатися підприємницькою діяльністю та отримувати прибуток, тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Крім того, відповідач посилається на порушення позивачем та його представником вимог чинного законодавства щодо засвідчення копій документів доданих до справи. Щодо заявлених позивачем судових витрат. 10.02.2020 адвокатом Хрустовською О.П. було подано до суду розрахунок суми судових витрат, які позивач очікують понести у зв`язку із розглядом справи. В якості розрахунків, представником було надано до суду заяву про обґрунтування розміру витрат на послуги адвоката, копія рахунку на оплату № 1 від 10.02.2020 та прибуткового касового ордеру № 100220 від 10.02.2020. Вищезазначені документи було подано з метою стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Вказує, що розмір витрат на оплату послуг представника позивача не є співмірним у розумінні ч.4 ст.137 ЦПК України, а витрати на оплату правничої допомоги підлягають зменшенню відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України. По-перше, заявлений розмір витрат на правничу допомогу в частині часу участі у судових засіданнях є неспівмірний фактично витраченому часу на участь у судових засіданнях. Як вбачається з аналізу протоколів судових засідань представник позивача у судових засіданнях участь не приймав та подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Тобто, фактично витрачений представником позивача час на участь у судових засіданнях є значно меншим, а ніж необмеженим. По-друге, надані до суду копії доказів витрат, понесених позивача у зв`язку з розглядом справи, завірені неналежним чином. Щодо відносин, що склались, між Сторонами. При оформленні замовлення, [PERSON] всіх замовників попереджує, що вітрини виробляються під замовлення при наявності завдатку. У випадку з [PERSON] відбулась банальна помилка при виборі моделі вітрини. Він не ознайомившись з описом, не поставивши жодного питання, оформив замовлення і вніс завдаток. Перший раз клієнт набрав [PERSON] по телефону через кілька днів, і поскаржився, що вітрина не набирає заявлені 0 °С. [PERSON] йому пояснив, що для цілодобового зберігання на ніч необхідно вимикати обдув полиць (функцію динамічного охолодження). Пояснив, що динамічне охолодження полиць є додатковою функцією, при включенні якої можна знизити температуру на полицях, але не до нуля. Як показує практика 8-12 градусів. При вимкненому охолодженні на полицях буде +20, а на нижньому ярусі, біля охолоджувача, заявлений нуль, навіть до -5. Вказаний товар є статичною вітриною економ класу, тому при неправильному виборі товару, він може не задовольнити усі потреби покупця. Усвідомивши це, [PERSON] заявив, що хоче повернути вітрину, посилаючись на 14 днів згідно із законом. У відповідь [PERSON] йому пояснив, що по перше вітрина робилася під замовлення, а по-друге він їй користувався кілька днів і вона вже не нова. Через кілька днів [PERSON] набрала дівчина нібито адвокат Шемякіна О.В., і заявила, що вітрина не працює зовсім. їй було запропоновано викликати регіонального фахівця для визначення несправності або відправити вітрину назад. Якщо вина виробника, то недоліки безкоштовно будуть усунені. Адвокат продовжувала наполягати на повному поверненні грошей. На цьому їх спілкування припинилося. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що немає підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача та просить відмовити у задоволенні останнього. 28.12.2020 між [PERSON] та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «Джастіс» було укладено Договір про надання правової допомоги № 199. Зазначеним Договором (п. 1.1, 3.1.) та специфікацією № 1 від 28.12.2020 до нього визначено розмір авансового платежу (частини гонорару) за надання правової допомоги у сумі 9 250,00 грн. який сплачується Клієнтом та гонорару, який оплачується Клієнтом по факту надання послуг та складає 10 % (десять відсотків) від суми, на яку буде зменшено грошові зобов`язання Клієнта за результатами надання послуг за цим Договором. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Повний перелік послуг, що надаються адвокатом, та які будуть сплачені позивачем в розмірі 9 250,00 грн. та 10 % суми заборгованості, яка буде присуджена на користь Клієнта у розмірі 10 045,10 грн., зазначені в Договорі. Тому, на виконання п. 9, 10 ч. 3 ст. 134 ЦПК України, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс складає 454,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 19 295,10 грн. 17.03.2021 представником позивача подано до суду відповідь на відзив (а.с.178-186). Представник вказує, що поданий відповідачем відзив на позовну заяву є необгрунтованим та викладені в ньому обставини не відповідають дійсності. Щодо застосування законодавства України про захист прав споживачів. Дійсно, 03.02.2020 позивач придбав (замовив) у ФОП [PERSON] холодильну вітрину Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100 (далі- холодильна вітрина). На думку відповідача до спірних правовідносин не може використовуватися положення Закону України Про захист прав споживачів від 12.05.1991 року №1023-ХІІ (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон України № 1023-ХІІ) з огляду на те, що відповідач не вважає позивача споживачем. Однак таке твердження відповідача є хибним та не відповідає дійсності, позивач переконаний, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме положення Закону України № 1023-ХІІ. Відповідно до позиції відповідача вказаний товар за своїм базовим призначенням використовується у торгівлі кондитерськими виробами та не використовується у повсякденному житті для задоволення побутових потреб людини. Однак дане твердження є суто суб`єктивним та не підтверджуються жодними доказами. Крім того, при купівлі товару особа самостійно на основі власного бачення вирішує як буде використовувати придбаний товар у майбутньому. У договірних відносинах з купівлі-продажу холодильної вітрини у ФОП [PERSON] , [PERSON] , виступив як фізична особа та придбав холодильну вітрину для цілей не пов`язаними з підприємницькою діяльністю, а для задоволення особистих потреб. Хоча позивач додатково і має статус фізичної особи-підприємця (далі - ФОП), однак види його діяльності стосуються виконання певних технологічних речей, зокрема, консультування з питань інформатизації (основний) (КВЕД 62.02); видання іншого програмного забезпечення (КВЕД 58.29); комп`ютерне програмування (КВЕД 62.01); оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність (КВЕД 63.11). Фактично позивач не може займатися іншим видом підприємницької діяльності, що безпосередньо передбачає надання в оренду, прокат і лізинг матеріальних і нематеріальних благ, без внесення відповідних змін до ЄДР. До того ж представник відповідача посилається на законодавчий акт, що втратив свою чинність. Так, у відзиві на позовну заяву міститься посилання на Закон України Про підприємництво від 07.02.1991 року № 698-ХІІ, який втратив чинність з 01.01.2004 року, крім статті 4, на підставі Кодексу № 436-ІУ від 16.01.2003. Тобто посилання та застосування вказаного нормативного акта є недоречним та таким, що не має жодного правового значення. Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Вважає, що передачу холодильної вітрини у тимчасове платне користування неможливо у даному випадку розцінювати як вид підприємницької діяльності, оскільки вона не відповідає ознакам останньої з огляду на наступне. Цивільне законодавство України не забороняє фізичній особі надавати у тимчасове платне користування її (його) майно. До того ж Попередній договір від 31.01.2020 (далі Попередній договір) заключався між [PERSON] , як фізичною особою, та ФОП [PERSON] . Даний попередній договір є договором звичайного найму, а не договором прокату, в якому наймодавцем має бути особа, яка здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм. Така передача майна у найм не є систематичною, оскільки планувалася здійснюватися одноразово. До того ж у даному випадку передача у тимчасове платне користування холодильної вітрини не є господарською діяльністю у розумінні ст. З ГК України. Крім того, як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, Закон № 1023-ХП не містить критеріїв розмежування використання товару для особистих потреб із використанням, його у підприємницькій діяльності чи виконання обов`язків найманого працівника. Також не встановлено поняття особистих потреб, що означає доволі оціночний характер даного визначення. Вважає, що використання майна фізичною особою для задоволення особистих потреб може включати отримання прибутку від розпорядження її (його) майном, таким чином додатково задовольняються майнові (грошові) потреби фізичної особи. З такого прибутку позивач сплатив би податок на доходи фізичних осіб у визначеному Податковим кодексом України порядку. Щодо подання доказів, що доводять неналежну якість холодильної вітрини. На підтвердження наявності істотних недоліків холодильної вітрини позивач надав до суду копію Дефектного акту № 1 (Обстеження технічного стану обладнання) від 10.02.2020. Даний акт є письмовим доказом у розумінні ст. 95 ЦПК України. Указуючи в позовній заяві те, що [PERSON] довелося викликати спеціаліста для огляду холодильної вітрини. Викликаний спеціаліст відмітив тип поломки як гарантійний. Підтвердженням цього є Дефектний акт № 1 (Обстеження технічного стану обладнання) від 10.02.2020, малося на увазі, що для огляду холодильної вітрини та встановлення наявності її недоліків позивач запросив особу - ФОП [PERSON] , яка має технічні знання та навички у діагностиці та ремонті холодильного устаткування, її профільною роботою є ремонт і технічне обслуговування різних машин і устаткування. Однак ФОП [PERSON] не має процесуального статусу спеціаліста у цивільній справі № 953/4825/20. Тому відповідач дійшов помилкового висновку про те, що ФОП [PERSON] має статус спеціаліста у даному цивільному провадженні та помилково ототожнив Дефектний акт № 1 (Обстеження технічного стану обладнання) від 10.02.2020 як письмовий доказ з висновком спеціаліста, що не є процесуальним джерелом доказів. Отже, Дефектний акт № 1 (Обстеження технічного стану обладнання) від 10.02.2020 містить належні та достатні дані, на підставі яких можливо встановити наявність істотних недоліків придбаної [PERSON] холодильної вітрини, що обґрунтовують вимоги позивача по справі. Вказує також, що відповідач надає суду недостовірні та недоведені відомості щодо інформування [PERSON] , у тому числі шляхом телефонних розмов, про специфічну функцію динамічного охолодження. До того ж роздруківки з веб-сторінки інтернет-магазину відповідача \~ \~ \~ \~(інтернет-посилання [INFO] ). де міститься опис товару та наразі вказана характеристика так званої функції динамічного охолодження, не можуть бути належними та достовірними доказами по справі, оскільки за бажанням та на розсуд відповідача можлива зміна змісту такої веб-сторінки, власником якої він є, з метою викривлення дійсних обставин справи та введення суду в оману. Крім того, неможливо встановити чи відповідає теперішній зміст веб-сторінки інтернет-магазину відповідача тому змісту на час, коли [PERSON] замовляв холодильну вітрину. Щодо обґрунтування завданої шкоди [PERSON] . Визначення та детальне обгрунтування завданої майнової та моральної шкоди міститься в поданій до суду позовній заяві. Додатково зазначає, що витрати з оплати доставки холодильної вітрини у розмірі 1001 грн. підтверджуються зображеннями екрану з офіційного мобільного додатку компанії Нова пошта, де вказана вартість доставки, відправник та інша інформація щодо доставки холодильної вітрини. А розмір упущеної вигоди у зв`язку з неможливістю укласти Договір найму (оренди) холодильної вітрини був заявлений станом на дату подання позовної заяви. Про припинення діяльності ФОП [PERSON] позивачу стало відомо лише з заяви про перегляд заочного рішення, оскільки на початку березня 2020 року між позивачем та [PERSON] виникли суперечки з особистих причин та з того часу вони зовсім не спілкуються, тобто фактично позивач не був обізнаний про зазначені обставини. Щодо засвідчення копій документів доданих до справи. При відкритті провадження у цивільній справі № 953/4825/20 Київським районним судом м. Харкова було постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі від 25.06.2020. Відповідно до зазначеної ухвали позовна заява [PERSON] подана з додержанням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, підсудна Київському районному суду м. Харкова; є відсутніми підстави, визначені ст.ст. 185-186 ЦПК України, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі. Підстав для повернення позовної заяви чи передачі за підсудністю, відмови у відкритті провадження судом при відкритті провадження судом не встановлено. Тобто нарікання відповідача щодо неточностей у засвідченні копій документів, доданих до позовної заяви, є суто спробою скомпрометувати суд та перешкодити виконанню прийнятого справедливого та законного судового рішення у цивільній справі № 953/4825/20. Щодо понесених позивачем судових витрат. 10.02.2020 [PERSON] , уклав Угоду про надання правової допомоги адвоката, бо не володіє спеціальними знаннями у сфері права. Витрати щодо отримання правової допомоги в рамках судового провадження визнаються судовими витратами у розумінні ст. 133 ЦПК України. В обгрунтування понесених судових витрат до суду було подано: заяву про обгрунтування розміру витрат на послуги адвоката на 2 арк. в 1 прим.; копію рахунку на оплату послуг адвоката №1 від 10.02.2020; копію Прибутково касового ордера № 100220 від 10.02.2020. Витрати на правову допомогу позивача [PERSON] у заявленому розмірі є реальними (тобто відповідають вимогам їхньої дійсності та необхідності), розумними та співмірними зі складністю справи та виконаними роботами (наданими послугами), витраченим часом та обсягом наданих адвокатом Хрустовською О.П. послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та значенням справи для сторін. У заяві про обгрунтування розміру витрат на послуги адвоката міститься перелік послуг, що є виконаними, як наприклад, надання юридичної консультації клієнту; підготовка позовної заяви; підготовка документів для позовної заяви; подання позовної заяви до суду; та послуги, що передбачувано будуть надаватись - здійснення представництва інтересів особи в судах; складення документів процесуального характеру тощо. Це зумовлено процесуальною послідовністю та передбачуваністю судового провадження. До того ж зазначення позначки необмежено у графі Кількість послуг Рахунку на оплату послуг адвоката №1 від 10.02.2020 малася на увазі та кількість надання послуг, що буде необхідною для супроводження Клієнта у цивільному процесі до постановления судового рішення та набрання ним законної сили. Дане формулювання зумовлене неможливістю абсолютно точно встановити кількість процесуальних документів та судових засідань, що будуть необхідними для повного та справедливого вирішення справи. Зауваження відповідача про те, що представник позивача - адвокат Хрустовська О.П., не приймала участі у судовому процесі є надуманими та не відповідають дійсності. Крім того, варто взяти до уваги й епідеміологічну ситуації в країні, що зумовлена спалахом коронавірусної хвороби та встановленими Кабінетом Міністрів України обмеженнями. Так, судова влада України з 16 березня 2020 року і до закінчення карантину в країні, запровадила особливий режим роботи судів, але не припиняє здійснювати свої функції. Отже, дотримуючись встановлених судовою владою України рекомендацій, представник позивача - адвокат Хрустовська О.П. безпосередньо приймала участь у судовому провадженні по цивільній справі X» 953/4825/20 та представляла інтереси позивача [PERSON] у вказаній справі. Розмір заявлених судових витрат на професійну правову допомогу є реальним, розумним, обгрунтованим та до суду надано достатні докази, що їх підтверджують, а тому такі витрати мають бути компенсовані з боку відповідача. Заперечення щодо заявлених відповідачем судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. З ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Дійсно, у матеріалах даної цивільної справи міститься Договір про надання правничої допомоги №199 від 28.12.2020, укладений між [PERSON] та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева Джастіс (далі - АБ СК Джастіс). Представником відповідача у цивільній справі № 953/4825/20 є адвокат Вороній В.В. Однак у матеріалах справи не міститься жодного доказу ані щодо приналежності адвоката Вороніна В.В. до АБ СК Джастіс", ані щодо залучення даного адвоката до роботи АБ СК Джастіс на договірних засадах. Вважає, що розмір витрат на правову допомогу штучно завищений та не відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Так, якщо звернутися до даних офіційної веб-сторінки АБ СК Джастіс, що зазначена у даних ЄДР стає очевидним, що вказане адвокатське об`єднання надає послуги у вигляді здійснення представництва інтересів у судових установах за значно менші кошти, ніж представлені в якості витрат на правову допомогу у даній цивільній справі, а саме 2000 грн. До того ж обсяг наданих послуг адвокатом Вороніним В.В. не є співмірним ані зі складністю справи, оскільки цивільна справа № 953/4825/20 визнана судом малозначною; ані з витраченим часом адвоката та обсягом виконаних ним робіт, оскільки представником [PERSON] здійснено ознайомлення з матеріалами справи, підготовка заяви про перегляд заочного рішення, а поданий до суду відзив на позовну заяву є цілковитим текстовим та змістовним дублюванням заяви про перегляд заочного рішення. Зважаючи на викладене, представник позивача вважає, що розмір витрат на правову допомогу з боку відповідача є необґрунтованим та більше того штучно завищеним, такий розрахунок витрат не є співмірним ані зі складністю справи; ані з витраченим часом адвоката та обсягом виконаних ним робіт, а тому підлягає суттєвому зменшенню. Зважаючи на вищевикладене, вважає, що викладена позиція відповідача ФОП [PERSON] у відзиві на позовну заяву є необгрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. 06.04.2021 на електронну пошту суду надійшли заперечення на відповідь за підписом представника відповідача адвоката Вороніна В.В. (а.с.205-207). Представник вказує, що у своїй відповіді позивач жодним чином не доводить та не надає доказів, що товар був придбаний для задоволення власних споживчих потреб, але у своєму позові він доводить та надає докази протилежного. 31.01.2020 (за три дні до придбання товару) ФОП [PERSON] та [PERSON] уклали Попередній договір оренди обладнання №1, відповідно до п.1.1. якого: «згідно даного Договору Сторони до 07.02.2020 зобов`язуються укласти договір оренди холодильної вітрини для зберігання продуктів харчування». Також, у своєму листі до [PERSON] позивач зазначає наступне: «Так, для можливості укладання основного договору оренди холодильної вітрини 03 лютого 2020 року, я замовив у ФОП [PERSON] холодильну вітрину "Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100", що підтверджується товарним чеком № 15 від 03 лютого 2020 року. Крім того, адреса доставки товару значиться як « [ADDRESS] ». З відкритих джерел [PERSON] значиться, що за цією адресою знаходиться кав`ярня «RedFox Coffee» для потреб якої і підходить оспорюваний товар, а саме для зберігання кондитерської продукції і її демонстрації відвідувача. Отже, позивач сам надав докази того, що товар був придбаний з метою подальшої здачі в оренду та отримання доходу. Тому такі правовідносини мають виключно цивільно-правовий характер та не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо доказів неналежної якості товару, позивач повинен довести, що Дефектний акт № 1 від 10.02.2020, який доводить неналежну якість товару та неналежне виконання відповідачем свого обов`язку, складений компетентною особою, яка має достатній рівень кваліфікації та знань. Але позивачем ні у своєму позові, ні у відповіді на відзив не надано таких доказів. Щодо опису товару, позивач у своїй позиції посилається на опис товару, у якому зазначено, що температурний режим має становити від 0... до +5 градусів по Цельсію, але не надає жодних документів, які засвідчували такий температурний режим. У свою чергу відповідач надає данні зі свого сайту, на якому було й замовлено це товар, який підтверджує ці обставини. Проте позивач всупереч своєї позиції називає такі докази неналежними та недостовірними. Відповідач критично оцінює такі твердження та зазначає, що такі докази містять обставини, які відносяться до предмету спору, та за допомогою яких можна встановити дійсні обставини справи. Тому твердження позивача є суб`єктивними та не ґрунтуються на жодних доказах та документах. Щодо обґрунтування завданої шкоди [PERSON] . Позивач зазначає, що квитанція від ТОВ «Нова пошта» на підтвердження витрат у розмірі 1001 грн. на доставку товару додані до матеріалів справи, але при ознайомленні з матеріалами справи представником відповідача не виявлено таких документів. Також позивачем не надано жодних пояснень проти заперечень відповідача щодо доказів інших збитків, що свідчить про згоду [PERSON] з такими запереченнями. Щодо витрат відповідача на правову допомогу. 28.12.2020 між [PERSON] та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «Джастіс» було укладено Договір про надання правової допомоги № 199 (далі - Договір). Адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське бюро зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності. Так для забезпечення виконання своїх зобов`язань Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «Джастіс» було укладено Договір з адвокатом Вороніним Владиславом Валерійовичем № 199 від 28.12.2020. Відповідно до Специфікації № 1 від 28.12.2020 до вказаного Договору зазначено, що Бюро залучає до виконання договору про надання правої допомоги, а Адвокат виконує роботи щодо захисту прав і законних інтересі [PERSON] у справі №953/4825/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача. Вказано також розрахунок вартості наданих послуг. Тому, на виконання п. 9, 10 ч. 3 ст. 134 ЦПК України, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс складає 454,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 19 295,10 грн. Усі інші доводи позивача є суб`єктивними, такими, що повторюють твердження у попередніх документах та є перекручуванням вже наявних тверджень та доказів, та не несуть нового для суті спору. Такі ж заперечення 07.04.2021 надійшли до суду засобами поштового зв`язку (а.с.214-216). Ухвалою суду від 21.04.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] алвоката [PERSON] про передачу справи №953/4825/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача за підсудністю. Ухвалою суду від 21.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] алвоката [PERSON] про залишення без руху позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача. Ухвалою суду від 21.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] алвоката [PERSON] про забезпечення судових витрат у цивільній справі №953/4825/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоовлення позову заперечував з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд, вислухавши вступне слово учасників судового розгляду, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Як визначено у ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вимогами статі\~16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У частині другій\~статті 16 ЦК України\~визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 03.02.2020 [PERSON] придбав у ФОП [PERSON] холодильну вітрину Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100, вартість товару становить 10950,00 грн., що підтверджується товарним чеком №15 від 03.02.2020 (а.с.9). Відповідно до експресс-накладної №20450202497185 від 03.02.2020 відправник [PERSON] (адреса відправки: [ADDRESS] ) відправив одержувачу [PERSON] (адреса доставки: [ADDRESS] , кафе) вітрину, вартістю 10950 грн. (а.с.210). Також ФОП [PERSON] було надано гарантійний талон на строк 6 місяців від дати продажу, а саме від 03.02.2020 (а.с.10). Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (код [NUMBER] ), видано Дефектний акт №1 (обстеження технічного стану обладнання) від 10.02.2020, при обстеженні Холодильної вітрини ВХНку 100, було встановлено наступне: при обстеженні холодильної вітрини виявлено невідповідність температури всередині вітрини і температури робочої, яка вказана в описі, а саме всередині вітрини температура +20 градусів, а в опису зазначено від 0… до +5. Ремонт не проводився, так як вітрина на гарантії (а.с.11). 17.02.2020 [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] з письмовою претензією щодо розірвання договору та відшкодування завданих збитків (а.с.12-14). 31.01.2020 ФОП [PERSON] та [PERSON] уклали Попередній договір оренди обладнання №1, відповідно до п.1.1. якого: «згідно даного Договору Сторони до 07.02.2020 зобовязуються укласти договір оренди холодильної вітрини для зберігання продуктів харчування (а.с.16а-16). Сторони зобов`язуються укласти договір оренди холодильної вітрини згідно умов даного Договору. [PERSON] зобов`язується до моменту укладання Сторонами Договору оренди обладнання придбати холодильну вітрину належної якості для забезпечення належного зберігання продуктів харчування, з відповідним температурним режимом до +5 градусів за Цельсієм. Згідно ст. 12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.\~76\~, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Конституцією України\~закріплено право кожного на судовий захист. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та (виробниками) продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів важливою гарантією здійснення прав споживачів є їх судовий захист. У вказаних відносинах [PERSON] виступав, як фізична особа, доказів протилежного в ході судового розгляду відповідачем не надано. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 31.01.2020 ФОП [PERSON] та [PERSON] уклали Попередній договір оренди обладнання №1, відповідно до п.1.1. якого: «згідно даного Договору Сторони до 07.02.2020 зобовязуються укласти договір оренди холодильної вітрини для зберігання продуктів харчування (а.с.16а-16). Сторони зобов`язуються укласти договір оренди холодильної вітрини згідно умов даного Договору. [PERSON] зобов`язується до моменту укладання Сторонами Договору оренди обладнання придбати холодильну вітрину належної якості для забезпечення належного зберігання продуктів харчування, з відповідним температурним режимом до +5 градусів за Цельсієм. За даними правовідносинами [PERSON] не має статусу фізичної особи-підприємця. Представником відповідача не надано суду доказів того, що [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність чи виконує обов`язки найманого працівника, що б виключало можливість застосування положень Закону України "Про захист прав споживачів" у спірних правовідносинах між позивачем та відповідачем. Посилання представника відповідача на Закон України «Про підприємство» є не актуальним, оскільки вказаний закон втратив чинність 01.01.2004. Твердження стосовно того, що товар, який позивач придбав у відповідача, за своїм базовим призначенням, використовується у торгівлі кондитерськими виробами та не використовується у повсякденному житті для задоволення побутових потреб людини, судом до уваги не приймаються, оскільки це суб`єктивна думка представника відповідача. Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що особа самостійно на основі власного бачення вирішує яким чином буде використовувати придбаний товар у майбутньому. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв`язку з придбанням товарів неналежної якості, суди повинні мати на увазі, що: 1) такі вимоги можуть заявляти споживачі, котрі мають на товари квитанції, товарні чи касові чеки або інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки, - технічні паспорти чи документи, що їх замінюють. Навіть втрата зазначених документів, неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не позбавляє споживача права доводити факт купівлі-продажу з допомогою свідків; 2) товаром неналежної якості слід вважати такий, що не відповідає вимогам нормативних документів, умовам договору або вимогам, які до нього пред`являються, наданій щодо нього виготівником чи продавцем інформації, а також проданий після закінчення строку його придатності чи фальсифікований. При поверненні речі неналежної якості її амортизація в період гарантійного строку до уваги не береться. Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України № 1023-XII [PERSON] є споживачем, тобто фізичною особою, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб. Відповідно до ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. А у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Отже, зрозуміло, що придбана мною холодильна вітрина мала би зберігати харчові продукти з відповідним температурним режимом, на жаль, чого не сталося. Частиною 2 ст. 678 ЦК України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Дане положення підтверджується і ст. 8 Закону України № 1023-XII, що передбачає у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; або 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Тож для реалізації наданих Законом правомочностей є необхідним дотримання гарантійних строків. Згідно з п. 5 ст. 1 Закону України № 1023-XII гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг. Так, відповідно до ч. 3 ст. 680 ЦК України якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку. Зі змісту ст. 7 Закону України № 1023-XII розуміємо, що гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції. Так, при покупці холодильної вітрини [PERSON] було надано гарантійний талон на строк 6 місяців від дати продажу, а саме від 03.02.2020, тобто гарантійний строк не вичерпано. Тому вимога щодо розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми є правомірною з огляду дотримання гарантійного строку та наявності істотного недоліку холодильної вітрини, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1 Закону України № 1023-XII істотний недолік недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: 1) він взагалі не може бути усунутий; 2) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; 3) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України № 1023-XII продавець зобов`язаний прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. При цьому доставка великогабаритних товарів і товарів вагою понад п`ять кілограмів продавцю здійснюються за рахунок продавця. Також варто врахувати, що при розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред`явлення відповідної вимоги, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості товару на час купівлі. З огляду на порушення права [PERSON] на належну якість продукції та обслуговування і відповідно до ст. 4 Закону України №1023-XII він має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Обов`язок щодо відшкодування завданої майнової та моральної шкоди випливає не лише з деліктів, але і з договірних зобов`язань. Так, у відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач просить відшкодувати йому суму у розмірі 84\~501 гривень, виходячи з наступного: - витрати на заміну харчових продуктів - 500 грн. (п`ятсот) гривень, - оплата доставки холодильної вітрини у розмірі 1001 грн. гривень; штраф за порушення зобов`язання за Попереднім договором від 31.01.2020 у розмірі 10 000 гривень, що виник через неналежну якість холодильної вітрини проданої ФОП [PERSON] і як наслідок необхідність відповідати за порушення Попереднього договору, а саме за неукладення основного договору оренди щодо холодильної вітрини; упущена вигода у розмірі 73 000 грн. гривень через те, що позивачем було укладено попередній договір оренди холодильної вітрини з ФОП [PERSON] , однак можливості для укладення основного договору у позивача не стало через несправність холодильної вітрини. Щодо витрат на заміну харчових продуктів у розмірі 500 грн., суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які можуть підтвердити вартість зіпсованих продуктів, їх перелік, стан, якість та причини які зумовили їх зіпсування (порушення умов зберігання, механічні пошкодження чи сплив терміну придатності). Також суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу за порушення зобов`язання за Попереднім договором від 31 січня 2020 року. Так, відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно с. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач, обгрунтовуючи заявлені вимоги в цій частині, посилається на те, що в наслідок надання відповідачем товару неналежної якості, він не зміг виконати умови попереднього договору, що і призвело до стягнення з нього штрафу, але довести у неналежну якість товару позивач так і не зміг. Всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, в ході розгляду справи позивачем не доведено той факт, що саме через неналежну якість товару він не виконав умови попереднього договору, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 10 000 грн. Крім того, суд також погоджується із доводами представника відповідача щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди в розмірі 73 000 грн. у зв`язку з їх недоведеністю. Крім того, [PERSON] , як споживач і відповідно до ст. 4 Закону України № 1023-XII має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. При цьому, як вказано у ст. 22 Закону України № 1023-XII, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Так, згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до законодавства моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Дані положення деталізуюються у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди . Тож відповідно до даної Постанови спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" (1023-12) чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Внаслідок бездіяльності ФОП [PERSON] , порушенням ним прав [PERSON] , передбачених Закону України № 1023-XII позивачу було завдано моральної шкоди, через неможливість належним чином користуватися придбаним і фактично оплаченим майном, як наслідок неможливість укладання договору, що завдало шкоди його діловій репутації, необхідністю витрачати свої кошти і час на звернення за правовою допомогою і в подальшому необхідністю відстоювати свої права в суді. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що заявлена вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню, однак суд зменшує її розмір до 3000 гривень. При вирішенні питання про розподіл судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 761/24881/16-ц провадження № 14-57цс18, у ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. За основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд стягує судовий збір у розмірі 965 гривень 91 копійку з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до законодавства до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141\~ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами\~доказів\~(договорів, рахунків тощо). Адвокат Хрустовська О.П. здійснює представництво інтересів [PERSON] на підставі Ордеру серії АХ №1012318 (а.с.18). У постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2017 по справі №914/434/17 суд дійшов висновку про те, що призначення позивачу суми витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 10% від ціни позову є справедливими та спів розмірними витраченому часу адвоката. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст..41 Конвенції. Відповідно до Рахунку на оплату №1 від 10.02.2020 (за Угода про надання правової допомоги від 10.02.2020) виконавець -адвокат Хрустовська О.П., замовник [PERSON] , виконавцем було надано наступні послуги: надання юридичної консультації, підготовка позовної заяви, підготовка документів для позовної заяви, подання позовної заяви до суду, збір та подання у судове засідання необхідних доказів, здійснення представництва інтересів клієнта в судах, складення документів процесуального характеру. Загальна вартість послуг 10\~045 грн., які були сплачені [PERSON] відповідно до прибуткового касового ордеру №100220 від 10.02.2020 (а.с.22, 23). Згідно п. 1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо неспівмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та, на підставі п. 1 ч.2 ст.137 ЦПК України суд вважає доведеним витрати позивача на правничу (правову) допомогу у розмірі 10045,00 грн., які підлягають розподілу між позивачем та відповідачем в порядку ч.2 ст.141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку тим, що суд частково задовольняє позовні вимоги , з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 1494 гривні 70 копійок (10 045*14,88/100). Щодо витрат відповідача, пов`язаних із наданням правової допомоги. 28 грудня 2020 року між [PERSON] та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «Джастіс» було укладено Договір про надання правової допомоги № 199 (далі - Договір) (а.с.88). Зазначеним Договором (п. 1.1, 3.1.) та специфікацією № 1 від 28.12.2020 року до нього визначено розмір авансового платежу (частини гонорару) за надання правової допомоги у сумі 9 250,00 грн. який сплачується Клієнтом та гонорару, який оплачується Клієнтом по факту надання послуг та складає 10 % (десять відсотків) від суми, на яку буде зменшено грошові зобов`язання Клієнта за результатами надання послуг за цим Договором (а.с.89). Відповідно до прибуткового касового ордера №2 від 28.12.2020, [PERSON] сплатив на користь АБ Станіслава Казанцева «ДЖАСТІС» грошові кошти в розмірі 9250 грн. (а.с.90). Відповідно до ч. 1, 6 ст. 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське бюро зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності. Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «Джастіс» було укладено Договір з адвокатом Вороніним Владиславом Валерійовичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4949 від 25 вересня 2020 року) № 199 від 28 грудня 2020 року (а.с.208-209). Адвокатом [PERSON] , який має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4949 від 25.09.2020 (а.с.92), видано ордер серії АЕ №1049670 на представництво інтересів [PERSON] (а.с.91). Наявність заперечень представника позивача проти заяви про відшкодування судових витрат, за відсутності доказів неспівмірності заявлених стороною витрат на правову допомогу або завищення їх розміру, не може бути підставою для зменшення розміру витрат на правову допомогу. З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч.2 ст.137 ЦПК України суд вважає доведеним витрати відповідача на правничу (правову) допомогу у розмірі 9250 грн., у зв`язку з чим суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з наданням правової (правничої) допомоги в розмірі 7873,60 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (9250/100*85,12). При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична агенція «Парадіз» на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 10 391 гривня 37 копійок та моральної шкоди в розмірі 3000 гривень, а у задоволенні решти заявлених позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необгрунтованістю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині розірвання договору купівлі - продажу холодильної вітрини Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100 між Підприємцем [PERSON] та [PERSON] від 03.02.2020; зобов`язання [PERSON] прийняти холодильну вітрину неналежної якості за його рахунок; та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] : у якості відшкодування вартості холодильної вітрини у розмірі 10 950 грн., відшкодування майнової шкоди у розмірі 1001 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. та витрат, понесених у зв`язку з наданням правової допомоги в розмірі 1494 грн. 70 коп., а у задоволенні решти заявлених позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необгрунтованістю та недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial