Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому уточнивши позовні вимоги просить визнати його таким, що не є боржником перед КП КМР «Тепломережі», як користувач послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] станом на 01.05.2017 року; зобов'язати КП КМР «Тепломережі» внести зміни до договору про надання послуг з централізованого опалення між ним та КП КМР «Тепломережі» , зробивши це шляхом виділенням йому окремого особового рахунку на сплату послуг з централізованого опалення, отриманих особисто ним, як користувачем цих послуг, та не включати в цей договір особовий рахунок № 93303 на якому рахується заборгованість попередніх власників розмірі 6770,75 грн. та не обліковувати на його новому особовому рахунку борги попередніх власників, а саме 6770,75 грн., з метою усунення безпідставних вимог, що до сплати цього боргу. І в подальшому, при його зверненні до КП КМР «Тепломережі», про надання довідок стосовно відсутності або існування заборгованості [PERSON] як користувача послуг КП КМР «Тепломережі» не включати у ці довідки інформацію про борги інших користувачів послуг КП КМР «Тепломережі». Також зобов'язати КП КМР «Тепломережі» припинити всілякі вимоги відносно нього, [PERSON], про сплату боргів попередніх користувачів послуг КП КМР «Тепломережі»; стягнути з КП КМР «Тепломережі» суму моральної шкоди у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень на користь [PERSON]. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 13.10.2016 року ним була придбана квартира за адресою: [ADDRESS]. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу квартири НВА 452788 від 13 жовтня 2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під № 1590, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 09.11.2016 року між ним, як власником квартири за адресою: м. Камянське (Дніпродзержинськ), [ADDRESS], та КП КМР «Тепломережі» був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, з вказаним у цьому договорі особового рахунку № 93303, на який необхідно здійснювати оплату за послуги з централізованого опалення. Але при цьому до його відома було доведено, що на даному рахунку існує заборгованість попередніх власників цієї квартири, станом на 01.10.2016 року в розмірі 6770.75 гривень. Далі йому було запропоновано оплатити заборгованість, або укласти договір на реструктуризацію цієї заборгованості. Із цим він не погодився, тому, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири він виконав всі вимоги встановлені чинним законодавством, та послугами КП КМР «Тепломережі» за адресою: м. Камянське (Дніпродзержинськ), [ADDRESS] до придбання цієї квартири не користувався. При укладенні договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2016 року було встановлено відсутність будь-яких обтяжень щодо житлового помешкання, та відсутність порушень прав третіх осіб. З цього випливає, що чинним законодавством чітко передбачено, які саме істотні обставини є необхідними для чинності правочину даного виду. Отже, він при укладенні 13.10.2016 року договору купівлі-продажу квартири виконав всі вимоги встановлені чинним законодавством. Діючим законодавством не передбачено обов'язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Договором купівлі-продажу квартири на нього [PERSON] не покладено обов'язок здійснювати будь-які платежі, окрім оплати вартості квартири, та не передбачений обов'язок погашати будь-які заборгованості за послуги, які надавались колишнім власникам. Також ним не було надано жодних порук за колишніх власників. При укладанні договору про надання послуг з централізованого опалення, між ним та КП КМР «Тепломережі», він також не зобовязувався брати на себе борги попередніх власників. Таким чином, на нього не може бути покладено обов'язок по сплаті заборгованості за надані послуги теплопостачання квартири за адресою: м. Камянське (Дніпродзержинськ), [ADDRESS], в період часу до 13.10.2016 року, тобто до укладення договору купівлі-продажу цієї квартири. Також, у листопаді місяці 2016 року на адресу його квартири: [ADDRESS] надійшла досудова вимога до [PERSON] від КП КМР «Тепломережі» про необхідність сплатити нею заборгованість, яка створилась нею, та існує на особовому рахунку № 93303 у розмірі 6770,75 гривень станом на 01.10.2016 року. На підставі вищевикладеного, 14.11.2016 року, він звернувся із заявою (вх. № 4737) до КП КМР «Тепломережі» визначити розмір заборгованості за спожиті ним послуги з моменту придбання квартири 13.10.2016 року по теперішній час, а також припинити вимоги відносно нього про сплату боргу за ненадані йому послуги з теплопостачання, або за інших осіб, та в подальшому не включати суму цього боргу до його особового рахунку. 23.11.2016 року, на свою заяву він отримав відповідь від КП КМР «Тепломережі» з роз'ясненням того, як закриваються та відкриваються особові рахунки квартиронаймачів і власників квартир та про те, що КП КМР «Тепломережі» не має юридичних підстав для списання або скасування заборгованості за теплопостачання. 26.12.2016 року він звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до КП КМР «Тепломережі» про зобовязання вчинити певні дії, а саме, зобов'язати Комунальне підприємство Камянської міської ради «Тепломережі» виключити із суми заборгованості на особовому рахунку № 93303 [PERSON] за послуги з централізованого опалення, належної мені квартири за адресою: м. Камянське (Дніпродзержинськ), [ADDRESS] заборгованість попереднього власника зазначеної квартири, в розмірі 6770,75 гривень, що виникла за період часу до 13.10.2016 року, та не включати такий борг до суми заборгованості [PERSON] за послуги з теплопостачання квартири в майбутньому. У судовому засіданні, призначеному на 26.01.2017 р. представник відповідача КП КМР «Тепломережі» [PERSON] позов не визнала і звернулась до суду із запереченням проти позову, пояснивши суду, що особовий рахунок відкривається на квартиру, а не наймача або власника житлового приміщення, а заборгованість попереднього власника за надані послуги рахується за квартирою, і обліковувати чи скасовувати таку заборгованість є виключним правом підприємства, тобто з його, [PERSON], нового власника квартири за адресою: м. Камянське (Дніпродзержинськ), [ADDRESS], КП КМР «Тепломережі» цього боргу не вимагає, і його прав, як споживача послуг КП КМР «Тепломережі» ніхто не порушує. З цих підстав суд відмовив йому у задоволенні позовних вимог. Він погодився із цим рішенням суду. В подальшому на його адресу надходили повідомлення-рахунки від КП КМР «Тепломережі» на оплату послуг з централізованого опалення, в яких до суми боргу в розмірі 6770,75 гривень, попередніх власників квартири за адресою: [ADDRESS], особовий рахунок 93303, додавались поточні нарахування, згідно діючих тарифів. Усі поточні нарахування, ним, [PERSON], споживачем послуг з централізованого опалення за даною адресою сплачувались своєчасно, згідно умов договору з надання цих послуг с КП КМР «Тепломережі». Але в квітні та травні місяці 2017 року, на його адресу [ADDRESS], із зазначенням його прізвища та імені надійшли досудові вимоги від КП КМР «Тепломережі», щоб він, а не будь хто інший, сплатив борг за послуги з централізованого опалення з урахуванням заборгованості попередніх власників, інакше КП КМР «Тепломережі» звернеться до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього цієї заборгованості з урахуванням пені та судових витрат, після чого виконавчою службою буде накладений арешт на його майно. Тобто своїми діями, на теперішній час, КП КМР «Тепломережі», безпідставно вважаючи його боржником, порушує п.п. 1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України. Також, при цьому, КП КМР «Тепломережі» вже дійсно порушують його права та інтереси, як споживача послуг, вимагаючи від нього сплатити суму значно більше ніж він отримав послуг, про що йдеться в пункті 7 ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів». Щоб уникнути у подальшому порушень його прав та інтересів, як споживача послуг КП КМР «Тепломережі», він, 03.05.2017 року звернувся із письмовою заявою до КП КМР «Тепломережі», щоб, згідно підпункту 11, пункту 13 договору між ним та КП КМР «Тепломережі» про надання послуг з централізованого опалення, внести зміни, що впливають на розмір плати за послуги, запропонував зробити це шляхом розділення особових рахунків, з виділенням йому окремого особового рахунку на сплату послуг з централізованого опалення, отриманих особисто ним, як користувачем цих послуг. Також він вказав на те, що закріплений особовий рахунок № 93303 в його договорі з КП КМР «Тепломережі», є несправедливою умовою, яка всупереч принципу добросовісності є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обовязків. 17.05.2017 року на своє звернення він отримав відповідь від КП КМР «Тепломережі», в якій йому було відмовлено в задоволенні його пропозиції щодо розділення особових рахунків, та знову ж таки, безпідставно вважаючи його боржником запропоновано взяти на себе чужий борг в розмірі 6770,75 грн., уклавши договір на реструктуризацію вищевказаної заборгованості. Тому, він вважає, що відмова КП КМР «Тепломережі» в задоволенні його законних вимог про внесення змін до договору про надання послуг між ним та КП КМР «Тепломережі» грубо порушує його права як споживача, передбачені п.7 ст.21, п. п.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також, звертає увагу суду на те, що на протязі вже декількох місяців, оббиваючи пороги КП КМР «Тепломережі» у пошуках відновлення справедливості по відношенню до нього, а також неодноразове звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів завдало йому немалої моральної (немайнової) шкоди, яка виражається у душевних стражданнях і постійному емоційному напруженні. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити уточнені позовні вимоги, зазначив, що бажає щоб на його імя відповідачем було відкрито окремий особовий рахунок, зазначив, що звернення КП КМР «Тепломережі» до нього як до боржника з досудовими вимогами його психологічно нервує. Представник відповідача КП КМР «Тепломережі» за довіреністю [PERSON], в судове засідання з'явилася, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, підтримала надані суду письмові заперечення проти позову, на обґрунтування яких зазначила, що КП КМР «Тепломережі» заперечує проти позовних вимог з наступних підстав. За законом, постачання житлово-комунальних послуг, здійснюється на підставі укладеного з власником квартири договору. Документ тісно пов'язаний з порядком користування житлом (в якості основних параметрів виступає кількість зареєстрованих і площа квартири). Вищезазначена угода укладається з одним із мешканців квартири, який повинен проводити щомісячну оплату послуг ЖКГ. Інші члени сім'ї мають рівні права на користування житлом. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Позивачем в позові не визначено саме між якими співвласниками квартири він просить розділити особовий рахунок. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2016 р. НВА №452788 та інформаційної довідки підприємства, [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS], а колишній власник квартири не є членом сім'ї позивача та не користується житлом за вказаною адресою. До того ж, немає чітко визначеного механізму та процедури розподілу особового рахунку як у добровільному, так і у примусовому порядку. Щодо вимог позивача про внесення змін у п.п.11 п.13 договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 09.11.2016 р. зазначає, що згідно з ч.2 ст.32 Закону України від 24.06.2004 № 1875-ІУ "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Таким чином, є неправомірною вимога позивача про внесення змін у п.п.11 п.13 Договору між ним та КП КМР «Тепломережі». До того ж, вказаний пункт Договору вказує, що внесення змін можливо за погодженням з виконавцем. За таких обставин, КП КМР «Тепломережі» ніяким чином не порушувало прав позивача як споживача послуг з централізованого опалення. Відмова відповідачем на правових підставах в задоволенні вимог позивача щодо розділення особового рахунку не є порушенням прав останнього, оскільки вимоги його були протиправними. Відповідно наказу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва № 170 від 23.10.2013 р. «Про затвердження Порядку відкриття, закриття та ведення особових рахунків для обліку абонентів-споживачів послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» та житлового законодавства України передбачено, що особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, їх відкриття відбулося за часів СРСР. Після проголошення Незалежної України особові рахунки не змінювались, тобто залишились попередніми, які були відкриті за адресами. Виходячи з цього, відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. Відкриття нового особового рахунку відбувається лише в разі новозбудованого житлового приміщення на підставі ордеру або іншого документу, що засвідчує його право на те чи інше житлове приміщення, а також за рішенням суду. Відкриття та закриття особового рахунку житлового приміщення приватної форми власності здійснюється одночасно. В звязку з тим, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням переоформлення відбувається лише в ПІБ власника або квартиронаймача. Зазначає, що при укладанні договору купівлі-продажу квартири, позивач повинен був переконатися в тому, що разом з новою квартирою до нього не перейдуть борги за комунальні послуги попереднього власника, тобто отримати документи про відсутність або існування заборгованості по комунальним платежам. При переоформленні особового рахунку квартиронаймача або власника відбувається перехід заборгованості за послуги попередніх власників. Тому списати, не обліковувати, не включати або не нараховувати заборгованість попередніх власників у КП КМР «Тепломережі» не має жодних підстав. Вказує на те, що позивач в своєму позові не довів, що будь-яке його право (майнове чи не майнове) порушується діями чи бездіяльністю підприємства. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Позивачем в позові не зазначено, які самі його права як споживача порушені відповідачем, та це не доведено жодним документом. Порушення відповідачем, на думку позивача, прав в майбутньому не може бути розглянуто судом по даній справі. Позивач мотивує свої позовні вимоги на підставі норм Закону України від 12.05.1991р. №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - ЗУ №1023). Вважає, що взагалі позивач необґрунтовано посилається на п. 7 ст. 21 вказаного Закону, оскільки ціна це грошове вираження вартості товару, або сума грошей, за яку покупець згоден купити товар, а виробник продати цей товар. Фактичні обставини, пов'язані із наявністю або відсутністю заборгованості за послуги теплопостачання підлягають доведенню при пред'явленні відповідачем позову про їх стягнення. Отже, сторона звернулася до суду за захистом права за відсутності його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене. На даний час до суду у відношенні позивача підприємство не подавало позов про стягнення заборгованості. Особовий рахунок, відкритий в комунальному підприємстві Кам'янської міської ради «Тепломережі» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Чинним законодавством не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Не включати у ці довідки або виключити інформацію про борги користувачів послуг не має жодних правових підстав. Претензії, які відповідач надсилає позивачу про існуючу заборгованість за особовим рахунком № 93303 мають інформаційний характер та жодним чином не порушують його прав. Зазначає, що між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов'язки, оскільки відповідач надає послуги теплопостачання, а позивач їх отримує та користується. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України від 24.06.2004 № 1875-ІУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 2000 грн. на користь позивача вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди належним чином не обґрунтовані і у суду не має підстав для її стягнення. Враховуючи вищевикладене, вважає, що вимоги позивача є не законними і безпідставними та за таких обставин не підлягають задоволенню. В судовому засіданні зазначила, що договір, укладений з [PERSON] є публічним, зміни до нього не вносяться, оскільки це типовий договір, також наголосила на тому, права позивача ніяким чином не порушувались, а досудові вимоги, які надсилалися на адресу [PERSON] мають інформаційний характер. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази\~ у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 2016 року [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1590 (а.с. 7-8) набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Камянське, вулиця 40 років Перемоги. [ADDRESS]. Право власності позивача на придбану квартиру 17 жовтня 2016 року було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 9). З моменту набуття права власності на квартиру [PERSON] став споживачем послуг Комунального підприємства Камянської міської ради "Тепломережі". 09 листопада 2016 року між КП КМР "Тепломережі", як виконавцем, та [PERSON], як споживачем, було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, з вказаним у цьому договорі особовим рахунком № 93303, квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-13). Як встановлено в судовому засіданні, позивач після набуття права власності довідався, що на даному рахунку існує заборгованість попередніх власників цієї квартири, станом на 01.10.2016 року в розмірі 6770.75 гривень. Відповідачу було запропоновано оплатити заборгованість, або укласти договір на реструктуризацію цієї заборгованості. Згідно виписки по особовому рахунку № 93303 за послуги централізованого опалення КП КМР «Тепломережі», виданої на ім'я [PERSON] заборгованість за послуги з теплопостачання квартири за адресою: [ADDRESS] становить 6770,75 грн., що підтверджується випискою по особового рахунку № 93303 від 23.05.2017 року (а.с.14). Згідно наданих суду матеріалів, у листопаді місяці 2016 року на адресу квартири [ADDRESS], до колишнього власника - [PERSON] надійшла досудова вимога від КП КМР «Тепломережі» про необхідність сплатити нею заборгованість, яка створилась нею, та існує на особовому рахунку № 93303 у розмірі 6770,75 гривень станом на 01.10.2016 року (а.с.24). 14.11.2016 року, позивач звернувся із заявою (вх. № 4737) до КП КМР «Тепломережі» щодо визначення розміру заборгованості за спожиті ним послуги з моменту придбання квартири 13.10.2016 року по теперішній час, та припинення вимоги відносно нього про сплату боргу за ненадані йому послуги з теплопостачання, або за інших осіб, та в подальшому не включати суму цього боргу до його особового рахунку (а.с.15). 23 листопада 2016 року КП КМР "Тепломережі" письмово повідомило позивача про те, що станом на 01 листопада 2016 року заборгованість за послуги теплопостачання м. Камянське (Дніпродзержинськ), [ADDRESS] складає 7168,99 грн., і відповідач не має юридичних підстав для списання або скасування зазначеної заборгованості (а.с.17). В судовому засіданні встановлено, а також підтверджено сторонами, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.01.2017 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Комунального підприємства Камянської міської ради "Тепломережі" про зобовязання вчинити певні дії, зокрема у задоволенні вимог про зобовязання відповідача виключити із суми заборгованості по особовому рахунку № 93303 [PERSON] за послуги з централізованого опалення, належної йому квартири за адресою: [ADDRESS], заборгованість попереднього власника вказаної квартири в розмірі 6770,75 грн., що виникла за період часу з 13 жовтня 2016 року, та не включати цей борг до суми заборгованості [PERSON] за послуги з теплопостачання квартири в майбутньому. Зазначене рішення позивачем не оскаржувалося. Згідно матеріалів справи, на адресу [PERSON] та на його імя надходили досудові вимоги від КП КМР «Тепломережі», із зазначенням боргу, який рахується за особовим рахунком № 93303, та розясненням права КП КМР «Тепломережі» на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] цієї заборгованості з урахуванням пені та судових витрат, та з подальшим накладенням арешту на його майно в порядку виконавчого провадження у разі невиконання рішення суду. 15.05.2017 року [PERSON] звернувся із письмовою заявою до КП КМР «Тепломережі», щоб, згідно підпункту 11, пункту 13 договору між ним та КП КМР «Тепломережі» про надання послуг з централізованого опалення, внести зміни, що впливають на розмір плати за послуги, та запропонував розділити особові рахунки, з виділенням йому окремого особового рахунку на сплату послуг з централізованого опалення, отриманих особисто ним, як користувачем послуг (а.с.18-22). 17.05.2017 року на своє звернення позивач отримав відповідь від КП КМР «Тепломережі», в якій йому було відмовлено в задоволенні його пропозиції щодо розділення особових рахунків, та запропоновано укласти договір на реструктуризацію заборгованості у розмірі 6770,75 грн.(а.с.23). Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обовязку. При цьому законодавцем чітко визначено, що зобовязання: має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України) та належними сторонами (ст. 527 ЦК України), тобто боржник має виконати свій обовязок особисто, якщо інше не передбачено договором. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, при розгляді справи суд, повинен зясувати чи було порушення цивільного права позивача або встановити факт оспорювання такого справа з боку інших осіб, та чи може бути поновлене порушене право або припинені дії, які порушують таке право, у спосіб обраним особою. З урахуванням положень статей 15, 16 ЦК України не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред'явлення позовних вимог про визнання позивача таким, що не є боржником перед КП КМР «Тепломережі», як користувач послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] станом на 01.05.2017 року. До того ж представник відповідача в судовому зсіданні зазначив, що КП КМР «Тепломережі» не вважає позивача таким, що має заборгованість, яка виникла до придбання ним у власність вищевказаної квартири, і не виключають можливості звернення до суду із вимогами до колишніх власників квартири, споживачів наданих послуг з теплопостачання. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині [PERSON] слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання КП КМР «Тепломережі» внести зміни до договору про надання послуг з централізованого опалення між ним та КП КМР «Тепломережі», зробивши це шляхом виділенням йому окремого особового рахунку на сплату послуг з централізованого опалення, отриманих особисто ним, як користувачем цих послуг, та не включати в цей договір особовий рахунок № 93303 на якому рахується заборгованість попередніх власників розмірі 6770,75 грн. та не обліковувати на його новому особовому рахунку борги попередніх власників, а саме 6770,75 грн., з метою усунення безпідставних вимог, що до сплати цього боргу, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 3 ст. 20, п. 3 ч. 2 ст. 21, п.п. 4, 13 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги та відповідальність сторін і штрафні санкції за невиконання умов договору. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, лише в разі його підготовки виконавцем на основі типового договору Згідно з п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Цією ж постановою затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, його форма та зміст ( умови). За приписами ст. 648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту, тобто типовому договору про надання послуг з централізованої опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 року № 933). За своєю правовою суттю зазначений договір є договором приєднання, оскільки відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З наявних у справі матеріалів вбачається, що укладений між позивачем та відповідачем договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води від 09.11.2016 року відповідає по формі та змісту типовому договору, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Особовий рахунок на квартиру є внутрішнім первинним бухгалтерським документом відповідача і суд не може втручатися в господарську діяльність відповідача, примушувати його вносити певні зміни до бухгалтерського обліку. Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданих суду пояснень, позивач не оспорює обставини невідповідності запропонованого відповідачем договору типовому договору, однак вважає, що не внесення запропонованих ним змін до договору, шляхом виділення йому окремого особового рахунку та не включення до нього боргу попередніх власників, порушує його законні права та інтереси. З огляду на викладені норми закону дані позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог [PERSON], в подальшому, при його зверненні до КП КМР «Тепломережі», про надання довідок стосовно відсутності або існування заборгованості [PERSON] як користувача послуг КП КМР «Тепломережі» не включати у ці довідки інформацію про борги інших користувачів послуг КП КМР «Тепломережі», а також зобов'язати КП КМР «Тепломережі» припинити всілякі вимоги відносно нього, [PERSON], про сплату боргів попередніх користувачів послуг КП КМР «Тепломережі», обраних ним як спосіб захисту прав та інтересів, які можуть бути порушені в майбутньому, також не узгоджуються із нормами статей 15, 16 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» розмір відшкодування моральної шкоди встановленої судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, яка полягла у душевному хвилюванні та роздратуванні позивача з приводу отриманих ним від відповідача досудових вимог, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження його моральних чи фізичних страждань чи настання інших негативних явищ, що стали наслідком порушення з боку відповідача умов договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 09.11.2016 року, тому підстави для відшкодування моральної шкоди в розрізі даних правовідносин, з урахуванням ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч.2 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed