Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

27.08.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму позики в розмірі 1000 грн., суму моральної шкоди в розмірі 300 грн., крім того просить стягнути судові витрати в сумі 244 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працює листоношею на пошті та обслуговує с.Вербівка Балаклійського району. Відповідач є пенсіонером. Вона за її проханням приносила їй продукти, ліки, миючи засоби та ін. Всі ці товари вона купувала за свої кошти у магазинах та поштовому відділенні, а відповідач віддавала за них кошти. Сума, яку їй була винна відповідачка склала 1000грн. [PERSON] пообіцяла повертати їй кошти поступово, про що була написана розписка 07.03.2015р. Між ними було укладено договір позики і відповідачка взяла на себе зобов"язання повернути кошти у квітні 2015р. Відповідачка давала їй кошти у квітні та у травні, але на них відразу ж заказувала товари, які вона їй і купувала. Такі товарно-грошові розрахунки між ними призвели до того, що наприкінці травня, вона так і залишилась їй винна 1000грн. За поверненням боргу вона зверталася до відповідача, однак грошей повернути не вдалося, відповідач ігнорувала її вимоги. Окрім того, [PERSON] вказує, що неправомірні дії відповідача завдали шкоди її спокою, душевному комфорту. Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з мотивів зазначених вище. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі, при цьому пояснювала, що на протязі 3-5 років позивчка в неповному обсязі видавала їй пенсію, товари приносила їй по завищенним цінам. На дії позивачки вона неоднаразово зверталась до начальника пошти та до Балаклійського РВ Свідок [PERSON], с.Вербівка Балаклійського району, в судовому засіданні пояснив, що бачивяк позивачка приносила відповідачу продукти харчування, тютюнові вироби та інші товари. Що стосується позики коштів йому нічого не відомо. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка працює заступником начальника центру поштового зв"язку №2 "Укрпошта" пояснила, що в обов"язки листоноші в с.Вербівка входить як передача пенсії пенсіонерам, стягування плати за комунальні платежі, так і реалізація продовольчих та промислових товарів. Після реалізації товарів листоноша видає клієнту квитанцію про сплату за товар. В мережі "Укрпошта" листоноші можуть торгувати тільки виробами з круп, консервами та миючими засобами. Інші товари заборонені до реалізації. В поштовому відділенні с.Вербівка постійно проводились ревізії, заборгованість відсутня. Позивач звітувала за реалізацію товарів. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з розписки [PERSON] повинна [PERSON] грошові кошти в сумі 1000грн. і повинна була повернути в квітні. (а.с. 7) Суд критично ставиться до наданої позивачем в якості доказу боргових відносин за договором позики між позивачем та відповідачем розписки, оскільки дана розписка не свідчить про дотримання його сторонами змісту та форми договору позики, власне умови розписки не підтверджують досягнення сторонами згоди стосовно всіх істотних умов договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Оскільки сума боргу більш ніж в десять разів перевищувала встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму (17 грн.) доходів громадян, то договір позики повинен бути укладений в письмовій формі. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Надана суду розписка містить підпис, але не зазначений чий він, позивача чи відповідача, рік повернення коштів. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Окрім того, з тексту (змісту) розписки не вбачається передання грошових коштів від позикодавця до позичальника, як це передбачено нормами ст. 1046-1047 ЦК України, а зазначено лише про обов'язок повернути вказану грошову суму. Виходячи з аналізу норм ст. 1046-1047 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Виходячи з зазначеного суд вважає, що позивачем не доведена правова природа договору позики, на підтвердження якої [PERSON] надала до суду розписку, факт передання грошових коштів з наданої позивачем розписки не вбачається й позивачем не підтверджується жодним іншим доказом, тому суд відмовляє у задоволенні позову. Посилання позивача щодо спричинення їй моральної шкоди є голослівними, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами. Позивачем також не доведено неправомірність дій відповідача, на які вона посилається. Суд не вбачає вини відповідача у зв'язку між нібито не поверненням грошей з боку відповідача , тому і у цій частині позову слід відмовити. Згідно до ст.88 ЦПК України суд, виходячи з вищевикладеного, також відмовляє у задоволенні вимог про стягнення суми судових витрат.. Таким чином, аналізуючи вище наведене, суд вважає, що в задоволені позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed