Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку. Так, відповідно до позовної заяви гр.[PERSON] та гр. [PERSON] 22 серпня 2014 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу народилась дитина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що відповідач не приймає участі в утриманні їхньої спільної дитини, а вона самостійно не взмозі забезпечити дитину усім необхідним відповідно до її віку, оскільки зараз вона не працює. Після народження доньки, коли їй виповнився один місяць Відповідач зовсім припинив надавати матеріальну допомогу для нашої спільної дитини. Окрім того, як вказує позивач, дитина потребує постійного медично-профілактичного догляду, що у свою чергу вимагає понесення матеріальних затрат. Позивач вважає, що сума, яка покриває половину її витрат по утриманню дитини становить 2500 грн. Також, у даний момент позивач доглядає за дитиною до досягнення нею три річного віку, а тому не має постійного доходу і просить суд також стягнути на її користь аліменти на утримання дружини.Позивач вважає, що відповідач має можливість надавати кошти у розмірі 2000 грн. на її утримання. 31.03.2017 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О. 26.09.2017 року отримана відповідь з Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської обл. щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, який в Коцюбинській селищній раді не значиться. 28.09.2017 року Ухвалою судді відкрито провадження усправі. 26.04.2018 року Ухвалою суду позов залишено без руху. 22.08.2018 року ухвалою судді справу призначено до слухання у підготовчому судовому засіданні. У судове засідання позивач не з"явився, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином. Разом з позовом подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У судове засідання з"явився представник відповідача, позов винав частково. 12.11.2018 року направив до суду відзив у якому вказав, що на момент звернення позивача до суду з вимогою про утримання до досягнення дитиною трирічного віку і до моменту припинення такого права на утримання відповідач не мав змоги надавати позивачу матеріальну допомогу, тим більше у заявленому розмірі, який перевищує прожитковий мінімум на працездатну особу, оскільки вже мав на утриманні непрацездатну матір. Крім того, позивач отримувала допомогу у зв"язку з народженням дитинита відмовлялась отримувати грошові кошти, які відповідач переказував їй на утримання дитини. Відповідач вказує, що донька народилась 07.02.2015 року. 07.02.2018 року донці відповідача виповнилось три роки. У позовній заяві, поданій до суду 20.03.2017 року, позивачем зазначено, що після досягнення дитиною трирічного віку позивач планує продовжити роботу. Таким чином, права позивача на утримання з боку відповідача до досягнення дитиною трирічного віку припинилось 07.02.2018 року. Тобто, як вважає відповідач, на час звернення позивача до суду з вимогою про утримання до досягнення дитиною трирічного віку і до дати припинення такого права на утримання відповідач не мав змоги надати позивачу матеріальну допомогу. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини, відповідач хотів підтримувати відносини з позивачем, однак вона відмовилась від усього. Розуміючи, що підтримувати контанки позивач не хоче, а дитину утримувати треба, Відповідачем поштовими переказами регулярно перераховувались грошові кошти на ім"я позивача за адресою реєстрації її місця проживання, а саме загалом перераховано позивачу - 17000 грн., з яких 10000 грн. повернуто відповідачу у зв"язку з відмовою від отримання за період з 07.03.2015 по 08.02.2017 року. Крім того, вказує, що з липня 2015 року по жовтень 2016 року його було призвано на війському службу в порядку мобілізації де він перебував в зоні антитерорестичної операції. Після повернення з військової служби відповідач павернувся на роботу та продовжував перераховувати кошти для доньки. З березня 2017 року припинив перераховувати кошти, оскільки практично всі перекази позивач повертала. Відповідач намагався домовитись з позивачем про способи та порядок утримання дитини за здійснював перекази коштів, що підтверджується відповідними фіскальними чеками УДППЗ "Укрпошта". З березня 2018 року відповідач знову почав перераховувати позивачу гроші на утримання, загалом перераховано - 9000 грн., загалом повернуто повернуто відповідачу у зв"язку з відмовою від отримання - 1000 грн. за період з 16.03.2018 по 17.11.2018 року. Так, відповідач вказує, що з метою забезпечення належного розвитку та утримання доньки, так і утримання відповідачем своєї матері, враховуючи його матеріальне становище, відповідач просить суд призначити належні з нього до сплати аліменти у розмірі 1300 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що у даний момент позивач доглядає за дитиною до досягнення нею три річного віку, а тому не має постійного доход. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 1,2 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги є обґрунтованими, оскільки неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, крім того в даний момент позивач доглядає за дитиною до досягнення нею три річного віку, а тому не має постійного доходу, відповідачем частково частково сплачувались аліменти на утримання дитини, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial