Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

12.02.2021 до суду надійшла позовна заява ОСББ «Бригантина.» до [PERSON] . Позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по внесках на витрати на управління багатоквартирним будинком та вивіз ТПВ -5 375,48 грн., інфляційні збитки - 410,15 грн., три відсотки річних - 310,13 грн. Всього 6 095,76 грн. Позов обґрунтовує тим, що ОСББ «Бригантина.» є балансоутримувачем багатоквартирного будинку [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири [NUMBER] в цьому будинку. В квартирі зареєстровані дві особи. За період з березня 2019 року по січень 2021 року відповідачем не сплачено внески на витрати на управління багатоквартирним будинком та вивіз ТПВ. Заборгованість становить 5 375,48 грн. Згідно з Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" до повноважень загальних зборів співвласників відноситься визначення розмірів платежів та внесків членів об`єднання, а співласник зобов`язаний сплачувати належні платежі та внески. Відповідач проти позову заперечила, 22.03.2021 подала письмовий відзив. Зазначила, що з 2017 року в квартирі ніхто не проживає. Це підтверджується актом від 19.03.2021 та фотознімками стану квартири. Стверджує, що неодноразово зверталась до голови ОСББ «Бригантина.» та просила не нараховувати послуги, оскільки в квартирі ніхто не проживає. Намагалась надати довідку про те, що проживає у іншому місці, але голова ОСББ цих заяв не прийняла. Відповідач вважає, що на підставі п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вона звільняється від обов`язку сплачувати житлово-комунальні послуги, так як не проживає в квартирі та не користується ними. 12.04.2021 позивач подав відповідь на відзив. Зазначив, що згідно з Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» відповідач не може не сплачувати послуги з управління багатоквартирним будинком, так як невикористання власником належної йому квартири не є підставою для не здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком (ч. 3 ст. 12). Крім того, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (ч. 2 ст. 2) не регулює відносини, що виникають між співвлвсниками, а також між співвласниками та ОСББ при забезпечення потреб співвласників шляхом самозабезпечення. ОСББ «Бригантина.» діє на засадах самозабезпечення. Також витрати на управління багатоквартирним будинком є житловою послугою, а не комунальною. Тому п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не застосовується. Що стосується обов`язку сплати послуг з вивезення ТПВ, то їх вивезення здійснює ТОВ "ТВ-СЕРРУС", з яким укладено договір. Вартість послуг вивезення ТПВ розраховується відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Так, ОСББ не отримувало від [PERSON] документального підтвердження про те, що в квартирі ніхто не проживає і отримання цієї послуги є непотрібним. Лише з травня 2021 року, коли про це стало відомо припинено нарахування даної послуги (і то на одну особу), на підставі документів наданих відповідачем до суду. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Багатоквартирний будинок в [ADDRESS] списано з балансу КП «ЖКС» Порто-Франківський», що підтверджується 01.02.2019 Актом списання багатоквартирного будинку від 01.02.2019 та передано на баланс ОСББ «Бригантина.». 04.07.2016 зареєстровано ОСББ «Бригантина.» (місцезнаходження м. Одеса, вул. Торгова, буд. 1, 1-А, 1-Б ), основним видом діяльності якого є комплексне обслуговування об`єктів. Згідно з п. 2 розділу ІІ Статуту (нова редакція) ОСББ «Бригантина.» об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання. ОСББ «Бригантина.» є неприбутковою організацією. 22.02.2019 проведено загальні збори ОСББ «Бригантина.», на яких було затверджено розмір внесків витрат на управління багатоквартирними будинками ОСББ «Бригантина.» на 2019 рік (5,24 грн. за 1 кв.м.), що підтверджується витягом з протоколу. 01.03.2019 між ОСББ «Бригантина.» (Замовник) та ТОВ «ТВ-СЕРРУС» (Виконавець) укладено колективний договір № 1272СП на вивезення твердих побутових відходів, за яким виконавець здійснює послуги зі збирання та вивезення твердих побутових відходів, що утворюються в процесі господарської діяльності замовника і розміщуються останнім у контейнери для збору ТПВ. Відповідно до п. 2.3 колективного договору зміни кількості, видів, дислокації контейнерів, графіка вивезення ТПВ можливе лише при наданні зацікавленою стороною документів, що обгрунтовують необхідність таких змін. При зміні кількості, видів, дислокації контейнерів, графіка вивезення ТПВ, Сторони підписують зміни до Додатку № 1 або нову редакцію зазначеного Додатка. В останньому випадку попередня редакція Додатка № 1 втрачає свою силу. Відповідно до п. 4.2 Замовник має право до 1 числа поточного (звітного) місяця, з дотриманням вимог п. 2.3 цього колективного Договору ставити питання про внесення змін до встановленої кількості контейнерів, їх дислокації і періодичності їх спорожнення. При цьому Виконавець повинен бути повідомлений про намір Замовника змінити умови Додатку № 1 до колективного договору не пізніше, ніж за 7 днів письмово. [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , що нею не заперечувалось. Згідно з довідкою Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 27.02.2020, [PERSON] з 2017 року й по теперішній час фактично проживає за адресою [ADDRESS] . 29.02.2020 [PERSON] складено заяву про перерахунок заборгованості, у зв`язку з не проживанням у квартирі. Актом, складеним 19.03.2021 мешканцями сусідніх квартир (№ [NUMBER], [NUMBER] , [NUMBER]) підтверджено, що в квартирі [ADDRESS] , в квартирі ніхто не проживає з 2017 року. Згідно з актом звіряння взаєморозрахунків за період з 01.03.2019 по 31.01.2021 заборгованість [PERSON] по сплаті внесків на управління будинком та вивезення ТПВ становить 5 375,48 грн. Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Предметом спору є стягнення заборгованості зі сплати внесків на управління будинком та вивезення ТПВ, а його підставами - не виконання обов`язків по сплаті житлово-комунальних послуг. Водночас відповідач посилається на відсутність обов`язку сплачувати зазначені послуги з підстав не проживання в квартирі, не споживання послуг, що на її думку, передбачено п. 6 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відтак, ці доводи також потребують оцінки судом. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». При цьому, Закон розмежовує поняття комунальної та житлової послуги. Так, за змістом ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Таким чином, витрати на управління багатоквартирним будинком відносяться до житлових послуг, витрати на вивіз ТПВ - до комунальних. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Отже, розмежовуючи поняття комунальної та житлової послуги закон передбачає можливість звільнення від сплати лише комунальної послуги. При цьому, витрати на управління багатоквартирним будинком відноситься саме до житлової, а не комунальної послуги, а тому положення п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не підлягають застосуванню до правовідносин. Таким чином, доводи [PERSON] суд відхиляє, як такі, що не знайшли свого підтвердження. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Відповідно до п. 2 розділу ІІ Статуту позивач діє на умовах самозабпечення. Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Таким чином, відповідач не звільняється від оплати внеску на управління будинком навіть у разі не проживання у квартирі. Щодо стягнення заборгованості за послуги з вивезення твердих побутових відходів, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за послуги з поводження з побутовими відходами. При цьому, як зазначалось вище, за змістом п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (у даному випадку, витрати на вивіз ТПВ належать саме до таких) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Водночас правило зазначеної правової норми застосовується "за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг". Умовами колективного договору від 01.03.2019 (п.4.2) на вивезення ТПВ, укладеного між ОСББ «Бригантина.» та ТОВ «ТВ-СЕРРУС» передбачено, що ОСББ, як замовник послуги має право до 1 числа поточного (звітного) місяця, з дотриманням вимог п. 2.3 цього договору ставити питання про внесення змін до встановленої кількості контейнерів, їх дислокації і періодичності їх спорожнення. [PERSON] надала суду докази про те, що фактично проживає за іншою адресою, а в квартирі по [ADDRESS] ніхто не проживає (заява від 29.02.2020). Хоча зареєстровано дві особи. Проте доказів, що зазначену заяву від 29.02.2020 ОСББ «Бригантина.» отримало від [PERSON] (наприклад, направлення поштою чи відмітка про її отримання) та мало підстави для розгляду немає. Відповідач лише зазначила, що намагались вручити цю голові ОСББ, проте вона її не взяла. Водночас представник ОСББ зазначив, що до звернення до суду не отримував від відповідача заяви. І лише зараз, отримавши таку заяву, ОСББ з травня не нараховує відповідачеві вартість даної послуги, і то на одну особу. Таким чином, у позивача не було підстав не нараховувати [PERSON] заборгованості за вивезення ТПВ за період з березня 2019 року по січень 2021 року, оскільки документального підтвердження від власника квартири не отримував, і зміни до договору не вносив. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 332 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що позивач надає мешканцям житлово-комунальні послуги. Відповідач в свою чергу не виконувала зобов`язання щодо їх оплати. У зв`язку з чим, за період з 01.03.2019 по 31.01.2021 виник борг у розмірі 5 375,48 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи положення вказаної норми позивачем нараховано на суму боргу інфляційні втрати у сумі 410,15 грн. та 3% річних від простроченої суми 310,13 грн., які також підлягають стягненню зі споживача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідач є інвалідом ІІІ групи (довідка № 499271 ), отже не звільнена від сплати судового збору. За подання позову сплачено 2 270 грн., які зважаючи на результат вирішення спору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved