Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У листопаді 2012 року Донецька обласна громадська організація „Захист справедливості" в інтересах [PERSON] пред'явила у суд даний позов до публічного акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", мотивуючи вимоги тим, що на виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2012 року відповідач 17 травня 2012 року вчинив запис під № 7 про перевід працівника до вкладишу в трудову книжку позивача. Проте запис зроблений без дотримання вимог п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року. Позивач з урахуванням доповнень просив визнати право позивача на підтвердження, що [PERSON] працював у службі вантаження-вивантаження залізничного цеху та був переведений з 01 грудня 1975 року на дільницю бункеру цього цеху вантажником; зобов'язати відповідача внести виправлення у запис № 7 відповідно до вимог п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року, зазначивши "переведений до служби вантаження-вивантаження залізничного цеху на дільницю бункеру доменного цеху вантажником". Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 24 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсним запис № 7 від 17 травня 2012 року у вкладишу до трудової книжки [PERSON] Зобов'язано публічне акціонерне товариство „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" внести до вкладишу у трудову книжку [PERSON] наступні виправлення: „переведений у службі погрузки - вигрузки залізничного цеху на ділянку бункеру доменного цеху вантажником" у відповідності до п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Додатковим рішенням Київського районного суду м. Донецька від 17 лютого 2014 року стягнуто з відповідача у дохід держави судовий збір 107 грн. 30 коп. Не погоджуючись з рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що суд не навів у оскарженому рішенні мотивів, з яких він урахував доводи позивача та відхилив надані відповідачем докази. Суд не зважив на те, що на час роботи [PERSON] структурний підрозділ "залізничний цех" не існував, останній утворений лише 21 грудня 1994 року. У судовому засіданні представник публічного акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" Бублик Л.О. підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів. [PERSON] просив відхилити апеляційну скаргу, рішення залишити без змін. Іллічівський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що запис № 7 у вкладишу до трудової книжки [PERSON] внесений роботодавцем без дотримання вимог п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року. Рішення в частині відмови у решті позовних вимог сторонами не оскаржується. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в оскарженій частині, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Однак рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог цим вимогам закону не відповідає. Трудова книжка відповідно до вимог ст. 48 КЗпП України є основним документом про трудову діяльність робітника чи службовця. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців, які працюють на підприємстві, в установі, організації понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться, зокрема, відомості про роботу. Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях на час виникнення спірних правовідносин був врегульований Інструкцією, затвердженої постановою Держкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року (далі - Інструкція). Пунктом 2.3 Інструкції передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження). У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, перевід на іншу постійну роботу виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де був зроблений відповідний запис (п. 2.5 Інструкції). Виправлені відомості про роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення мають повністю відповідати оригіналу наказу (розпорядження). У разі втрати наказу (розпорядження) або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу проводиться на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених в трудовій книжці (п. 2.8 Інструкції). Відповідно до вимог п. 2.13 Інструкції у графі 3 розділу "Відомості про роботу" пишеться: "Прийнятий або призначений у такий-то цех, відділ, підрозділ, дільницю, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади та присвоєння розряду. Перевід робітника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу. Судом установлено, що позивач [PERSON] з 27 листопада 1975 року працював у вантаженні-вивантаженні вантажником на складах Жданівського ордену Леніна і ордена Жовтневої революції металургійного заводу імені Ілліча, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство „ Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча". У наступному [PERSON] з 01 грудня 1975 року по 12 квітня 1977 року працював там же вантажником, закріпленим за доменним цехом і з постійно повним робочим днем, зайнятим на розвантаженні сипких вантажів на бункерних решітках доменного цеху, про що у трудовій книжці зроблено запис про перевід під № 4 від 01 грудня 1975 року (ас. 8 т. 1). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2012 року з урахуванням ухвали того ж суду від 22 березня 2012 року про виправлення описки встановлено факт невідповідності цього запису вимогам закону та зобов'язано публічне акціонерне товариство „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" внести виправлення в трудову книжку [PERSON] шляхом викладення запису № 4 від 01 грудня 1975 року у відповідності до вимог п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року. Рішення набрало законної сили та виконано 17 травня 2012 року підприємством, яке вчинило запис під № 7 у вкладишу до трудової книжки АТ-Ш № 1763608 [PERSON] про те, що позивач переведений до служби вантаження-вивантаження управління залізничного транспорту вантажником, закріпленим за доменним цехом і з постійно повним робочим днем, зайнятим на розвантаженні сипких вантажів на бункерних решітках доменного цеху (ас. 10-13, 24-25 т. 1). Визнаючи цей запис недійсним та зобов'язуючи відповідача внести на підставі п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року, запис наступного змісту: "переведений у службі погрузки - вигрузки залізничного цеху на ділянку бункеру доменного цеху вантажником", - суд на порушення вимог ст.ст. 213-215 ЦПК України не встановив, чи мали місце обставини щодо неправильності спірного запису; не навів у рішенні мотивів, з яких він відхилив докази, якими обґрунтовувалися заперечення відповідача проти позову. Крім того, суд не врахував положення п. 2.8 Інструкції, згідно з якими виправлені відомості про роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення мають повністю відповідати оригіналу наказу (розпорядження). У разі втрати наказу (розпорядження) або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу проводиться на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених в трудовій книжці. Проте як вбачається з матеріалів справи, запис під № 7 від 17 травня 2012 року, який відповідач вчинив у вкладишу до трудової книжки АТ-Ш № 1763608 [PERSON] на виконання рішення суду, містить у графі 3 розділу "Відомості про роботу" відомості, передбачені п. 2.13 Інструкції. Запис вчинено на підставі документів, що підтверджують виконання робіт позивачем, а саме: на підставі переводу № 2761 від 01 грудня 1975 року, штатного розкладу за 1976 рік (ас. 68-69, 70-71 т. 1). Судом установлено, що службова записка від 09 липня 2002 року з довідкою про уточнюючий особовий характер роботи, на яку позивач посилався в обґрунтування позовних вимог (ас. 18-19 т. 1); перевід № 2761 від 01 грудня 1975 року, штатний розклад за 1976 рік не містять відомостей про роботу позивача у спірний період вантажником саме у залізничному цеху на дільниці бункеру доменного цеху. Крім того, реорганізація транспортного управління у залізничний цех проведена відповідачем після звільнення [PERSON] з підприємства, що підтверджується відповідним наказом від 21 грудня 1994 року № 313 (ас. 67 т. 1). Проте суд першої інстанції не дав оцінки наданим сторонами доказам відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України і дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним запису № 7 від 17 травня 2012 року до вкладишу до трудової книжки АТ-Ш № 1763608 [PERSON] та зобов'язання відповідача вчинити певні дії підлягають задоволенню. Ураховуючи, що під час ухвалення рішення в оскарженій частині суд попередньої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд скасовує рішення в частині задоволення позовних вимог і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до публічного акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про визнання недійсним запису у трудовій книжці та зобов'язання вчинити певні дії. Відповідно до роз'яснень, викладених у абзаці шостому пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Outcome: dismissed