Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

19 січня 2015 року ТОВ «Теплосервіс» звернулося до суду з позовом, який згодом уточнило, і остаточно просило стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «Теплосервіс» заборгованість за наданні послуги з теплопостачання за період з 3 грудня 2006 року [ADDRESS] перебуває на обслуговуванні у ТОВ «Теплосервіс». Відповідачі проживають у квартирі № [ADDRESS] і не оплачуть надані їм послуги з теплопостачання (а.с. а.с. 3, 31). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс» заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання за період з 03.12.2006 року по 01.11.2009 рік у сумі 3 413 ,91 грн. Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.38-39). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - відмовлено (а.с.75-78). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року, касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс» задоволено частково. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с.116-117). В апеляційній скарзі на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 42-44). Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, що рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 3 листопада 2006 року №733 на опалювальний сезон 2006-2007 року встановлена плата з населення за послуги опалення в розмірі 3,98 грн. за 1 кв.м. опалювальної площі. Рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 31 січня 2008 року №51 з 1 лютого 2008 року встановлена плата з населення за послуги опалення в розмірі 5,10 грн. за 1 кв.м. опалювальної площі. Рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 8 жовтня 2008 року №766 на опалювальний сезон 2008-2009 року встановлена плата з населення за послуги опалення в розмірі 5,97 грн. за 1 кв.м. опалювальної площі. Рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 13 травня 2009 року №228 на опалювальний сезон 2008-2009 року встановлена плата з населення за послуги опалення в розмірі 6,13 грн. за 1 кв.м. опалювальної площі. Рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 27 жовтня 2009 року №527 на опалювальний сезон 2009-2010 року встановлена плата з населення за послуги опалення в розмірі 7,25 грн. за 1 кв.м. опалювальної площі. Рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради «Про внесення змін до рішення Виконавчого комітету міської Ради від 27 жовтня 2009 року №527» від 11 листопада 2009 року №573 на опалювальний сезон 2009-2010 року встановлена плата з населення за послуги опалення в розмірі 6,91 грн. за 1 кв.м. опалювальної площі. ТОВ «Теплосервіс» здійснює подачу теплової енергії безперебійно з дотриманням усіх параметрів теплоносія відповідно до затверджених норм. Факт подачі теплової енергії підтверджується актами, складеними представниками ТОВ «Теплосервіс», «Верховина» (а.с.5-11). Відповідачі, які проживають в кв. [ADDRESS] не здійснювали оплату за надані послуги у зв'язку із чим виникла заборгованість за період 03.12.2006 року по 01.11.2009 року у сумі 3413,91 грн. (а.с.4). 25 січня 2010 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська був виданий судовий наказ №2-н-48/10 про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON], які мешкають за адресою: [ADDRESS] у квартирі з опалювальною площею 49,9 м кв., який ухвалою суду від 22.12.2014 року за заявою боржника було скасовано. Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції посилався на те, що відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання" у разі відмови споживача від сплати споживання теплової енергії, заборгованість стягується у судовому порядку, а ст.64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі бов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, і несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями. Враховуючи, що відповідачами отримані послуги не оплачуються, суд стягнув з них заборгованість у розмірі 3413 грн. 91 коп. за опалювальний період з 03 грудня 2006 року по 01 листопада 2009 року. Колегія суддів не погоджується із висновками суду 1 інстанції в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник повинен своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги на підставі затверджених у встановленому порядку тарифів. Обов'язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України "Про теплопостачання". Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до відповіді обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», 1/3 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 25.02.2003 року, посвідченого Другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, реєстр №453, належить [PERSON], 2/3 частини вище вказаної квартири належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 28.09.2002 року, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська. Відповідач є одним із співвласників даної квартири, його частка становить 1/3 частину, він також є і споживачем послуг з опалення, які надаються ТОВ "Теплосервіс". Із довідок Кам»янської міської ради № 646, 645 від 11.05.2017 року вбачається, що в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 29.01.2004 року та [PERSON] з 06.06.2005 року та по теперішній час. Із довідок Кам»янської міської ради №644,640 від 11.05.2017 року вбачається, що у вище вказаній квартирі були зареєстровані - [PERSON] з 26.04.1977 року по 27.06.2006 рік (знята з реєстрації у зв'язку зі смертю) та [PERSON] 26.06.1977 року по 30.01.2007 рік (знятий з реєстрації у зв'язку зі смертю). Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Теплосервіс» забезпечує тепловою енергією квартиру [ADDRESS], власником 1/3 частини якої є відповідач [PERSON] та в якій він зареєстрований. Оплата за опалення нараховується за тарифами, встановленими рішеннями Дніпродзержинської міської ради у відповідних розмірах за 1 кв.м. опалювальної площі, які містяться в матеріалах справи (а.с.12-20). У зв'язку із не сплатою за надані послуги з постачання теплової енергії, виникла заборгованість у сумі 3413,91 грн. за період 03.12.2006 року по 01.11.2009 року. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною ч. 1 ст. 356 ЦК України, передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, а також з положень ч.1 ст.360 ЦК України та враховуючи, що плата за послуги теплопостачання нараховується на кількість квадратних метрів квартири, а відповідач [PERSON], є власником 1/3 частини вище вказаної квартири, то він повинен нести витрати по утриманню належного йому нерухомого майна відповідно до належної йому частки, тобто, 1/3 частини. Таким чином, стягненню підлягає заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання за період з 03.12.2006 року по 01.11.2009 рік саме з відповідача [PERSON], як власника 1/3 частини квартири, у сумі 1137,97 грн.(3413,91:3=1137,97), розрахунок якої відповідачем не спростовано. Колегія суддів не погоджується із доводом апеляційної скарги, щодо до того, що позивач звернувся до суду із порушенням строків позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має право позивач. У ч.1 ст.95 ЦПК України зазначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів чи витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Згідно із ч.ч.1,3 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до ч.3 ст.15 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження. За змістом ч.ч.1,3 ст.118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. За своєю сутністю судовий наказ є актом реалізації судової влади, яким вирішується цивільна справа по суті заявлених вимог. Як і в наказному, так і в позовному провадженні реалізуються завдання цивільного судочинства (ст.1 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Підставою для відкриття наказного провадження у справі є прийняття судом заяви про видачу судового наказу, а для відкриття позовного провадження позовної заяви. Результат вирішення цивільної справи по суті у позовному провадженні закріплюються у рішенні суду. За результатами вирішення справи у наказному провадженні видається судовий наказ. Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 13 січня 2016 року по справі №6-931цс15, Оскільки викладена правова позиція прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, то вона підлягає застосування у вищевикладеній ситуації (ст.360-7 ЦПК України). Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року було скасовано судовий наказ № 2-н-48/10 від 25 січня 2010 року, виданий Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Теплосервіс" заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 4945,90 гривень, а стягувачу було роз'яснено, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову (а.с.21). Ураховуючи те, що судовий захист позивача на стягнення заборгованості за надані послуги може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Таким чином перебіг позовної давності було перервано, а позивач звернувся до суду із позовом 19 січня 2015 року після скасування 22.12.2014 року судового наказу, виданого 25.01.2010 року, з заявою про видачу якого позивач звернувся 03.12.2009 року (а.с.3). Тобто підстав для застосування позовної давності не має. Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта в апеляційній скарзі, на те що між ТОВ «Теплосервіс» та ним не укладено договору про надання послуг, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено основні обов'язками споживача теплової енергії, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Крім того, відсутність відповідного договору не є підставою для не стягнення заборгованості за послуги опалення, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є надання послуг позивачем та їх отримання відповідачем. За таких обставин, колегія суддів вважає, що, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням, відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс» та стягнення з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс» заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання за період з 03.12.2006 року по 01.11.2009 року у сумі 1137,97 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ «Теплосервіс» стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до суми задоволених позовних вимог в розмірі 81,20 грн.

Outcome: partial