Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] в жовтні 2019 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Запорізькій області, ПАТ «Київський страховий дім», [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником автомобіля марки "Renault Clio", державний номер [NUMBER] , що підтверджується копією технічного паспорта автомобіля. 20.10.2018 року о 05 годині 45 хвилині сталася дорожньо - транспортної пригоди на перехресті вулиць Святого Миколая та Троїцької в місті Запоріжжя за участю транспортного засобу «Toyota Prius» з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який працював поліцейським УПП в Запорізькій області, та транспортного засобу «Renault Clio» з номерним знаком [NUMBER] . Внаслідок ДТП, яке сталося з вини [PERSON] , йому була заподіяна матеріальна та моральна шкода, а тому звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Запорізькій області матеріальну шкоду в розмірі 11 117,03 гривень, з ПАТ «Київський страховий дім» - 100 000,00 гривень за пошкоджений автомобіль, витрати на лікування 3799,42 гривень, а також стягнути з Управління патрульної поліції в Запорізькій області, [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 000,00 гривень. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Гнатик Г.В. від 07.10.2019 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Департамент патрульної поліції України . Позивач неодноразово в ході судового розгляду уточнював позовні вимоги, та з підстав викладених в первісному позові в остаточні редакції від 06.03.2020 року просив стягнути на його користь з відповідачів: Департаменту патрульної поліції та [PERSON] солідарно матеріальну шкоду в розмірі - 114916 гривень 45 копійок, яка складається з: 109317 гривень 03 копійки - за пошкоджений автомобіль; 1800 гривень - витрати за складання експертного автотоварознавчого дослідження; 3799 гривні 42 копійок - витрати на лікування, моральну шкоду у розмірі 100000 гривень, а також судові витрати. 02.04.2020 року Департамент патрульної поліції надав відзив на позов, в якому посилаючись на те, що транспортний засіб «Toyota Prius» реєстраційний номер [NUMBER] було застраховано, а позивач не отримував відмови від страхової компанії щодо неможливості виплати страхового відшкодування, в задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки позов заявлено до неналежного відповідача. Відповідач [PERSON] у відзиві на уточнену позовну заяву в задоволені позову просив відмовити з мотивів зазначених Департаментом патрульної поліції. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукової О.Є. від 18 червня 2020 року справу прийнято до провадження. Ухвалою суду від 15 вересня 2020 року позовну заяву в частині позовних вимог до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Запорізькій області, ПАТ «Київський страховий дім» залишено без розгляду. У вступному слові позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні уточненої позовної заяви. Представник Департаменту патрульної поліції у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. [PERSON] є власником автомобіля марки "Renault Clio", державний номер [NUMBER] , що підтверджується копією технічного паспорта . Судом встановлено, що постановою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2018 року у справі 331/5906/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладенно адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 ,00 гривень. Зазначеною постановою суду встановлено, що 20.10.2018 року, о 05 год. 45 хв., в м. Запоріжжі, на перехресті вул. Святого Миколая та вул. Троїцької, [PERSON] , керуючи службовим автомобілем «Toyota Prius», номерний знак [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі, не виконав вимогу знаку 2.1 (дати дорогу автомобілю), не надав переваги в русі автомобілю «Renault Clio», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, в результаті чого скоїв зіткнення з вказаним авто, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вказана постанова районного суду є чинною і має по цій справі преюдиціальне значення, вказані обставини стосовно вини [PERSON] у вказаному ДТП відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України не підлягають повторному доведенню. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] працював патрульним поліцейським Управління патрульної поліції в Запорізький області та вчинив дорожньою - транспорту пригоду при виконанні службових обов`язків, що підтверджується листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області від 20.09.2019 за № 109-а.з./41/32/03-2019. Також, судом встановлено, що транспортний засіб «Toyota Prius» з номерним знаком [NUMBER] належить на праві власності Департаменту патрульної поліції, згідно полісу № АК /8799151 на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «Київський страховий дім». Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження за № 3191 від 14.11.2018 року по визначенню матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ Renault Clio Simbol реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо - транспортної пригоди складає 109 317 гривень 03 копійки . За проведення оцінки розміру матеріального збитку, завданої власнику КТЗ, позивачем сплачено 1800,00 гривень, що підтверджується актом виконаних робіт. Крім того, внаслідок ДТП позивач [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, що підтверджено висновком експерта № 163 від 14 лютого 2019 року. У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень позивач перебував на стаціонарному лікуванні в міській клінічній лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги з 25.10.2018 року по 02.11.2018 року з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій, садина м`яких тканей голови, посттравматичний шийний міозит, а також в подальшому перебував на амбулаторному лікуванні. Долученими до матеріалів справи копіями квитанцій, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] на лікування витрачено 3799,42 гривень . Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди , завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням майна, в фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України). З наведеного вбачається, що власник автомобіля відповідає за шкоду завдану особою, яка керувала автомобілем, у випадках встановлених законом (коли неправомірному заволодінню цією особою транспортним засобом сприяла недбалість його власника, перебування такої особи у трудових відносинах з власником та заподіяння шкоди під час виконання нею трудових обов`язків. В судовому засіданні встановлено, що ДТП сталося з вини [PERSON] під час виконання останнім службових обов`язків , а отже обов`язок по відшкодуванню завданої [PERSON] шкоди законом покладено саме на Департамент патрульної поліції , який і повинен відповідати за позовом , а отже вимоги до [PERSON] є необґрунтованими. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження за № 3191 від 14.11.2018 року вартість матеріального збитку дорівнює до дійсної ринкової вартостіу автомобіля, оскільки ремонтувати його економічно недоцільно. Відповідно до положень ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розяснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, повязаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосуватися не лише страховиком, але й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки, в ході розгляду справи позивач погодився, що згодний з тим, що транспортний засіб є фізично знищеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] дійсну ринкову вартість транспортного засобу в розмірі 109 317,03 гривень, а також витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1800,00 гривень. Також, враховуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини, суд приходить до висновку, що з Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягають стягненню витрати на лікування в розмірі 3799,42 гривень. Крім того, у судовому засіданні був встановлений факт того, що позивачу була заподіяна , крім матеріальної, і моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок ДТП фактично знищено належний позивачу транспортний засіб, [PERSON] отримав тілесні ушкодження, відчував фізичний біль та страждання , вимушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Однак, суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір моральної шкоди забагатий, не відповідає доказам наданим позивачем, а тому, виходячи з цього, з урахуванням вимог розумності та справедливості, в частині відшкодування моральної шкоди позов належить задоволенню частково, а саме на користь позивача з Департаменту патрульної поліції в відшкодування моральної шкоди слід стягнути 30 000,00 гривень. Разом з тим, доводи представника Департаменту патрульної поліції про те, що Департамент є неналежним відповідачем по справі, і шкода заподіяна відповідачу має бути відшкодована ПрАТ «Київський страховий дім», суд відхиляє з огляду на наступне. Матеріалами справи підтверджено, що позивач20.10.2018 повідомив страхову компанію ПАТ «Київський страховий дім» на виконання положень статей 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 23.07.2019 [PERSON] надіслав до ПАТ «Київський страховий дім» заяву, у якій просив здійснити відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо - транспортної пригоди (ДТП), що сталася на перехресті вулиць Святого Миколая та Троїцької в місті Запоріжжя за участю транспортного засобу «Toyota Prius» з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Renault Clio», з номерним знаком [NUMBER] , під його керуванням. Відповідь по теперішній час [PERSON] не отримав, що представником Департаменту патрульної поліції не спростовано. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тощо. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Зазначені висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 761/23910/15-ц (провадження № 61-3244 св 18) та у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норм права до вказаних правовідносин, та спростовують позицію зазначену відповідачами у відзивах. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам, стягнувши з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] судовий збір 1449, 16 гривень.

Outcome: partial