Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 червня 2019 року звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про визнання права на забезпечення індивідуальним лічильником газу, визнання обов`язку здійснити встановлення лічильника, який уточнювала в поданій до суду 03 липня 2019 року заяві. Позовну заяву обґрунтовувала тим, що 03 квітня 2017 року мешканцями будинку по [ADDRESS] на адресу відповідача було направлене колективне звернення з проханням встановити індивідуальні лічильники газу, листом від 18 квітня 2017 року відповідач повідомив про те, що підстави для задоволення колективної заяви щодо встановлення індивідуальних приладів обліку газу за рахунок коштів відповідача відсутні. Позивач вказувала, що 11 квітня 2017 року звернулася до відповідача з заявою про встановлення в квартирі [ADDRESS] індивідуального лічильника газу, але отримала відповідь про відсутність для того підстав. Вважає, що відмова відповідача встановити їй як побутовому споживачеві природного газу індивідуальний газовий лічильник порушує її право на отримання комунальної послуги належної якості. В своїй позовній заяві просила визнати за нею право на забезпечення індивідуальним газовим лічильником за рахунок коштів Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз». Просила також визнати, що АТ «Полтавагаз» відповідно д ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язане за свій рахунок, в термін до 01.01.2021 здійснити встановлення у квартирі [ADDRESS] індивідуальний газовий лічильник побутовому споживачеві [PERSON] . Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 липня 2019 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. 17 липня 2019 року відповідачем АТ «Полтавагаз» подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що проти заявлених позовних вимог заперечує, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Обґрунтовував свої заперечення тим, що в силу законодавства суб`єкти господарювання, в тому числі і АТ «Полтавагаз», зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загальнобудинкових) протягом певних періодів. Встановлення індивідуальних лічильників передбачено лише там, де не було передбачено встановлення загальнобудинкових лічильників. Вважає, що право позивача не порушено, неможливо в судовому порядку на майбутнє визнати певне право. 26 липня 2019 року позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2019 року клопотання [PERSON] про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін залишено без задоволення. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05 березня 1993 року є співвласником на праві приватної спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] . [PERSON] , будучи співвласником зазначеної квартири, в силу норм п. 6) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою, в тому числі є споживачем з отримання природного газу за вказаною адресою. Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 березня 2015 року N 926 Про видачу ліцензій на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ та постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ПАТ "ПОЛТАВАГАЗ", видано ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ "ПОЛТАВАГАЗ" ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ та з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території м. Полтава та Полтавської області (крім міст Кременчук, Лубни, Комсомольськ, Лубенського, Пирятинського, Оржицького, Гребінківського, Гадяцького, Семенівського та Кременчуцького районів Полтавської області та села Радянське Кобеляцького району Полтавської області) в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ "ПОЛТАВАГАЗ", терміном дії з 07.04.2015 по 06.04.2020. Попереджено ПАТ "ПОЛТАВАГАЗ" про необхідність виконання зобов`язань, що виникли при провадженні ним ліцензованої діяльності за період дії попередньої ліцензії. Відповідач постачає природний газ мешканцям житлового будинку по [ADDRESS] . Також судом встановлено, що в квітні 2017 року позивач [PERSON] спільно з іншими мешканцями житлового будинку по [ADDRESS] зверталася до АТ «Полтавагаз» з проханням встановити індивідуальні лічильники природного газу, зауваживши при цьому свою незгоду із вставленням загальнобудинкового лічильника. Листом від 18 квітня 2017 року за вих. № І/09-807КО відповідач роз`яснив, що балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо такі заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру будинок) за власні кошти. 11 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до відповідача АТ «Полтавагаз» із заявою, в якій просила встановити в квартиру [ADDRESS] індивідуальний лічильник, на яку отримала відповідь аналогічного змісту, як і лист від 18 квітня 2017 року. Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1023-XII держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 7 червня 2018 року N 2454-VIII. Відповідно до статті 1 зазначеного Закону у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: … 2) виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; … 5) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; 6) індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; 7) кількісний показник комунальних послуг - кількість одиниць виміру обсягу отриманої споживачем комунальної послуги, визначена відповідно до показань вузла обліку та/або вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством; … 10) норми споживання комунальних послуг (далі - норми споживання) - кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством; 11) плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку; … 13) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; 14) управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується принципах забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій; забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо; дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що послуги з постачання та розподілу природного газу є комунальними послугами. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів. Плата виконавцю комунальної послуги з постачання та розподілу природного газу, виконавцю комунальної послуги з постачання та розподілу електричної енергії за індивідуальним договором складається з: 1) плати за послугу, що розраховується відповідно до засад формування та встановлення цін/тарифів на відповідну комунальну послугу, визначених законом; 2) плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, якщо співвласники прийняли рішення про здійснення таких робіт виконавцем відповідної комунальної послуги (стаття 14 зазначеного вище Закону). Частиною 2 ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передадбачено, що комерційний облік комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії у багатоквартирному будинку здійснюється встановленими в житлових і нежитлових приміщеннях споживачів вузлами обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку. У разі відсутності або несправності вузлів обліку, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, комерційний облік здійснюється в установленому законодавством порядку в місці вводу відповідних зовнішніх інженерних мереж у будівлю (її частину), а для послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії - в місці вводу відповідних внутрішньобудинкових систем у житлове або нежитлове приміщення споживача (частина 4 ст. 17). Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що одиниця виміру обсягу спожитого споживачем природного газу визначається правилами постачання природного газу, що затверджуються уповноваженим законом органом. Для забезпечення безперервності та безпеки газопостачання оператор газорозподільної системи здійснює технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання в житлових будинках. Види робіт, які входять до технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання в житлових будинках, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в нафтогазовому комплексі. АТ «Полтавагаз» є оператором ГРМ. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку визначає Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 9 квітня 2015 року N 329-VIII, від 21 грудня 2017 року N 2260-VIII. Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Установлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір), цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі газорозподільних систем. Установлено, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника». Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору АТ «Полтавагаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачу в необхідних об`ємах (обсягах), а він взяв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Відтак, відмова АТ «Полтавагаз» встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. Волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильнику газу не може бути порушеним. Крім того, вимоги статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» мають вищу юридичну силу, ніж вимоги Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (зі змінами, внесеними постановою від 27 січня 2016 року № 46) про те, що власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі-експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. Ці вимоги зобов`язували АТ «Полтавагаз» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року (в редакції Закону станом на час звернення позивача з відповідною заявою до АТ «Полтавагаз»). Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18). Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При вирішенні питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд керується частиною першою статті 3 Закону № 3533-VI, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством. Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Обраний позивачем спосіб захисту суд вважає таким, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що право позивача не порушено. Як встановлено судом, позивача зверталася до відповідача з відповідними заявами в квітні 2017 року. Статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції станом на квітень 2017 року було передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. Абзац четвертий підпункту "а" пункту 1 частини першої статті 6 змінено згідно із Законом України від 21.12.2017 р. N 2260-VIII та передбачено інший строк - до 1 січня 2021 року. Тому суд приходить до висновку, що право позивача є порушеним. Суд приходить до висновку, що позовну вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved