Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із вказаним позовом, просить суд визнати за нею в порядку спадкування після смерті її чоловіка - [PERSON] право на земельну частку (пай) в землях СТОВ "Нива", які знаходяться на території Рокитнянської селищної ради Київської області. В обгрунтування свого позову посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] .. Після смерті чоловіка вона прийняла спадщину у вигляді майнового паю в розмірі 13008 грн в загальному пайовому фонді КСП "Нива" на підставі свідоцтва про право на майновий пай та списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників від 10.03.2000 та затвердженого в Рокитнянській селищній раді Київської області 20.12.2001 за №93. Про вказану обставину свідчить Спадкова справа №75 1993, зареєстрована в реєстрі № 3984. В середині 2017 вона випадково дізналася про те, що оскільки її чоловік працював та був членом колгоспу ім. Фрунзе, правонаступником якого є СТОВ "Нива", то крім виданого йому майнового паю, при розпаюванні земель вказаного сільськогосподарського підприємства [PERSON] мав право на виділення йому земельної ділянки (паю). З відповіді СТОВ "Нива" вбачається, що [PERSON] працював в колгоспі ім. Фрунзе, правонаступником якого є СТОВ "Нива", з 1971 по 1992 і був членом сільськогосподарського підприємства. На час розпаювання [PERSON] був покійним. Зазначає, що оскільки її чоловік був членом колгоспу, потім КСП "Нива", яке 02.02.1995 отримало Державний акт на право колективної власності на землю, вона, як спадкоємиця після його смерті, має на підставі Указу Президента "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 №720/95 право на земельну частку (пай) із земель КСП "Нива". Таке її право підтверджується також положеннями постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" в тім, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Такий серьтифікат [PERSON] не отримував і на ім"я спадкоємиці сертифікат не видавався. Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру в Київській області від 21.06.2019 вбачається, що у списку громадян-членів КСП "Нива" [PERSON] не зазначений. Оскільки її покійного чоловіка [PERSON] не було включено до списку осіб, що мають право на отримання земельної ділянки (паю) при розпаюванні, останній земельну частку (пай) не отримав, було порушено його законне право та законне право його спадкоємців. Сторони, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Натомість подали заяви та відзиви, з яких вбачається, що представник позивач позов підтримав за викладених обставин, представники відповідачів не визнали вимоги позивача та просили розглянути справу у їх відсутності. За викладеного суд ухвалює провести розгляд спору по суті у відстуності сторін та їх представників, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який на час смерті був членом колгоспу ім.Фрунзе, правонаступником якого з 1993 було КСП "Нива", а з 2000 - СТОВ "Нива", що вбачається із довідок СТОВ "Нива" (а.с. 15-16). Державний акт на право колективної власності на землю КСП "Нива" отримало 02.02.1995 (а.с.19-23). В списку членів підприємства, що мали право на земельну частку пай, який додавався до вказаного акту, померлий [INFO] [PERSON] не значиться (а.с.18). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.55 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~ Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;\~ чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;\~ які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;\~ яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;\~ чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;\~ як розподілити між сторонами судові витрати;\~ чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;\~ чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що\~кожна сторона повинна довести\~обставини,\~які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням\~особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими\~учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).\~\~ Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Список громадян, як додаток до державного акта, формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства та підписується головою сільськогосподарського підприємства та головою місцевої ради. Зважаючи на те, що спадкодавець в особі [PERSON] не був членом КСП "Нива" на час видачі останньому Державного акта на право колективної власності на землю та не був внесений до списку осіб, що додається до відповідного державного акта, оскільки на момент його видачі в 1995 він був померлим, позовна вимога не грунтується на вимогах закону та обставинах справи, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed