Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 28.02.2008 року між [PERSON] та Закарпатським регіональним управлінням ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитно-заставний договір №МКМОАN14599358, згідно з яким позичальник отримав кредит у сумі 14832,93 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10,56% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.02.2015 року з метою придбання позичальником автомобіля. Однак, [PERSON] у порушення умов договору та вимог закону , зобов'язання за договором з повернення кредиту, сплати процентів не виконує належним чином, у зв'язку з чим станом на 11.03.2014 року за нею рахується непогашена заборгованість у сумі 4209,09 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 3498,19 доларів США, заборгованості по процентам за його користування у сумі 148,77 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 24,52 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 311,38 доларів США, штрафу (фіксована частина) у сумі 27,09 доларів США, штрафу (процентна складова) 199,14 доларів США. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитно-заставним договором від 28.02.2008 року №МКМОАN14599358 у заставу було передано рухоме майно: автомобіль марки "Daewoo" , модель - Nexia, рік випуску - 2008, тип ТЗ - легковий седан-В, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. З посиланням на викладене, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором в сумі 4209,09.99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.03.2014 року становить 38849,89 грн., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки "Daewoo" , модель - Nexia, рік випуску - 2008, тип ТЗ - легковий седан-В, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу автомобіля банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також вилучити у відповідача та передати в заклад позивачу предмет застави, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та стягнути судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник позивача Баблюк О.Б. подала до суду клопотання від 24.09.2014 року про розгляд справи без її участі, у якому підтримала позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач [PERSON] неодноразово у судові засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення справи та письмових заперечень від неї на адресу суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Розгляд справи проведено за відсутності сторін , які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 18.02.2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Автоприват» (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу за №СФ-0018693 з урахуванням попереднього узгодження покупцем зі структурним підрозділом Приватбанку питання про його кредитування для придбання автомобіля. Згідно з предметом вказаного договору продавець зобов'язався передати, а покупець прийняти у власність та оплатити автомобіль Nexia-ND22 н/б, кузов [NUMBER], вартістю 52350,00 грн., за умови сплати за рахунок власних коштів частини вартості автомобіля у сумі 100,00 грн. (надалі - аванс), що становить 0,19% вартості, а різницю грошових коштів між повною вартістю та сплаченим покупцем авансом останній повинен був здійснити за рахунок коштів, отриманих від банку на умовах договору кредиту. Як встановлено судом, 28 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (найменування якого у подальшому змінено на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») в особі філії «Закарпатське регіональне управління» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № МКМОАN14599358, за умовами якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 11121,82 доларів США для придбання автомобіля, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит зі сплатою 10,56 процентів річних за користування кредитом зі строком повернення до 27.02.2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором [PERSON] передала в заставу банку належний їй на праві власності автомобіль марки Daewoo Nexia, рік випуску - 2008, тип транспортного засобу - легковий, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (розділ 17 кредитно-заставного договору). У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 11 березня 2014 року заборгованість за кредитом складала 4209,09 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 3498,19 доларів США, заборгованості по процентам за його користування у сумі 148,77 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 24,52 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 311,38 доларів США, штрафу (фіксована частина) у сумі 27,09 доларів США, штрафу (процентна складова) 199,14 доларів США, що стверджується наданим позивачем до суду розрахунком заборгованості за договором № МКМОАN14599358 від 28-02-2008, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 11-03-2014 р. (а.с. 7-16) . Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. За положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено позичальнику [PERSON] повідомлення від 05.02.2014 року №30.1.0.0/2-512 про факт невиконання основного зобов'язання боржником, внаслідок чого наявна прострочена заборгованість у розмірі 1209,83 доларів США, яке залишено боржником без відповідного реагування та задоволення. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" та ст. 572 ЦК України застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 589 ЦК України регламентовано право заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави, що набувається ним у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою. При цьому, згідно зі ст. 590 ЦК України, що кореспондується з нормою ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інакше не встановлено договором або законом. Згідно з умовами кредитно-заставного договору заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у разі порушення заставодавцем зобов'язань за договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Судом встановлено, що на виконання приписів ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ПАТ КБ «ПриватБанк» до початку процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснив реєстрацію відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, що підтверджується витягом Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 43452493 від 12.02.2014 року (підстава: договір застави автотранспорта № МКМОАN14599358 від 25.02.2008 року (а.с. 33). Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України, ст. 44 Закону України «Про заставу» закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Тобто, застава та заклад, як її різновид, відрізняються між собою тим, хто із учасників правовідношення (боржник або кредитор) має право володіння нерухомим майном, яке передано в заставу. Як вбачається з доданих до позовної заяви копій кредитного договору забезпеченням зобов'язань за кредитом є застава транспортного засобу, який залишається у володінні заставодавця. Згідно зі ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. За нормами ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, яка регламентує і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06.03.2013 року у справі за № 6-10цс13. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі, що полягає в зобов'язанні здійснити дію або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Таким чином, внаслідок порушення позичальником зобов'язань з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, а також зобов'язань за договором застави щодо обов'язку передати предмет застави в заклад, ПАТ КБ «Приватбанк» обрано передбачений законодавством спосіб захисту порушеного права шляхом заявлення вимоги про виконання зобов'язання в натурі, а саме, про передачу предмету застави в заклад. З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, виходячи з характеру спору, а також враховуючи те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, належним чином обґрунтований і підтверджений наявними у справі матеріалами, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved