Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 30.07.2013 року між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 15000 гривень. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов"язань за укладеним договором утворилась заборгованість розмір якої станом на 25.02.2016 року становить 27167 гривень 61 копійку. Вказану суму заборгованості та понесені судові витрати просить стягнути з відповідача. В судове засідання сторони не з"явились. Представник позивача клопотав про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] подав заяву про розгялд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Письмові заперечення сторони відповідача з приводу позовних вимог були надіслані суду 11.07.2016 року. За таких обставин фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним записом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування. На підставі заяви відповідача від 30.07.2013 року між останньою та ПАТ " Альфа- Банк" укладено договір про комплексне обслуговування фізичних осіб в рамках продукту "Максимум-готівка" за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом. Строк дії лимиту відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду щодо прийняття розміру кредитного ліміту підписавши 30.07.2013 року додаток до вказаного договору. У зв"язку з порушенням відповідачем зобов"язань по укладеному договору станом на 25.02.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 27167 гривень 61 копійка, з яких : заборгованість за тілом кредиту - 3589 гривень 86 копійок, заборгованість за відсотками - 63, 75 гривень, заборгованість по простроченому тілу кредита- 12967, 58 гривень , неустойка -10546 гривень. Належних доказів на спростування правильності нарахувань за укладеним сторонами договором відповідачем не подано. В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов'язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1ст.626 ЦК України). Згідно ст.629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст.509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання ст.510 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.ст.610, 611ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048, ч.2 ст.1050 ЦК України. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Згідно меморіального ордеру №725708 від 28.03.2016 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1378 гривень, тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного ,

Outcome: approved