Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

18 жовтня 2013 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з неї боргу в сумі 22809 грн. 91 коп. Ухвалою суду від 20 грудня 2013 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON], в якій вона, з подальшими уточненнями позовних вимог, просила визнати недійсним як такий, що вчинений внаслідок обману, кредитний договір б/н від 28.08.2008 року, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь збитки в подвійному розмірі в сумі 128 079,22 грн. та моральну шкоду в розмірі 64 039,61 грн. В обгрунтування позовних вимог посилался на ст. 230 ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів». Представник позивача в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримала , оскільки позивачка була ознайомлена з усіма документами-складовими кредитного договору при його укладенні. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити за необгрунтованістю. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримав з підстав, викладених у ньому, а в задоволенні первісного позову просив відмовити за недоведеністю . Звернув увагу суду на відсутність в додатках до позовної заяви належних доказів того, що позивачці був виданий кредит, а також неоведено його часткова сплата та не обгрунтована правильність нарахування відсотків, комісій та штрафів. При цьому він визнав в судовому засіданні, що [PERSON] дійсно отримала 3000 грн. кредитних коштів за оспорюваним договором і фактично погашала його тільки один раз у розмірі 400 грн. Стосовно зустрічного позову суду пояснив, що банком навмисно було приховано від позичальника підвищену процентну ставку у розмірі 180 % річних у разі прострочення сплати чергового платежу та приховано у вигляді щомісячної комісії фактичну плату за користування кредитом, продовжений строк позовної давності у 5 років, але ж якщо [PERSON] було б відомо про такі умови, то вона не укладала б оспорюваний кредитний договір, який є недійсним внаслідок укладення під впливом обману з боку банку. Також посилався на порушення банком вимог ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", оскільки позичальнику не було надано в повному обсязі інформація про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, та на вимоги ст. 18 цього Закону стосовно несправедливих та жорстких умов договору в частині встановлення 180% річних, нарахування необгрунтованої комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3,5% від вартості кредиту щомісяця, а також нарахування завеликих штрафних санкцій. Крім цього, представник відповідача звернув увагу суду на неправильність розрахунку банком відсотків та штрафних санкцій, які повинні бути в декілька разів вище, ніж просить стягнути банк. Усю суму відсотків, комісій та штрафів і пені, яку міг би нарахувати банк за умовами договору, він вважає збитками [PERSON] у вигляді упущеної вигоди і просить стягнути їх у подвійному розмірі з банку як наслідок недійсності правочину, вчиненого внаслідок обману, а також моральну шкоду у розмірі 64 039,61 грн. , що відповідає розміру незаконних вимог позивача за первісним позовом. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 28 травня 2008 року між сторонами був укладений договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу на підставі складеної заяви Cash-кредит, кредит у розмірі 3000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також сплати щомісячної комісії у сумі 3,5 %. 17 вересня 2008 року після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на "[PERSON]". Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та позивачем Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.5.10 Правил користування платіжної картки, при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Відповідно до п.5.12 Правил, строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за дійсним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Згідно з п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку позичальник повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Відповідно до п.9.3 Умов, картковий рахунок відкрито на невизначений строк за винятком настання умови, передбаченої п.п.9.6, 9.7 Умов. Відповідно до п.9.6 Умов, за відсутності на картковому рахунку карти грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження строку дії картки і при ненадходженні грошових коштів протягом 3 місяців з моменту припинення строку дії карти, банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно з діючими тарифами щомісячно з моменту настання строку, зазначеного у цьому пункті. У разі якщо залишок коштів на картковому рахунку менший за розмір комісії, встановленої Тарифами банку, то розмір комісії за обслуговування карткового рахунку встановлюється у розмірі залишку коштів на картковому рахунку держателя. При нульовому залишку коштів на неактивному картковому рахунку карти останній закривається. Дотепер відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, заборгованість за кредитом - 2814 грн.00 коп., заборгованість по процентам - 11769 грн. 84 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 6663 грн. 69 коп., штраф (фіксована частина) -500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 1062 грн. 38 коп.-станом на 09.10.2013 року. Таким чином, загальна сума заборгованості, яку просить стягнути банк, становить 22809 грн. 91 коп. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та слідує з пояснень представника ПАТ КБ "Приватбанк", Тарифи банку по програмі Cash-кредит містяться в Наказі по АТ "Приватбанк" № СП-2007-354 від 08.10.2007 р. , яким затверджено положення про надання банківського продукут Кеш-кредит - у вигляді таблиці "Умови оформлення споживчого кредиту по технології" , в якій зазначено процентна ставка 2%, щомісячна комісія 3,5 %, ставка прострочки 180%. До цього наказу долучається інформаційний лист банку № 673 від 26.12.2007 р. , в якому зазначено, що при видачі зазначеного банківського продукту обовязкова "підписана власноруч клієнтом Довідка про умови кредитування за технологією швидка готівка", при чому клієнту видається копія договору , завірена печаткою, а також копія цією власноруч підписаної Довідки. Проте банк оригінал чи завірену копію такої Довідки суду не надав. За такого за відсутності належних доказів з боку банку про наявність підписаної [PERSON] Довідки про умови кредитування та Пам'ятки клієнта , не можна вважати належним ознайомленням позичальника у умовами договору стосовно даних, які не містяться в анкеті позичальника. Отже, нарахування відповідачці відсотків за підвищеною процентною ставкою на прострочку є неправомірним. Розмір заборгованості по процентам за користування кредитом , виходячи з відсоткової ставки 24% річних, становить 3556,16 грн. (573,32 грн. за користування кредитними коштами з червня 2008 року по червень 2009 року - дев'ятий стовбчик розрахунку заборгованості , 2701,44 грн. - за повні чотири роки по червень 2013 року, 281,4 грн. за 150 днів (з 28.05.2013 року по день звернення до суду : 2814, 00 х 24% 360 = 1,87 грн. процентів на день). Сума штрафу, згідно Умов та правил, які діяли на час укладання договору, повинна становити 250 грн. фіксована частина та 651,84 грн. , що дорівнює 5% від суми заборгованості позичальника, яка підлягає стягненню на користь банку. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договором, у зв'язку з чим вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, необхідно стягнути на користь банку заборгованість за договором в сумі 13938 грн. 69 коп. Відповідно до п. 3 Правил користування платіжною карткою, розділом 9 Умов та правил надання банківських послуг, по закінченню терміну дії відповідна картка продовжується позивачем на новий термін (шляхом надання відповідачу карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не надходила письмова заява від відповідача про закриття карткового рахунку, а також при наявності грошових коштів на картковому рахунку для погашення послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку, передбачених договором. Договір діє до належного виконання стронами зобовязань. Судом встановлено, що письмової заяви про припинення дії кредитного договору [PERSON] до банку не подавала. Крім того, відповідно до положень ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтями 612, 625 ЦК встановлюють відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання. На підставі викладеного, суд не вбачає підства для задовлення заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, до того ж вищезазначеними Умовами та правилами встановлено подовжений термін позовної давності у 5 років, який позивач не порушив. Стосовно вимог зустрічного позову , то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.. 230 цього Кодексу, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно п.п.19, 20 Постанови пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, зі змісту ст. 230 ЦК України випливає, що обман має місце, якщо сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину другою стороною, або якщо вона замовчує їх існування. При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення. При цьому встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за цією статтею. Проте позивачем взагалі не доведено наявність обману при укладення кредитного договору в правовому розумінні цього поняття за змістом ст. 230 ЦК України. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] виходила з того, що при укладенні оспорюваного кредитного договору їй не було повідомлено про підвищену відсоткову ставку, щомісячну комісію та великі штрафні санкції. Проте, яким чином це впливає на виконання нею самою своїх зобов'язань за оспорюваним договором, тим більше, що в її вланосруч підписаній заяві чітко зазначено про щомісячну комісію , а підвищена відсоткова ставка є наслідком неналежного виоконання самою [PERSON] своїх обов'язків по своєчасному поверненню кредитних коштів (застосування якої вже визнано судом неправомірним), позивачем не обґрунтовано, штрафні санкції не є істотною обставиною, бо не призводить до спотворення ні природи правочину, не впливає на права та обов'язки сторін, не тягне неможливості виконання обов'язків за договором, а доказів того, що при наданні кредиту працівники банку діяли з умислом щодо приховування усіх умов договору також не надано. Посилання в зустрічній позовній заяві про невідповідність оспорюваного договору ЗУ «Про захист прав споживачів» позивачем не доведено, крім того невиконанням банком вимог ст.. 11 стосовно письмового ознайомлення з умовами кредитування споживача, передбачає застосування відповідальності, встановленої ст.. 15 та 23 цього Закону - право споживача розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Підстав для визнання такого договору недійсним норми цієї статті Закону України "Про захист прав споживачів" не встановлюють. Наявність же порушень вимог ст. 18 цього Закону щодо нечесної підприємницької практики позивачем не доведена і підстав для такого судом не вбачається. Стосовно інших доводів зустрічного позову та представника позивачки, то суд не може прийняти їх до уваги доводи , оскільки вони є наслідком невірного тлумачення норм права. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності,

Outcome: partial