Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

В квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначав, що 23.10.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання останньою заяви про відкриття поточного рахунку. Відповідно до договору відповідачу був встановлений кредитний ліміт на поточний рахунок [NUMBER] в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта. 22.07.2015 року [PERSON] припинила господарську діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У зв'язку з порушенням зобов'язань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку відповідач станом на 01.03.2017 року має заборгованість 101278,53 гривень, яка складається з: -заборгованості за кредитом у розмірі 16000 грн. 00 коп.; -заборгованості за процентами в розмірі 32694 грн.77 коп.; -заборгованості за пенею в розмірі 45287 грн. 76 коп.; -заборгованість за комісією в розмірі 7296 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. 15 грудня 2017 року набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України в новій редакції. Пунктом 9 частини першої Перехідних положень цього кодексу (Розділ ХІІІ) встановлено: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог. В судовому засіданні пояснювали, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 07 квітня 2014 року з фізичної особи підприємця [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) було стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 23.10.2012 року в загальній сумі 25120,43 грн. Вказане рішення було звернуто до виконання. Отже, вважали, що після вступу в силу судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, строк кредитного договору закінчується, а відтак з цього моменту банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки. В судовому засіданні відповідач та його представник заявляли клопотання про витребування у ПАТ КБ "ПриватБанк" виписку по особовому рахунку відповідача [PERSON] по кредитному договору №б/н від 23.10.2012 року. В судовому засіданні відповідач та його представник заявили клопотання про закриття провадження по справі у частині позовних вимог, які стосуються стягнення 25120,43 грн. (16000 - борг за кредитом; 5743,66 грн. - проценти за користування кредитом; 1792,77 грн. - пеня; 1584 грн. - комісія за користування кредитом), які стягнуто з відповідача за рішенням господарського суду Миколаївської області від 07 квітня 2014 року. Ухвалою суду від 15 листопада 2017 року суд витребовував у позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" виписку по особовому рахунку відповідача [PERSON] по кредитному договору №б/н від 23.10.2012 року. Крім того визнавав явку представника позивача обов'язковою для дачі пояснень по суті справи. Ухвалою суду від 29 грудня 2017 року було закрито провадження по справі у частині позовних вимог, які стосуються стягнення 25120,43 грн. (16000 - борг за кредитом; 5743,66 грн. - проценти за користування кредитом; 1792,77 грн. - пеня; 1584 грн. - комісія за користування кредитом), які стягнуто з відповідача за рішенням господарського суду Миколаївської області від 07 квітня 2014 року. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, тому справу можливо розглянути за правилами загального позовного провадження по суті у відсутності представника позивача. Заслухавши відповідача та його представника, розглянувши та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання останньою заяви про відкриття поточного рахунку. Відповідно до договору відповідачу був встановлений кредитний ліміт на поточний рахунок [NUMBER] в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, [PERSON] після укладення шлюбу 22 квітня 2014 року, актовий запис № 71, було змінено прізвище на "Осадча". Також в судовому засіданні було встановлено, що 22.07.2015 року відповідач припинила господарську діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому, відповідач, підписавши заяву та ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», погодився з тим, що вказані документи є складовою частиною кредитного договору. Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 16000 грн. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 01.03.2017 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 101278 грн. 53 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 16000 грн. 00 коп.; заборгованості за процентами в розмірі 32694 грн. 77 коп.; заборгованості за комісією в розмірі 7296 грн. 00 коп.; нарахованої пені в розмірі 45287 грн. 76 коп. В судовому засіданні було встановлено, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 07 квітня 2014 року з фізичної особи підприємця [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) було стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 23.10.2012 року в загальній сумі 25120,43 грн., в тому числі 16000 - борг за кредитом; 5743,66 грн. - проценти за користування кредитом за період з 26.03.2013 року по 24.02.2014 року; 1792,77 грн. - пеня за період з 13.05.2013 року по 24.02.2014 року; 1584 грн. - комісія за користування кредитом за період з 01.04.2013 року по 01.01.2014 року. Рішення набрало законної сили та було подане на виконання до Вознесенського міськрайонного ВДВС, про що свідчить лист державного виконавця від 23.10.2017 року №10234 (а.с.75). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Договір б/н був укладений 23.10.2012 року шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку. Строк його дії визначений в один рік з моменту його підписання, а тому він вважається укладеним до 23.10.2013 року. Після закінчення строку дії договору ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення заборгованості, який було задоволено в повному обсязі, що підтверджується рішенням від 7 квітня 2014 року, яке було звернуто до примусового виконання. Відповідно до п. 17 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604- 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Отже із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Необхідно зазначити, що оскільки ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Оскільки в даному випадку мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а, відтак, строк договору закінчився, то між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини і з цього моменту банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки. . Відповідно з цього моменту припиняються кредитні зобов'язання за кредитним договором, а залишаються виключно боргові зобов'язання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням, тобто банк має право виключно на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних (платежі передбачені ч. 2 ст. 625 ЦКУ). Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, оскільки з 24.02.2014 року по 01.03.2017 року банк мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитним коштами, пеню за не виконання зобов'язань, та комісію, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed