Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] (надалі також позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ "Укрвторчермет" (надалі також відповідач), який неодноразово уточнював та остаточно просив стягнути на свою користь 3748,27 грн. невиплаченої заробітної плати на день звільнення, 9956, 36 грн. за затримку розрахунку при звільненні, невикористану відпустку 4480,20 грн. та моральної шкоди у сумі 3000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що з 04.11.14 по 12.11.15 працював у відповідача на посаді водія у Житомирській філії, однак при звільненні 12.11.2015 р. з ним не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 3748 грн. 27 коп., за затримку розрахунку при звільненні 9956,36 грн. та компенсацію за невикористану відпустку 4480,20 грн., яку просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 07.07.2016 року позов [PERSON] в частині вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку в розмірі 4480,20 грн. залишено без розгляду. Позивач у судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив остаточно стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні 9956,33 грн. та 3000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до суду не з"явився, надав письмові заперечення в яких вказував, що затримка з виплатою заробітної плати та розрахункових коштів позивачу сталася через кризу в металургійної галузі та відповідно неналежне фінансування, що призвело до скорочення робочих днів, у зв"язку з чим просив зменшити компенсацію за затримку розрахунку при звільненні до 1921,00 грн. та відмовити в задоволенні відшкодування моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 04.11.2014 р. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ "Укрвторчермет" на посаді водія в Житомирській філіі та 12.11.2015 р. був звільнений за угодою сторін, що стверджується трудовою книжкою від 01.09.1976 р, серії БТ-І №1273776 (а.с.3). Відповідно до розрахункового листа відповідача за листопад 2015 року заборгованість перед позивачем із заробітної плати склала 4256,71 грн., яку станом на 05.04.2016 року виплачено позивачу шляхом перерахування вказаних грошових коштів на рахунок, що підтверджено відомостями, долученими відповідачем до справи. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно наявної в матеріалах справи довідки ПАТ "Укрвторчермет" №45 від 29.03.2016 середньоденна заробітна плата позивача за вересень, жовтень 2015 р. становить 99,43 грн. (а.с. 23). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.11.2015 року по 05.04.2016 року (день фактичного розрахунку), який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача становить: 100 робочих днів х 99,43 грн. = 9943 грн. 00 коп. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача в письмових поясненнях на те, що їх вини у затримці розрахунку з позивачем немає, через збитки в результаті ситуації в державі, оскільки законодавством України гарантовано оплату праці працівникам, своєчасне отримання заробітної плати та відповідальність за порушення вимог законодавства. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що невиплата заробітної плати позивачу протягом робочого часу та тривала затримка розрахунку після звільнення призвели до порушення трудових прав позивача, внаслідок чого останній був позбавлений можливості отримати належні кошти та розпорядження ними на власний розсуд, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд, виходячи з принципів розумності і справедливості, вважає за можливе заявлені вимоги щодо відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити частково у розмірі 500 грн. Відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору в силу п. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 551 грн. 20 коп. та вимоги немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial