Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про захист прав споживача. В уточненій позовній заяві позивач просить: 1. Припинити з 01 червня 2019 року зняття та облік Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», які проводяться з січня 2017 року, показань загальнобудинкового вузла обліку природного газу будинку [ADDRESS] при розрахунку оплати за постачання та розподіл [PERSON] природного газу для приготування їжі як такі, що суперечать вимогам статті 2 та 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», порушують права споживача [PERSON] , передбачені частиною першою статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та право на вільний вибір нею виду газового лічильника (індивідуального чи загальнобудинкового). 2. Зобов`язати Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" та Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» здійснити перерахунок об`єму спожитого [PERSON] газу у відповідності до норм споживання за період з 01 травня 2016 року по 08 серпня 2018 року-4,5 м3 на місяць на одну особу, та починаючи з 09 серпня 2018 року-5,39 м3 на місяць на одну особу, а також зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» повернути споживачу [PERSON] на її особовий рахунок № [NUMBER] у зазначеному товаристві зайво сплачені нею грошові кошти у розмірі 1100,14грн. за розрахунковий період з 01 травня 2016р. по 31 травня 2019р. 3. Зобов`язати АТ "Оператор газорозподільної системи Харківгаз" та Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» застосувати режим обліку витрат газу та зарахування споживачу [PERSON] оплати за послуги з розподілу та постачання до її квартири [ADDRESS] природного газу за нормою споживання, визначеною діючою на час надання послуг постановою Кабінету Міністрів України, з 01 червня 2019р. до встановлення за рахунок АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" у вказаній квартирі індивідуального лічильника газу. 4. Визнати договір розподілу природного газу, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2498, укладений між споживачем [PERSON] та оператором ГРМ - Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", в частині останнього (дев`ятого) абзацу пункту 5.5 - недійсним. 5. Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" та Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» на її користь судові витрати (на професійну правничу допомогу та пов`язані з розглядом справи), що будуть підтверджені відповідними документами. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є споживачем природного газу на підставі заяви-приєднання від 29.01.2016 року до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який надає їй ТОВ «Харківгаз збут» та споживачем послуг з розподілу газу, які надає їй за місцем її постійного проживання Оператор газорозподільної системи АК «Харківгаз». Постачання природного газу позивачам здійснює ТОВ «Харківгаз збут», яке нараховує вартість послуг з газопостачання, а позивач сплачує його в повному обсязі, при цьому до 01.01.17 року нарахування вартості вказаних послуг здійснювалося ТОВ «Харківгаз збут» згідно постанови КМУ від 23.03.2016 р. № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників». Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується : тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Оскільки за рахунок бюджету або Оператора ГРМ позивачу індивідуального лічильника не встановлено, їй повинна нараховуватись оплата за газ за нормами споживання, визначеними у встановленому законодавством порядку. Інакше порушується принцип соціальної справедливості - платити за газ, що використовується незнамо ким і скільки. Позивач користується газом виключно для приготування їжі. Відсутність фінансів для робіт зі встановлення індивідуальних лічильників газу споживачам та не передбачення Планом розвитку газорозподільної системи АТ «Харківгаз» на 2016-2025 роки вказаних робіт за адресою позивача, пропозиції їй та іншим споживачам їхнього будинку встановити індивідуальні лічильники за власний рахунок, не звільняють відповідача від обов`язку встановити індивідуальні лічильники споживачам, зважаючи, що тарифи формуються уповноваженим органом і споживачі природного газу позбавлені можливості впливати на прийняте рішення щодо визначення тарифу та його складових. Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджене встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу згідно з Планом розвитку газорозподільна системи відповідача на 2016-2025 роки. Але встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу за адресою їхнього будинку позивач вважає, що не звільняє відповідача від обов`язку встановити їй індивідуальний лічильник газу та таким, що порушує її права як індивідуального споживача. Згідно Положення Кодексу ГРС, в якому мова йде про облік фактичного споживаних природного газу, в п. 5 розділу VI "Порядок фактичного розподілу (споживання) природного газу", п. 3 гл. 4 розділу IX та ін. - Фактичний - це той, який представляє собою факт, дійсний, справжній, існуючий на ділі, вважаю, що фактичну величину не обчислюють за формулою, фактично спожитий індивідуальним споживачем природний газ можна визначити тільки при І установці індивідуальних вузлів обліку природного газу, а якщо такі не встановлені, за діючою нормою споживання, визначеною постановою КМУ на відповідний період. Споживачі мають право на встановлення індивідуальних лічильників за рахунок Оператора ГРС, що забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який спожито, але таке право не реалізовується відповідачем. Але Оператор ГРМ всупереч вимогам закону, а саме - без згоди співвласників багатоквартирного будинку, яка мала бути зафіксована рішенням зборів співвласників будинку у відповідному протоколі зборів, який, в свою чергу, мав бути перевірений на додержання форми та наявності інших даних і зареєстрований в Красноградській міській раді відповідно до визначеного КМУ Порядку, встановив загальнобудинковий лічильник газу Є25 № 5855573 з корекцією температури/тиску. Коли саме, з якими початковими показаннями, хто зі співвласників будинку приймав участь від імені всіх співвласників будинку у складенні відповідних актів, та яким документом чи рішенням такий співвласник був уповноважений його підписувати від імені всіх інших співвласників, ніхто з мешканців будинку сказати не може. Приблизно з січня 2017 року. І всі нарахування позивачу як споживачу послуг, нараховуються з огляду на невідомі їй показання лічильника та невідомі їй розподіли за кількістю зареєстрованих чи проживаючих у квартирах будинку осіб. Причому, якщо в якійсь із квартир мешкає одна зареєстрована особа та 10 незареєстрованих осіб, то за витрачання всіма ними фактичного об`єму газу все рівно позивач повинна сплачувати певну частку витрат. Такі умови є несправедливими-вартість спожитого позивачем газу встановлена неналежним чином. Позивач не надавала своєї згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника, не підписувала жодних зобов`язань сплачувати послуги за показами будь-якого невідомого їй лічильника газу. Навпаки, приєднавшись до Публічного договору, позивач надала згоду на істотні умови договору, якими є ціна договору та порядок розрахунку об`єму газу, що споживатиметься нею, а саме - на розрахунок за нормами споживання газу, встановленими КМУ. Висновками КЦС у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 05 грудня 2018 року по справі №591/393/17, належними відповідачами визнано як оператора ГРМ, так і постачальника газу, коли позов стосується у тому числі зобов`язання здійснити перерахунок спожитого об`єму газу за нормами споживання. Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 травня 2018 року по справі №826/2507/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року та постановою КАС ВС від 27 листопада 2018р. адміністративний позов задоволено частково, зокрема: визнано протиправною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»; визнано протиправним та нечинним пункт 1 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 204. Внаслідок чого у період з травня 2016 року по 09 серпня 2018 року діяла постанова КМУ від 08.06.1996 року № 619, згідно якій норма споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників за умови використання лише плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача становить 4,5 м3 на місяць. Постановою КМУ від 27 лютого 2019р. № 143 «Питання споживання природного газу» вказана норма з 09 серпня 2018 року збільшена до 5,39м3 на місяць. Щомісяця постачальник газу мав право отримувати оплату від позивача коштами разом із нарахованою субсидією у загальному розмірі з червня 2016 року по червень 2019 року включно в розмірі 1275,49грн. Відповідно до розрахунків позивача різниця між вартістю об`єму газу, який мав бути оплачений позивачем та за рахунок нарахованої їй субсидії в межах визначених постановами КМУ норм споживання, та вартістю незаконно завищеного об`єму газу, за який постачальником послуг було нараховано та фактично отримано оплату, становить суму збитків, а саме: 1224,35+1151,28=2 375,63 грн. 2375,63-1275,49=1100,14 грн. Отже, зазначена незаконно завищена сума 1100,14грн. була незаконно нарахована позивачу для сплати всупереч встановленим постановами КМУ нормам споживання. Неправильний режим обліку спожитого позивачем газу (за загальнобудинковим лічильником замість норм споживання) було здійснено відповідачем- оператором ГРМ. Але такий же неправильний облік має місце і в квитанціях ТОВ «Харківгаз збут». Фактичне зайве перерахування коштів позивач здійснила на рахунок ТОВ «Харківгаз збут». Отже, саме це товариство належить зобов`язати повернути позивачу як споживачу зайво сплачені нею кошти на відновлення порушеного права на її особовий рахунок в ТОВ «Харківгаз збут».Також перерахунок її оплати за спожитий газ за нормами споживання потрібно зобов`язати здійснити обидва підприємства. Таким чином, у відповідності до практики Верховного Суду відповідачами є обидва товариства. Припинення дії, яка порушує право, є належним способом захисту, передбаченим ч.2 ст.16 ЦК України. Тому перша позовна вимога заявлена саме тому, що щомісячне зняття та облік показань загальнобункового лічильника газу при розрахунку позивачу оплати за спожитий газ порушує її право споживача на належне визначення ціни та на вільний вибір виду лічильника-загальнобудинкового чи індивідуального. До речі, обов`язок оператора ГРМ встановити за свій рахунок індивідуальний газовий лічильник всім побутовим споживачам до 01.01.2021 року визначений законом, а тому не потребує окремої заяви споживача. Останній абзац п.5.5 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498 (зі змінами), укладеного між позивачем як споживачем та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", за яким якщо об`єкт Споживача розміщений в багатоквартирному будинку (гуртожитку), що обладнаний загальнобудинковим лічильником газу чи на групу будинків (гуртожитків), визначення об`єму розподіленого та спожитого природного газу за Споживачем здійснюється з урахуванням Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (зі змінами), не відповідає ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та саме статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Типовий договір в частині умов останнього абзацу п. 5.5 міг бути запропонований до укладення та укладений лише після додержання вимог статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» і лише після цього укладатися відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (з урахуванням набуття чинності закону № 2260-VIII від 21.12.2017 лише з 19.01.2018 року). Цим абзацом порушується не просто її цивільне право, а право, пов`язане зі споживанням продукції та послуг, а саме - споживанням газу та отриманням послуг з його розподілу до її квартири, тобто права споживача неналежним визначенням їх вартості. Отже, в силу ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 215, ч.ч. 1 та 3 ст. 228 ЦК України, враховуючи порушенні останнім абзацом пунктом 5.5 Типового договору 2 вищезазначених вимог законів України, враховуючи, що такий абзац має посилання на ТИМЧАСОВЕ ПОЛОЖЕННЯ про порядек проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використанні загальнобудинкового вузла обліку, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від : 16 травня 2002 р. № 620 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 р. №46), яке по своїй суті суперечить ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», тобто правовим актам, що мають вищу юридичну силу, Типовий договір 2, укладений зі позивачем, в частині останнього абзацу п. 5.5 має бути визнаний недійсним. Від представника відповідача ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до суду надійшов відзив, відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та зазначив, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» є неналежним відповідачем. ТОВ "Харківгаз збут" є постачальником природного газу, а не оператором ГРМ, а тому до функцій ТОВ "Харківгаз Збут" не відносяться повноваження (компетенція) щодо обліку, визначення фактичного об`єму спожитого газу Позивачем за підсумками календарного місяця, прилади обліку та питання зміни режиму користування газом чи донарахування обсягів природного газу та інших питань пов`язаних з розподілом Оператором ГРМ та споживанням природного газу Позивачем, як і перевірка цих даних, а тому Позивач безпідставно вимагає вчинення заявлених в позові дій ТОВ "Харківгаз Збут". Позивачем не надано доказів та пояснень врегулювання розбіжностей з оператором ГРМ у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу та у чому полягає невірність визначених ТОВ "Харківгаз Збут" сум до сплати за спожитий природній газ на підставі даних Оператора ГРМ, а тому залучення до справи ТОВ «Харківгаз Збут» у якості відповідача не обгрунтоване. Від представника відповідача АТ «ХАРКІВГАЗ» до суду надійшов відзив, відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та пояснив, що Постанова Кабінету Міністрів України від 16.05.2002р. № 620 передбачає установку газорозподільними підприємствами будинкових лічильників газу. Згідно п.4. даної Постанови, власник будинку, експлуатаційна організація, балансоутримувач та газорозподільне підприємство зобов`язані врегулювати між собою договірними відносинами забезпечення можливості монтажу будинкового лічильника, його збереження, експлуатації, зняття показань. У разі неврегулювання питань, газопостачання такому будинку може бути призупинено. При незгоді власника будинку або квартири розраховуватися за газ на підставі показань будинкового лічильника, власник може встановити індивідуальний прилад обліку за власні кошти. Тобто встановлення загальнобудинкових лічильників газу передбачено на законодавчому рівні. Рішення про встановлення загальнобудинкових лічильників газу було прийнято НКРЕКП наприкінці 2015 року. Витрати на ці роботи поадресно закладені держрегулятором в інвестиційну програму ПАТ «Харківгаз», відповідно і в тариф на розподіл компанії. Газова компанія є виконавцем робіт. Отже встановлення загальнобудинкового вузла обліку та проведення розрахунків на підставі його показників на час виникнення правовідносин не суперечило діючому законодавству, такий спосіб проведення розрахунків за спожитий газ було прямо передбачено Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 46 від 27.01.2016, на встановлення загальнобудинкового лічильника згода окремого мешканця передбачена не була. Всі розрахунки зі споживачами без лічильників з 06.05.2015 р. по 08.08.2018 року мають проводитися за нормами споживання, що визначені постановою КМУ №619 в редакції на 01.10.2014 р. (а саме в редакції, що діяла до 1 жовтня 2014 р.), та які складають 18,3 куб.метрів за умови використання лише плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача. Крім того витрати здійсненні позивачем з метою оплати вартості отриманих послуг з газопостачання не є майновою шкодою (збитками). Внаслідок здійснених витрат позивачем була спожита послуга з газопостачання для задоволення власних побутових потреб. Зазначені витрати не можна віднести до витрат здійснених для відновлення порушеного права на отримання природного газу, а тому вони (витрати) не є збитками. Факт завдання матеріальної шкоди майну позивача взагалі відсутній. Сплачені за газ кошти, в т.ч. субсидія, в силу вимог п.7 глави 3 розділу 6 Кодексу ГРМ та п.6 ст.11 Закону України «Про ринок природного газу» надходять на рахунок Постачальника зі спеціальним режимом використання. Надалі банк самостійно здійснює розподіл цих коштів між учасниками доставки газу до споживача. Алгоритм розподілу визначений державою, а саме Національною комісією з питань енергетики та комунальних послуг, наступним особам: НАК Нафтогаз» за природній газ, ДК «Уктрансгаз» за транспортування газу магістральними газопроводами», АТ «Харківгаз» транспортування газу розподільмичи мережами, ТОВ «Харківгаз Збут» за продаж газу. Особовий рахунок № [NUMBER] є внутрішнім засобом підприємства щодо обліку, зокрема, сплачених коштів, в т.ч. нарахованої субсидії, в рахунок сплати вартості природного газу, а тому повернути (сплатити) на нього грошові кошти практично не можливо за реальністю. Отже, Позивачем обрано невірний спосіб захисту. Щодо позовної вимоги про зобов`язання припинити з 01.06.2019 року зняття та облік показань загальнобудинкового вузла обліку газу будинку [ADDRESS] при розрахунку оплати за постачання [PERSON] природного газу, а також вимоги Позивача відносно зобов`язання застосовувати Позивачу режим обліку витрат газу та нарахування оплати за послуги з розподілу та постачання за нормою споживання визначеною діючою на час надання послуг постановою КМУ з 01.06.2019 року до встановлення за рахунок АТ «Харківгаз» індивідуального лічильника представник відповідача зазначаємо наступне. На час звернення Позивача до суду було внесено зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», якими продовжено строк для зобов`язання забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі до 1 січня 2021 року. На підставі викладеного, відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», АТ «Харківгаз» зобов`язано забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2021 року, оскільки на момент ухвалення рішення по даній справі відбулась зміна терміну встановлення таких лічильників для вказаної категорії осіб. Позивач залишив поза увагою вимоги абзацу першого ч.1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» відповідно до яких, побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Позивач не звертався до АТ «Харківгаз» з питання встановлення індивідуального лічильника, відмови від Оператора ГРМ щодо встановлення індивідуального лічильника не отримував. Отже, посилання Позивача на обставини в майбутньому та на постанову Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року (справа № 214/2435/17) є безпідставним, оскільки, висновки зроблені у зазначеній постанові не стосувалися застосуванню змін до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», якими змінено термін встановлення таких лічильників з 1 січня 2018 року на 1 січня 2021 року, а також доповнення частиною 2 ст. 2 вказаного Закону. Окрім того, як вже зазначалося, АТ «Харківгаз» не є постачальником Позивача, а тому ніяким чином не може здійснювати розрахунки з оплати за газопостачання Позивачу. В силу вимог положень вимог п.7 глави 3 розділу 6 Кодексу ГРМ та п.6 ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» АТ «Харківгаз» ніяким чином не може вплинути на розрахунки плати з газопостачання природного газу. Самі вимоги є передчасними та безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів порушення прав Позивача у цій частині, а тому вони не порушенні. Вимога заявлена на майбутнє, що не узгоджується з нормами ЦПК України. Окрім того, таке рішення суду позбавлятиме АТ «Харківгаз» як Оператора ГРМ можливості здійснювати донарахування чи змінювати режим нарахування Позивачу у випадках передбачених Кодексом ГРМ. Щодо позовної вимоги Позивача відносно визнання недійсним Договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498, в частинні останнього (дев`ятого) абзацу пункту 5.5., представник відповідача зазначає наступне. На сайті АТ «Харківгаз» 02.12.2015 року було розміщено Типовий договір розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 (роздруківка з сайту додається), а також проводилась відповідна роз`яснювальна робота щодо укладання вказаного договору, в т.ч. шляхом рознесення в декілька етапів абонентам Заяв-приєднання до Типового договору розподілу природного газу. Постановами НКРЕКП від 11.08.2016 року №1418, від 27.12.2017 року №1437 та від 12.07.2018 року №691 внесено зміни до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. (п. 1.3. Договору). Згідно пункту 4 глави 3 Розділу 6 Кодексу, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. Окрім того, в пункті 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу зазначено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494. Відповідно до предмету Договору Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Згідно першого речення п. 2.3. розділу ІІ умов Типового Договору розподілу природного газу, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. Відповідно до вимог абзацу дев`ятого п.п.5 Розділу V Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498, якщо об`єкт Споживача розміщений в багатоквартирному будинку (гуртожитку), що обладнаний загальнобудинковим лічильником газу чи на групу будинків (гуртожитків), визначення об`єму розподіленого та спожитого природного газу за Споживачем здійснюється з урахуванням Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (зі змінами). Згідно положень статті 633 ЦК України: Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч.1). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.2). Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом (ч.3). Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою (ч.4). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (ч.5). Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними (п.6). Отже, для Оператора ГРМ - АТ «Харківгаз» умови Типового договору розподілу природного газу є обов`язковими і останній не має права надави переваги Позивачу перед іншими Споживачами щодо укладання такого, оскільки, таке матиме порушення принципу не дискримінації під час укладення договору. В рамках проведення відстеження результативності регуляторного акта - Типового договору розподілу природного газу та на виконання наведених положень Закону N 1160-IV, НКРЕКП 28.08.2015 року на офіційному веб-сайті НКРЕКП www.nerc.gov.ua було оприлюднено проект регуляторного акта - постанови "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу», Аналіз регуляторного впливу проекту постанови НКРЕКП «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу» та Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта - постанови НКРЕКП «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу» (роздруківки з сайту додаються). Оскаржувана у справі умова Типового договору розподілу природного газу міститься в абзаці дев`ятому п.4.5 проекту Типового договору розподілу природного газу. Разом з тим, позивачем у встановлений строк не було подано жодних зауважень та пропозицій до вказаного проекту, оскільки, іншого позивачем не надано. Враховуючи наведене, НКРЕКП при прийнятті постанови від 30.09.2015 року № 2498 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу" дотримано процедуру прийняття регуляторного акта, що свідчить про відповідність дій останнього вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а вимоги Позивача в цій частині заявлені безпосередньо до АТ «Харківгаз» безпідставно та необґрунтовано, оскільки, АТ «Харківгаз» зобов`язане виконувати Типовий договір розподілу природного газу, без надання переваг іншим (іншому) споживачу . Тобто, вимога заявлена до неналежного відповідача. Також позивачем була надана відповідь на відзив, в якій він підтримав свої позовні вимоги. А представник відповідачів надав свої письмові пояснення на відповідь на відзив, де просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, навівши підстави, вказані у позові, у відповіді на відзив та в його письмових поясненнях. Представник відповідачів, [PERSON] проти позову заперечував з підстав, вказаних у візиві на позов та письмових поясненнях. Суд, вислухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступних висновків. На виконання вимог Закону №2467 з 01.07.2015 року відбулося юридичне відокремлення суб`єктів господарювання ринку природного газу, що входять до складу вертикально інтегрованої господарської організації, що полягає у створенні окремих юридичних осіб-суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність з постачання природного газу за регульованим тарифом окремо від діяльності пов`язаної з розподілу природного газу. З 01.07.2015 року ТОВ «Харківгаз збут» є діючим постачальником Позивача, яке відповідно до постанов НКРЕКП №1588 від 21.05.2015 року, №2283 від 08.09.2015 року та №633 від 11.05.2017 року, здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області, в т.ч. на території м. Краснограда. До цього часу, постачання природного газу Позивачу здійснювало АТ "Харківгаз" (код ЄДРПОУ 03359500), яке відповідно до постанов НКРЕКП №268 від 22.03.2010 року, №789 від 13.03.2015 року, №1587 від 21.05.2015 року здійснювало господарську діяльність з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території Харківської області, в т.ч. на території м. Краснограда. АТ «Харківгаз» в контексті обставин справи відповідно до постанов НКРЕКП, зокрема, №268 від 22.03.2010 року, №789 від 13.03.2015 року, №2284 від 08.09.2015 року, №809 від 19.06.2017 року проводить господарську діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території Харківської області, в т.ч. м. Краснограда. Згідно Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (затверджено Постановою КМУ № 758 від 01.10.2015,з 01.04.2017 - відповідно до Постанови КМУ № 187 від 22.03.2017, з 01.11.2018 - відповідно до Постанови КМУ № 867 від 19.10.2018) спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області покладено на ТОВ «Харківгаз Збут», а АТ «Харківгаз» є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження діяльності з розподілу природного газу на відповідній території. З 01 жовтня 2015 року введено в дію Закон України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року №329-VІІІ, яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України. В своїй діяльності АТ «Харківгаз» керується законодавством (нормативно-правовими актами), якими здійснюється Державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг з газопостачання, як то: Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, який набрав чинності 01.11.2015 року (далі за текстом - Кодекс ГРМ), Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2016 року № 2496, тощо, Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 року, що набрала чинності 27.11.2015 року, визначено, що оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Пунктом 2 глави 1 Розділу 6 Кодексу ГРМ передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до газорозподільної мережі (далі - ГРМ) для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498. 01.12.2015 року набрали чинності постанова НКРЕКП № 2498 «Про затвердження типового договору розподілу природного газу» від 30.09.2015 року та постанова НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500 «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам». З цього часу відносини між Споживачем та Газорозподільним підприємством регулюються типовим договором розподілу природного газу з урахуванням вчинення дій Споживачем щодо акцептування його умов. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. (п. 1.3. Договору). Згідно пункту 4 глави 3 Розділу 6 Кодексу, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. Окрім того, в пункті 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу зазначено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. За адресою домоволодіння (квартири) Позивача ( [ADDRESS] ) відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Як зазначено в позові, між сторонами у справі укладено Типовий договір розподілу природного газу. Як зазначено в листі від 15.07.2019 року ТОВ «Харківгаз Збут» (постачальник природного газу повідомляється, що в період з 01.05.2016 року по 30.06.2019 року Споживачу [PERSON] нарахування вартості за спожитий газ склало 2 376,32 грн., абонентом сплачено 1 151,28 грн., сплата субсидії - 1 224,35 грн., що підтверджує факт приєднання Споживача до умов типового договору розподілу природного газу з АТ «Харківгаз» та до умов типового договору постачання природного газу побутовому споживучу з ТОВ «Харківгаз Збут». Зокрема, на підтвердження оплати Споживачем спожитого природного газу на підставі виставленого постачальником рахунку (квитанції) за листопад 2016 року, за січень 2017 року та лютий 2017 року свідчать корінці квитанцій з відміткою банку про оплату таких. Окрім того, оплата Споживачем підтверджується випискою з особового рахунка: Довідка про заборгованість. Таким чином, дії Позивача щодо оплати виставленого постачальником рахунку свідчать про бажання укласти договір розподілу природного газу, що є фактом приєднання до умов договору розподілу природного газу (акцептуванням договору розподілу природного газу) на умовах, що визначені, в т.ч. у виставлених рахунках до сплати. Отже, між сторонами склалися договірні правовідносини, взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, у тому числі умови забезпечення комерційного приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів та обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі ринку природного газу, які визначено Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за № 1379/27824. Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 410 (зі змінами) затверджено План розвитку газорозподільної системи АТ «Харківгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування по розділах. У І розділі Плану розвитку на 2016-2025 роки (Інвестиційна програма ПАТ «Харківгаз» на 2016 рік) передбачено, з урахуванням технічних та економічних чинників, встановлення будинкового вузла обліку природного газу за адресою: [ADDRESS] . АТ «Харківгаз» направлявся Красноградському ЖРЕП лист від 29.11.2016 року щодо необхідності комісійного обстеження з питання можливості облаштування загально будинкових приладів обліку. Попередження АТ «Харківгаз» всіх споживачів багатоквартирного будинку про встановлення загальнобудинкового лічильника проводилось шляхом розклеювання об`яв у під`їздах будинку. 01 грудня 2016 року між АТ "Харківгаз» та Красноградським житлово ремонтним-експлуатаційним підприємством укладено договір про умови експлуатації будинкового лічильника Предметом даного договору є визначення порядку відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку на базі мембранного лічильника газу, який належить АТ «Харківгаз», встановлений за адресою: [ADDRESS] . В той же день на виконання умов договору складено акт № 2 від 01.12.2016 року щодо введення в комерційну експлуатацію будинкового вузла обліку газу та Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін №1 від 01.12.2016 року. Згідно редакції Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, що діяла на момент прийняття загальнобудинкового вузла обліку газу в комерційну експлуатацію, розрахунковий період - газовий місяць, зазначений у договорі (технічній угоді), за який визначається об`єм та обсяг передачі чи розподілу (споживання/постачання) природного газу та здійснюються відповідні розрахунки та/або регламентні процедури. Контрактна година для всіх типів приладів обліку встановлюється з 05:00 всесвітньо координованого часу (далі - UTC) (з 07:00 за київським часом) дня до 05:00 UTC (до 07:00 за київським часом) наступного дня для зимового періоду та з 04:00 UTC (з 07:00 за київським часом) дня до 04:00 UTC (до 07:00 за київським часом) наступного дня для літнього періоду. Поточний (звітний) місяць закінчується о 05:00 UTC (07:00 за київським часом) для зимового періоду та о 04:00 UTC (07:00 за київським часом) для літнього періоду першого числа наступного місяця. Тому, нарахування по загальнобудинковому лічильнику почалось проводитись з початку наступного розрахункового періоду після прийняття його в комерційну експлуатацію. Таким чином з січня 2017 року АТ «Харківгаз» розпочало визначати об`єм та обсяг споживання позивачу за його показниками та почало здійснювати облік спожитого газу споживачам у яких в квартирах відсутні індивідуальні лічильники, за показниками загально будинкового лічильника. Про зміни, щодо визначення обсягу (об`єму) спожитого природного газу з урахуванням встановленого загально будинкового лічильника зазначено в рахунках (квитанціях) постачальника, зокрема починаючи з періоду січня 2017 року. Статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено, що у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Правила комерційного обліку природного газу визначені Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494. Згідно з п.1 глави 5 розділу IX Кодексу ГРМ за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора газорозподільної системи (далі -Оператор ГРМ) та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. Таким чином, за ініціативи Оператора ГРМ та за його рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Позивач наголошує на тому, що загальнобудинковий прилад обліку був встановлений без її згоди. Між тим, виходячи з вищенаведеного, Кодексом ГРМ встановлено умови, за якими саме балансоутримувач (управитель) надає згоду щодо організації та встановлення загально будинкового вузла обліку газу, а отримання згоди окремого мешканця на встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу нормами чинного на той час законодавства України не було передбачено. Пунктом 4 Тимчасового Положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку газу, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, передбачена можливість встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на багатоквартирний будинок. Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» №3533- VI визначені правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку. Вже після встановлення на будинку позивача загальнобудинкового вузла обліку газу, а саме - 19.01.2018 року набрали чинності зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», які були внесені «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу від 21.12.2017 №2260-VІІІ. Зазначеними змінами було доповнено статтю 2 Закону другою частиною, якою визначено, що оператори ГРМ оснащують споживачів природного газуфізичних осіб індивідуальними лічильниками газу, а загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку, в порядку визначеномуст.10 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Таким чином, за адресою позивача було забезпечено облік природного газу, відповідно до вимог Закону в редакції, що існувала на момент виникнення спірних правовідносин. Крім того, позовних вимог про визнання дій ПАТ «Харківгаз» щодо встановлення загально будинкового приладу обліку позивачами не заявлено, тому у суду відсутні підстави вважати незаконним дії ПАТ «Харківгаз» щодо встановлення та використання загальнобудинкового лічильника встановленого у січні 2017 року на даному будинку. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Оскільки позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі. Позивач не зверталася до відповідача про встановлення їй індивідуального газового лічильника, що нею не заперечується. Таким чином, стаття 6 Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17. Разом з тим, згідно із ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та житлових будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року. Однак, позивачем не надано доказів, що вона зверталась безпосередньо до відповідача ПАТ «Харківгаз» з заявою про встановлення індивідуального лічильника газу та отримала відмову у встановленні лічильника до 01.01.2021 року. В зв`язку з тим, що загально будинковий лічильник встановлений в законному порядку, тому і нарахування об`єму споживання газу з січня 2017 року по теперішній час здійснювались у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 46 від 27.01.2016 року. Відповідно до глави 4 розділу IХ Кодексу ГРС об`єми та обсяги споживання природного газу побутовими споживачами визначаються оператором газорозподільної мережі (в цьому випадку - ПАТ «Харківгазгаз»). Зокрема, в абзаці 3 пункту 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу зазначено, що оператор ГРС в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Тому вимога позивача як побутового споживача природного газу про режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників не підлягає задоволенню, так як з 1 січня 2017 року нарахування об`єму спожитого газу здійснюється за показами загальнобудинкового лічильника у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 46 від 27.01.2016 року. Також в зв`язку з вищевикладеним вимога позивача про припинення з 01.06.2019 року зняття та обліку показань загальнобудинкового вузла обліку природного газу будинку [ADDRESS] не підлягає задоволенню, так як таке зняття та облік показань здійснюється на законних підставах. Щодо періоду з 01 травня 2016 року по 31 грудня 2016 року, коли в будинку позивача ще не було встановлено загальнобудинкового лічильника та не розпочато облік об`ємів та обсягів споживання газу, суд зазначає наступне. 24.03.2016 року набрала чинності постанова КМУ від 23.03.2016 року №203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників». Згідно додатку до зазначеної постанови норма споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників складає 7,1 куб.метрів за людино-місяць у разі використання плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача. 30.04.2016 року набрала чинність постанова КМУ від 27.04.2016 року №316 «Про внесення змін до пункту 2 постанови КМУ від 23.03.2016 року №203, згідно внесених змін, застосування норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених п.1 постанови КМУ від 23.03.2016 року №203 здійснюється з 01.02.2016 року. Споживачу в період з 01.05.2016 року по 31.12.2016 року визначено обсяг (об`єм) споживання природного газу за вказаний період в обсязі 7,1 куб. метрів відповідно до діючих в той час норм споживання визначеними постановою КМУ №316 від 27.04.2016 року, якою внесені зміни до постанови КМУ від 23.03.2016 року №203. 19.08.2017 року набула чинності постанова КМУ від 18.08.2017 року №609 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ, згідно якої та внесених змін до постанови КМУ від 23.03.2016 року №203 норми споживання норма споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників складає 5,4 куб.метрів за людино-місяць у разі використання плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача. Але слід зазначити, що вказані зміни (норми) набули чинності 19.08.2017 року. Постановою Окружного адміністративного суду від 21.09.2015 року у справі №826/16447/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року та ухвалою ВАСУ від 28.01.2016 року, визнанно незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29.04.2015 року №237 (копії судових рішень наявні в матеріалах справи). Також, постановою Окружного адміністративного суду від 30.05.2018 року у справі №826/2507/18, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2018 року та постановою Верховного Суду від 27.11.2018 року: визнано протиправною та нечинною постанову КМУ від 23.03.2016 року №203, а також визнано протиправним та нечинним пункт 1 переліку постанов КМУ, що втратили чинність, затвердженого постановою КМУ від 23.03.2016 року №204. Це означає, що всі розрахунки зі споживачами без лічильників з 06.05.2015 р. по 08.08.2018 року мають проводитися за нормами споживання, що визначені постановою КМУ №619 в редакції на 01.10.2014 р. (а саме в редакції, що діяла до 1 жовтня 2014 р.), та які складають 18,3 куб.метрів за умови використання лише плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача. Аналогічні висновки щодо правомірності здійснення перерахунків відповідних періодів за наслідком визнання відповідних актів не чинними (тобто не дійсними з моменту прийняття) викладено у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі №234/8086/16-ц та від 19.07.2019 року у справі №524/8888/16-ц, а також постанові Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №757/31606/15-ц. Постановою КМУ від 30.01.2019 року №63 (див. п.1) КМУ знизив затвердженні норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників за умови використання лише плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача в обсязі 5,39 куб. по відношенню до визначених нормами споживання, що визначені постановою КМУ №619 в редакції на 01.10.2014 р. (а саме в редакції, що діяла до 1 жовтня 2014 р.), та які складають 18,3 куб.метрів за умови використання лише плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача. КМУ постановою від 27.02.2019 року №143 знизив норми споживання для населення без лічильників з 3,29 до 3,28 куб.м (при наявності централізованого гарячого водопостачання). У випадку відсутності вказаного блага - показник залишено на попередньому рівні - 5,39 куб.м. Знову ж таки норми застосовуються з 09.08.2018 року. Слід відмітити, що в 2019 році це вже друге рішення КМУ відносно даного питання. Постанова КМУ від 27.02.2019 року була прийнята у відповідь на судові позови з питання незаконності нових норм споживання за газ, прийнятих КМУ постановою від 30.01.2019 року №63, після відміни судами попередніх. Зокрема, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2019 року у справі №640/2305/19 визнано протиправними дії КМУ щодо прийняття п.1, абзаців 2, 3 пункту 2, пункту 3 постанови КМУ від 30.01.2019 року №63 та додатку до цієї Постанови. Окрім того слід зазначити, що норма споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників за умови використання лише плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача в об`ємі 4,5 куб. метрів була встановлена з 06.05.2015 року постановою КМУ від 29.04.2015 року №237 шляхом внесення змін до норм споживання природного газу у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 08.06.1996 року №619 (дата набрання чинності постанови КМУ від 29.04.2015 року №237 - 06.05.2015 року). Постанова КМУ від 29.04.2015 року №237 втратила чинність згідно п.6 Переліку постанов КМУ, що втратили чинність, затвердженого п.2 постанови КМУ від 23.03.2016 року №204 (дата набрання чинності постанови КМУ від 23.03.2016 року №204 - 24.03.2016 року). Пункт 6 переліку постанов КМУ, що втратили чинність, затвердженого постановою КМУ від 23.03.2016 року №204, на даний час є чинним, а тому вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Щодо позовної вимоги позивача відносно визнання недійсним Договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498, в частинні останнього (дев`ятого) абзацу пункту 5.5., суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Як передбачено ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 20 цього Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Типовий договір - затверджена компетентним органом письмова форма договору із заздалегідь визначеними умовами. Типові договори затверджуються таким органом, який в силу своєї компетенції має право встановлювати обов`язкові для сторін правила. Отже, затверджені актом органу державної влади умови стають обов`язковими для сторін, їх не можна змінювати, а дозволяється тільки конкретизувати. Відповідно до п.1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Позивач [PERSON] приєднався до цього типового договору розподілу природного газу, так як щомісячно споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу споживачам, а саме Розділом IV. «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», Розділом V. «Права та обов`язки споживача» та Розділом VІ. «Права і обов`язки постачальника». Зміст типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500, констатує, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Нормою ч.1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Відповідно до вимог ст.629 ЦК України, договір є обов`язків для виконання сторонами. Згідно із вимогами ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.21 ч.2 п.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Згідно ст.30 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Згідно п.1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.15 р. № 2494, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Відповідно до п.3 глави 3 розділу VI Кодексу договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу. Згідно п. 4 глави 3 розділу VI Кодексу договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Примірник договору опублікований на сайті АТ «Харківгаз». Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст.13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст.81 ЦПК України). Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] про визнання недійсним п.п. 5.5 абзац 9 договору розподілу природного газу, оскільки ці вимоги не грунтуються на нормах діючого законодавства. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову в повному обсязі судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed