Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

В травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Національної академія аграрних наук України, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Дослідне господарство «Відродження» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, Донецька державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України, [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 20.06.2017 [PERSON] виконує обов`язки директора ДП «ДГ «Відродження» ДДСДС НААН України, з 01.03.2021 його увільнено від виконання обов`язків директора ДП «ДГ «Відродження» ДДСДС НААН України. Вважає, що увільнення його від виконання обов`язків директора ДП «ДГ «Відродження» ДДСДС НААН України відбулось з порушенням вимог діючого законодавства України, без достатніх підстав, у зв`язку з чим накази про його увільнення підлягають скасуванню, а позивач поновленню на посаді. Від відповідача-1 НААН України надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач, посилаючись на необґрунтованість позову, заперечував проти його задоволення в повному обсязі. Судом, на підставі доказів, поданих сторонами встановлено наступні фактичні обставини справи. 19.06.2017 Донецькою ДСДС НААН України видано наказ № 32-К «Про призначення [PERSON] » згідно якого [PERSON] призначено тимчасово виконуючим обов`язки директора ДП «ДГ «Відродження» ДДСДС НААН України з 20.06.2017. Наказ виданий на підставі заяви [PERSON] , Погодження НААН України, Постанови Президії НААН від 15.03.2017. 21.03.2019 НААН України винесено наказ № 101-к «Про покладення виконання обов`язків», яким покладено виконання обов`язків директора ДП «ДГ «Відродження» ДДСДС НААН України на заступника директора з економіки ДП «ДГ «Відродження» [PERSON] , тимчасово, до призначення керівника у встановленому законом порядку, з 22.03.2019. 30.05.2019 затверджено фінансовий ДП «ДГ «Відродження» затверджено фінансовий план на 2020 рік. 20.02.2020 внесено зміни до фінансового плану ДП «ДГ «Відродження» на 2020 рік. 11.04.2020 та 18.06.2020 відбулись обстеження посіву озимих культур, результати яких оформлено актами обстеження від 11.04.2020 та 18.06.2020. Комісією встановлено, що технологічний процес вирощування озимих культур в господарстві виконується згідно технологічної карти. Погодно-кліматичні умови, що склалися в регіоні не сприяли розвитку рослин, а призвели до часткової загибелі рослин. 28.05.2020 та 31.07.2020 відбулись позачергові засідання районної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Мелітопольського району, за результатами якого визнано ДП «ДГ «Відродження» постраждалим внаслідок виникнення надзвичайної події природного характеру, пов`язаної з масовим пошкодженням і загибеллю посівів, незібраним урожаєм, внаслідок заморозків. 09.10.2020 ДП «ДГ «Відродження» отримано висновок про загибель посівів Запорізької торгово-промислової палати. 27.10.2020 на адресу НААН України надійшло звернення ДП «ДГ «Відродження» (лист № 15 від 23.10.2020) щодо затвердження змін до фінансового плану на четвертий квартал 2020 року. Наказом НААН України від 26.02.2021 № 73-к [PERSON] увільнено від виконання обов`язків директора ДП «ДГ «Відродження» ДДСДС НААН України з 01.03.2021. Наказом НААН України від 26.02.2021 № 74-к виконуючим обов`язки директора ДП «ДГ «Відродження» ДДСДС НААН України призначено [PERSON] . Вивчивши усі подані сторонами докази у своїй сукупності, взявши до уваги пояснення представників позивача та відповідачів, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. З аналізу положень КЗпП України вбачається, що розірвання трудових відносин можливе за бажанням працівника (ст. 3839 КЗпП); за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП); з ініціативи власника (ст. 4041 КЗпП). Статтями 40, 41 КЗпП України визначено виключні підстави звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За правовою позицією Верховного суду викладеною в постановах від 17.02.2021 по справі № 206/3786/18, від 27.01.2021 по справі № 686/21123/19, від 16.12.2020 по справі № 288/126/18 звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За положеннями ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24.02.2021 по справі № 359/3716/18 саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. В своїй постанові від 17.02.2021 № 206/3786/18 Верховний Суд наголосив на тому, що суд повинен з`ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв`язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. В постанові від 17.02.2021 по справі № 461/6374/19 Верховний Суд вказав, що застосування до працівника дисциплінарного стягнення без достатнього обґрунтування наявності для цього підстав є незаконним. Так, з письмових пояснень наданих представниками позивача та відповідача вбачається, що звільнення [PERSON] було мірою дисциплінарної відповідальності. Зазначений висновок суду пояснюється тим, що позивач був призначений виконуючим обов`язки директора ДП «ДГ «Відродження» до призначення керівника у встановленому законом порядку, проте звільнений до закінчення строку його повноважень встановленого наказом Донецької ДДСДС НААН України № 32-к від 19.06.2017 та наказом НААН України від 21.03.2019 № 101-к. Матеріали справи не містять доказів того, що НААН України або Донецькою ДДСДС НААН України призначено нового керівника ДП «ДГ «Відродження». Крім того, НААН України у відзиві наголошує, що відповідно до Звіту ДП «ДГ «Відродження» про виконання фінансового плану за 2020 рік, за результатами фінансово-господарської діяльності підприємства отримало менше чистого доходу та чистого фінансового результату від запланованого обсягу. Саме фінансово-господарські показники ДП «ДГ «Відродження» за 2020 рік стали підставою для звільнення [PERSON] . Оскільки звільнення позивача відбулось не внаслідок призначення директора ДП «ДГ «Відродження» за результатами конкурсу, а внаслідок незадовільних для відповідача фінансових показників підприємства, то, фактично, таке звільнення є видом дисциплінарного стягнення, яке має застосовуватись з дотриманням процедури, встановленої КЗпП України. Тлумачення статті 5-1, частини першої статті 235 КЗпП України свідчить, що на особу, яка є виконуючим обов`язки, поширюється трудове законодавство, гарантії забезпечення права на працю, у тому числі й можливість захисту від незаконного звільнення. Такий висновок викладено й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 654/941/17. Так, відповідачем не подано до суду доказів того, що позивачем порушено норми діючого законодавства України, Статуту підприємства, правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції. З відзиву НААН України та доданих до нього доказів не вбачається, що незадовільні для НААН України фінансово-господарські результати підприємства отримані внаслідок протиправних, винних дій позивача. НААН України посилається на п.п. 6.2.1, 6.2.2, 7.2, 7.7 Статуту ДП «ДГ «Відродження», згідно яких управління підприємством здійснює директор. Директор та бухгалтер несуть персональну відповідальність за додержання порядку ведення оперативного та бухгалтерського обліку і статистичної звітності результатів фінансово-господарської та іншої діяльності. Для звільнення працівника у зв`язку з порушенням працівником своїх посадових обов`язків має існувати наявність сукупності умов: порушення має стосуватись посадових обов`язків працівника, передбачених контрактом, посадовою інструкцією або іншими внутрішніми документами; невиконання працівником трудових обов`язків має бути винним та систематичним. Водночас, з наданих позивачем доказів вбачається, що ДП «ДГ «Відродження» не мало об`єктивної можливості виконати фінансовий план на 2020 рік, що не залежало від волі посадових осіб підприємства. Так, висновком Запорізької торгово-промислової палати від 09.10.2020 №03.4/433 про загибель посівів встановлено, що на полях ДП «ДГ «Відродження» внаслідок несприятливих погодних умов навесні 2020 року відбувалась загибель сільськогосподарських культур, а саме посівів озимої пшениці на площі 504,4915 га, озимого ячменю на площі 149 га, озимого ріпаку на площі 96 га. Отже, відповідачем-1 не доведено факт неефективного управління [PERSON] об`єктами державної власності, його вину у неповному виконанні фінансового плану підприємства та систематичність таких дій позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач наголошує на тому, шо Президент НААН України не має повноважень одноособово приймати рішення про прийняття та звільнення (увільнення) директора ДП «ДГ «Відродження» ДДСДС НААН України. При цьому позивач посилається на редакцію Статуту, затверджену Загальними зборами НААН України від 07.04.2016. Натомість, відповідач, з посиланням на редакцію Статуту ДП «ДГ «Відродження», затверджену Президентом НААН України 12.04.2018, заперечує проти таких висновків позивача. НААН України вказує, що відповідно до п. 7.5 Статуту ДП «ДГ «Відродження» директор підприємства призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з неї президентом Академії. Суд критично ставиться до таких аргументів НААН України, оскільки відповідачем-1 не додано до відзиву доказів на підтвердження того, що редакція Статуту 2018 року зареєстрована у встановленому законом порядку. За ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: вид установчого документа (установчий акт, статут, модельний статут, засновницький договір, одноособова заява (меморандум), положення тощо) та установчий документ, а також цифровий код модельного статуту (якщо модельний статут є багатоваріантним); відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи; відомості про органи управління юридичної особи тощо. Частиною 3 ст. 10 Закону передбачено, що якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 вказаного Закону, яка, зокрема, визначає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою. З такою правовою позицією погодився Верховний Суд в постанові від 31.03.2021 по справі № 803/1898/13-а, де вказав, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними. Відповідачем-1 не додано до відзиву письмових доказів, які б підтверджували здійснення реєстрації нової редакції Статуту та набрання нею чинності. Матеріали справи не містять ані опису документів, що подавались для проведення державної реєстрації нової редакції статуту, ані будь-яких відомостей, на підставі яких суд мав би можливість перевірити факт здійснення такої реєстраційної дії. Крім того, у своєму відзиві НААН України не зазначає про те, що нова редакція Статуту ДП «ДГ «Відродження» була зареєстрована у встановленому законом порядку, а лише вказує, що нова редакція статуту затверджена НААН України. Отже, суд позбавлений можливості перевірити дійсність редакції Статуту ДП «ДГ «Відродження» 2018 року. Водночас, в матеріалах справи містяться рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.08.2019 по справі № 280/5135/18, Господарського суду Запорізької області від 09.06.2020 по справі № 908/3517/19 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2020 по справі № 908/3517/19, які є преюдиційними у даному спорі. В зазначених рішеннях суди дійшли висновку про те, що президент НААН не має повноважень на призначення та звільнення директора ДП «ДГ «Відродження», оскільки статутом підприємства передбачено, що такі повноваження віднесені до наукової установи (ДДСДС), а Президент лише погоджує таке призначення. Також Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2020 № 908/3517/19 встановлено, що статут Державного підприємства "Дослідне господарство "Відродження" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України", затверджений президентом Національної академії аграрних наук України 26.01.2017. Державна реєстрація вказаного Статуту відбулася на підставі реєстраційної дії: "Державна реєстрація змін до установчих змін до установчих документів юридичної особи; 29.11.2017 11011050023004004; [PERSON] ; Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області; зміна статутного або складеного капіталу, зміна видів діяльності; зміна видів діяльності, інші зміни, зміна складу або інформації про засновників". Тобто, господарський суд дійшов висновку, що чинною редакцією статуту ДП «ДГ «Відродження» є редакція від 2017 року. У висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 25.02.2019 за результатами розгляду скарги [PERSON] від 02.01.2019, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.01.2019 за № 762-33-19 встановлено, що директор ДП «ДГ «Відродження» призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з неї директором Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України після погодження з президентом НААН України, відповідно до її статуту. Призначення директора ДП на підставі наказу НААН України є незаконним. Вказані судові рішення та висновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації винесені в 2019 та 2020 роках, тобто після затвердження Президентом НААН України редакції Статуту, яка додана відповідачем до відзиву. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частинами 1-2, статті 13 закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Крім того, на підтвердження затвердження нової редакції статуту, до матеріалів справи НААН України додано наказ НААН України від 12.04.2018 №133, який прийнято та підписано одноособово Президентом НААН України [PERSON] . Проте, в самому наказі міститься посилання на п. 84 Статуту НААН, згідно з яким наукові та інші установи, підприємства та організації, що перебувають у віданні НААН є юридичними особами і діють згідно із законодавством, цим Статутом та їх статутами, які затверджуються у порядку, визначеному президією. Отже, статут підприємства має затверджуватись не наказом Президента НААН України, а постановою Президії НААН. До такого ж висновку дійшов Центральний апеляційний суд в преюдиційній постанові від 15.12.2020 по справі № 908/3517/19. НААН України не додано до матеріалів справи доказів того, що Президією НААН України приймалось рішення про затвердження нової редакції статуту ДП «ДГ «Відродження» або доказів того, що Президією уповноважено відповідача на затвердження статуту державного підприємства. На підставі цього, суд не вбачає підстав для врахування положень Статуту ДП «ДГ «Відродження», на які посилається відповідач у відзиві. Суд вважає, встановленим та таким, що не потребує доказування факт щодо відсутності повноважень у Президента НААН України увільняти (звільняти) директора та в.о. директора ДП «ДГ «Відродження». Діючий Статут НААН України в п. 86 містить положення про те, що керівник дослідного поля, дослідного господарства, виробництва, іншого державного підприємства та організації підпорядкованих науковій установі, призначаються на посаду на конкурсній основі та звільняються з посади директором наукової установи після погодження з президентом НААН. Зазначене не заперечується НААН України. Також, НААН України вказує на те, що покладення виконання обов`язків директора ДП «ДГ «Відродження» на [PERSON] здійснювалось також на підставі наказу НААН від 21.03.2019 № 101-к, і Позивач не оскаржував його чинність та не ставив під сумнів його законність. Зазначений аргумент НААН України спростовується матеріалами справи, а саме наказом Донецької ДСДС НААН України № 32-к від 19.06.2017. У відзиві НААН України, відповідач, посилаючись на роз`яснення Верховного Суду, викладені на його офіційному сайті, робить висновок про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту та неможливо поновити особу на посаді виконуючого обов`язки директора. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд має враховувати лише висновки Верховного Суду, викладені в постановах, а не на офіційному сайті Верховного Суду. Так, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 654/941/17 (провадження № 61-576сво18) суд дійшов висновків про можливість поновлення особи на посаді виконуючого обов`язки керівника. Про необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України». В цьому ж рішенні звертається увага на те, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Суд має застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Зазначене кореспондується з науково-правовим висновком Національного юридичного університету ім. Я.Мудрого від 15.01.2021 № 128-01-62, який взято судом до уваги. У зв`язку з цим, обраний позивачем спосіб захисту є належним. Також НААН України вказується на те, що посади виконуючий обов`язки директора не існує і позивач ніколи не займав таку посаду. Проте, суд вважає зазначені аргументи відповідача такими, що суперечать його попередній поведінці та виданим наказам. Так, наказом Донецької ДСДС НААН України № 32-к від 19.06.2017 вирішено «у зв`язку зі звільненням виконуючого обов`язки директора [PERSON] призначити тимчасово виконуючим обов`язки директора ДП «ДГ «Відродження» ДДСДС НААН України [PERSON] з 20 червня 2017 року». У своєму ж наказі від 26.02.2021 № 73-к НААН вказує «…встановлено неефективне управління об`єктами державної власності майна виконуючим обов`язки директора підприємства [PERSON] ». У статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Верховний суд на практиці активно використовує доктрину заборони суперечливої поведінки. Так, Об`єднана Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 по справі № 390/34/17 виклала правову позицію стосовно застосування норми права - пункту 6 статті 3 ЦК України, що полягає в наступному. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venirecontrafactumproprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- "nonconceditvenirecontrafactumproprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venirecontrafactumproprium знаходиться принцип добросовісності. У разі коли поведінка сторони суперечить її попередній поведінці і є недобросовісною відсутні підстави для задоволення вимог такої сторони. У зв`язку з зазначеним, суд не бере до уваги посилання відповідача на відсутність відповідної посади. Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення у справах «РуізТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain), від 09 грудня 1994 року, пункт 29, Серія A, № 303-A, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» [ВП] (GarciaRuiz v. Spain) [GC], заява № 30544/96, пункт 26, ЄСПЛ 1999-I). Ці принципи застосовувалися у низці справ проти України (див., наприклад, рішення у справах «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, пункти 42-47, від 15 листопада 2007 року, «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 25, від 18 липня 2006 року, та «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, пункти 18 і 19, від 07 жовтня 2010 року). Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, на думку суду, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved