Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

29.08.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною. В позовній заяві зазначив, що він є власником земельної ділянки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 019801 від 28.01.2004 року, тобто земельна ділянка розміром 7,4218 га, яка розташована ДП 29 п. 251 є його приватною власністю, якою він у відповідності до Конституції України має право вільно розпоряджатися, користуватися та володіти. Як орендодавець, він уклав з відповідачем договір оренди земельної ділянки від 15.01.2005 року, який було зареєстровано у Гуляйпільському районному відділі Запорізької регіональної філії «Центр ДЗК» 10.09.2007 року, аж через два роки дев'ять місяців з моменту його укладення. Пунктом 8 цього договору встановлено строк його дії - 5 років, без зазначення початку та закінчення цього терміну. Далі в позові зазначив, що до закінчення строку дії договору він усно та письмово повідомляв товариство про намір обробляти свою земельну ділянку самостійно. Просив надати відповідь стосовно повернення йому його землі, однак чіткої відповіді не отримав ні письмово, ні усно. Останнього разу 25.09.2012 року повторно письмово звернувся з листом до відповідача з проханням припинити дію вказаного договору в зв'язку з закінченням строку його дії 10.09.2012 року. Його лист був отриманий відповідачем 27.09.2012 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення та отримання листа секретарем ПАТ «Аграрний Дім». Відповіді на своє повторне звернення не отримав. 15.08.2013 року знову особисто з'явився до ПАТ «Аграрний Дім» з метою повернути свою землю. Однак йому повідомили про існування додаткової угоди, яка продовжувала строк дії основного договору. Він отримав відповідь на заяву про повернення землі та додаткову угоду до договору. Відповідач у своєму листі від 15.08.2013 року № 134 посилався на те, що строк його дії продовжено додатковою угодою від 18.06.2009 року, яка зареєстрована в ДЗК 22.10.2009 року, яка ним була укладена з товариством. Стосовно повернення, в листі було зазначено, що земельна ділянка буде йому повернута після закінчення строку дії договору оренди, тобто після 10.09.2017 року. Прохає визнати додаткову угоду від 18.06.2009 року, зареєстровану у Гуляйпільському районному відділі Запорізької регіональної філії «Центр ДЗК» 10.09.2007 року недійсною, призначити судову почеркознавчу експертизу. 18.01.2014 року позивачем було подано заяву про стягнення з відповідача судових витрат: - 2350,08 грн. витрат за проведення почеркознавчої судової експертизи; - 21,15 грн. витрат за обслуговування платежів; - 229,40 грн. витрат судового збору, а всього: 2600,63 грн. (а.с. 55). Позивач, представник позивача в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, наполягають на його задоволенні, позивач додатково суду пояснив, що орендну плату отримував в повному обсязі в межах строку дії договору оренди землі, що орендна плата видавалась в натуральній формі і не вся одночасно. Претензій по орендній платі позивач не має, письмову довіреність дружині на виконання умов договору не надавав і на поштовому відправленні за 2010 рік не його підпис. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, надали суду письмові заперечення проти позову (а.с. 57-60), прохає відмовити у задоволенні позову, додатково пояснила, що додаткова угода до договору оренди землі є неукладеною, що у виконанні по додатковій угоді приймала участь дружина позивача, яка вчинила правочин з перевищенням повноважень і який в наступному був схвалений, прохає застосувати строк позовної давності. Представник третьої особи в судове засідання повторно не з'явився, надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 18, 47, 51), справа розглянута у їх відсутність на підставі наявних доказів, проти чого не заперечують учасники процесу. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, приходить до слідуючого: позивач володіє земельною ділянкою площею 7,4218 га, розташованою ДП 29 п. 251 на території Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП № 019801, виданого згідно розпорядження голови Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області від 28.01.2004 року № 1034 (а.с. 8). Між позивачем та відповідачем 15.01.2005 року укладено договір оренди землі без номера, зареєстрований у Гуляйпільському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП "Центр ДЗК" про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.09.2007 року за № 040726900620 (а.с. 9-10). 25.09.2012 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про повернення земельної ділянки, в зв'язку з тим, що строк дії договору становить 10.09.2012 року, на даний час він має намір самостійно обробляти власну землю, тому просить передати в його користування належну йому на праві приватної власності земельну ділянку (пай) (а.с. 12), яка отримана відповідачем 27.09.2012 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 12 зворотний бік). 15.08.2013 року за № 134 відповідачем позивачеві надано відповідь, отриману ним 15.08.2013 року, про що свідчить його підпис на листі, про те, що земельна ділянка буде повернута після закінчення строку дії договору оренди, тобто після 10.09.2017 року (а.с. 13). 09.10.2013 року представником позивача в судовому засіданні надано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 19-20). 09.10.2013 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області задоволено клопотання представника позивача та призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (а.с. 22). За висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 06.11.2013 року № 142-13 судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 315/1267/13-ц підпис, виконаний від імені [PERSON], який розміщений в графі "Орендодавець" оригіналу додаткової угоди до договору оренди землі № Б-Н від 15.01.2005 року, укладеної 18.06.2009 року між [PERSON] та орендарем ЗАТ «Аграрний дім» в особі Романець Валентини Сергіївни, виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 29-32). Суд задовольняє позов з наступних підстав: Між сторонами виникли правовідносини по договору оренди земельної ділянки, які регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", умовами договору про оренду землі без номера від 15.01.2005 року, укладеного між сторонами. Відповідно до ст. ст. 78, 152, 153 Земельного Кодексу України, ст. 319 ЦК України власник має право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом... визнання угоди недійсною. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки та приступати до використання земельної ділянки виникають тільки після державної реєстрації цих прав. Відповідно до частини третьої статті 106 Конституції України, Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає Укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України. Указом Президента України "Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" від 19.08.2008 р. N 725 внесено зміни до Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" від 02.02.2002 р. N 92/2002, внаслідок чого передбачено запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення та земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Власники земельних часток (паїв) у зв'язку із прийняттям Указу Президента України від 19.08.2008 р. N 725/2008 можуть самі ініціювати внесення змін до договорів оренди земельних часток (паїв) в частині розміру плати за користування земельною часткою (паєм). Враховуючи положення статті 30 та розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі", зміна умов договору оренди земельних часток (паїв) здійснюється за взаємною згодою сторін. Розмір орендної плати визначається за домовленістю між сторонами, але не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством (згідно із умовами Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Держкомзему України від 17.01.2000 р. N 5, зареєстрованого Міністерством юстиції України 23.02.2000 р. за N 101/4322). Відповідно до п. д) ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України заінтересована особа вправі в порядку встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється (ч. 2 ст. 236 ЦК України). Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, а суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. ст. 1, 13, 18, 30, 31 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір набирає чинності після його державної реєстрації, відповідно до положень ст. ст. 24, 25, 31-32 цього Закону, якими визначено права, обов'язки орендодавця, орендаря, підстави і порядок припинення договору оренди землі, зміна умов договору землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Договір оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено. Відповідно до п. п. 8, 36, 37, 43 договору оренди землі від 15.01.2005 року, договір укладено між сторонами на 5 років, зміна умов договору можлива за взаємною згодою сторін, він набирає чинності після його підписання та його державної реєстрації, підставою припинення договору є випадки передбачені законом (а.с. 9-10). Договір оренди землі без номера від 15.01.2005 року укладено сторонами з дотриманням вимог закону та було зареєстровано у Гуляйпільському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.09.2007 року за № 040726900620, а тому в силу вимог ст. 18 Закону України "Про оренду землі" та п. 8 договору, цей договір набрав чинності 10.09.2007 року і діє до 10.09.2012 року. Для вирішення спору є важливим встановлення в силу вимог статті 203 ЦК України, чи додержано загальних вимог, які є необхідними для чинності правочину -додаткової угоди від 18.06.2009 року між позивачем та відповідачем укладеної до договору оренди землі Б-Н від 15.01.2005 року, зареєстровану 20.10.2009 року Гуляйпільським районним відділом Запорізької регіональної філії ДП «Ценрт ДЗК» за № 040926900387 (а.с. 11). В додатковій угоді до договору оренди землі б/н від 15.01.2005 року від 18.06.2009 року п. 8 викладено в редакції "Договір укладено на 10 (десять) років", тобто 5-річний строк дії первісного договору оренди землі, укладеного сторонами 15.01.2005 року, продовжено до 10 років. Суд не приймає до уваги твердження відповідача в письмових запереченнях, що додаткова угода укладена сторонами 18.06.2009 року та зареєстрована в Гуляйпільському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Ценрт ДЗК» 20.10.2009 року. З того часу і дотепер відповідач неприховано користується земельною ділянкою, сплачує відповідачу орендну плату у збільшеному (3%) розмірі. Позивач приймав орендну плату, розмір, якість, номенклатуру та кількість ніколи не оспорював. Суд критично відноситься до заперечень представника відповідача, що позивач вибравши спосіб захисту не враховував, що недійсним може бути визнано лише укладений договір не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено, поскільки в п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року зазначено, що судом необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (ст. ст. 205-210, 640 ЦК тощо), відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Відповідач зареєстрував як основний договір оренди землі так і додаткову угоду до нього, що слідує з матеріалів справи, вважаючи додаткову угоду дійсною та укладеною сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. На виконання додаткової угоди до договору позивачем не передавалось майно - відсутні будь-які акти прийому-передачі об'єкта оренди земельної ділянки та визначення меж земельної ділянки в натурі датовані 2009 роком, а тому суд вважає, що між сторонами не виникли правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, доводи позивача та його представника знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні найшов підтвердження факт відсутності згоди позивача на укладення додаткової угоди від 18.06.2009 року до договору оренди землі б/н від 15.01.2005 року, що він не мав внутрішньої волі і не виявляв вільного волевиявлення на укладення додаткової угоди, що суперечить ст. 627 ЦК України, і суд на підставі всіх зазначених матеріалів дійшов висновку про те, що [PERSON] наміру продовжувати орендні відносини з відповідачем не мав, здійснює відповідні дії щодо попередження про це орендаря та намагається повернути земельну ділянку, додаткову угоду не підписував та нікого на це не уповноважував, а відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 06.11.2013 року почеркознавчої експертизи № 142-13 підпис від імені [PERSON] в графі "Орендодавець" у додатковій угоді від 18.06.2009 року до договору оренди землі б/н від 15.01.2005 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 29-32). Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що у виконанні по додатковій угоді приймала участь дружина позивача, яка вчинила правочин з перевищенням повноважень і який в наступному був схвалений, поскільки суду будь-яких доказів на підтвердження цих заперечень відповідачем не надано, а позивач в судовому засіданні заперечував, що надавав дружині письмову довіреність на укладення додаткової угоди чи будь-яких інших дій та виконання здійснювалося в межах дії основного договору оренди землі. Отже, вище зазначені дані, які містяться в матеріалах справи, суд вважає в даному випадку такими доказами, які підтверджують обставини, викладені в позовній заяві та спростовують заперечення відповідача. А тому позов підлягає задоволенню, як такий що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Суд не застосовує положення ст. ст. 256-261 ЦК України та не задовольняє клопотання представника ПАТ "Аграрний Дім" про застосування строку позовної давності. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідач не довів, що позов заявлено поза межами позовної давності, а до наданої до канцелярії суду копії листа № 7 від 15.01.2010 року на заяву позивача про повернення землі (а.с. 66) відноситься критично, поскільки позивач в судовому засіданні заперечував, що отримував в 2010 році такий лист і що на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 65) стоїть не його підпис, а відповідач не надав суду письмову заяву [PERSON], на яку надав відповідь, враховуючи ідентичний текст листів № 134 від 15.08.2013 року (а.с. 13) Оскільки позивачем доведено порушення права, то позов підлягає задоволенню обґрунтованістю позовних вимог. Крім того з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати: - 2350,08 грн. витрат за проведення почеркознавчої судової експертизи (а.с. 51); - 21,15 грн. витрат за обслуговування платежів (а.с. 51); - 229,40 грн. витрат судового збору (а.с. 3), а всього: 2600,63 грн.

Outcome: approved