Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] належав моїм батькам позивача - [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 18.03.1990 року право власності було зареєстроване за колгоспним двором, головою якого був - [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку виділена земельна ділянка площею 0,25 га, що доводиться довідкою Раковецької сільської ради № 140 від 06.02.2017 року. У відповідності до технічної документації житлове господарство по [ADDRESS] складається з житлового будинку, літньої кухні, сараю, стайні, стодоли, погребу, воріт та огорожі. Згідно звіту про оцінку майна ФОП [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS], перебуває у задовільному стані, його ринкова вартість становить 73 738 грн. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.05.1949 року, що доводиться свідоцтвом про одруження. [INFO] року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від [INFO] року, актовий запис № 11. Довідкою Раковецької сільської ради № 141 від 06.02.2017 року стверджується, що на час смерті [PERSON] у житловому господарстві разом з ним проживали мама позивача та позивач з сім»єю. На час смерті спадкодавця [PERSON] діяв Цивільний кодекс України 1963 р., статтями 524, 534 якого встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Довідкою Раковецької сільської ради № 141 від 06.02.2017 року підтверджується, що на час смерті батька, позивач проживав з ним, вели спільне господарство Після батькової смерті у житловому будинку продовжує проживати [PERSON] з сім»єю, утримує будинок в належному стані, здійснив капітальний ремонт, користуються предметами домашнього вжитку, обробляють землю - тобто своїми діями позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, і відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 р.) є таким, що прийняв спадщину. Свідоцтво про право на спадщину позивач не оформляв, так як був впевнений, що будинок і так належить йому. Проте, в даний час для реалізації свого права на розпорядження майном [PERSON] необхідний правовстановлюючий документ на нього. [PERSON] є спадкоємцем І черги за законом, проте, через похилий вік та слабке здоров»я не бажає оформляти спадщину. У лютому 2017 року позивач звернувся в Городенківську державну нотаріальну контору з приводу оформлення свідоцтва про право на спадщину на будинок. Однак, у вчиненні такої нотаріальної дії йому було відмовлено через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору, в підтвердження чого надана постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.02.2017 року. З довідки Раковецької сільської ради №142 від 06.02.2017 року вбачається, що станом на 15.04.1991 року у житловому господарстві були зареєстровані відповідачі у справі, проте вони на частки у колгоспному дворі не претендують та не зверталися за їх виділом. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 18.03.1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 247 від 13.12.1989 року слідує, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS] Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1958 р., загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., літньої кухні, сараю, стайні, стодоли, огорожі, 2 воріт, погрібу. Згідно звіту про оцінку житлового будинку, складеного СОД [PERSON], ринкова вартість житлового будинку та господарських будівель та споруд становить 73 738 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Випискою із погосподарської книги № 7 особовий рахунок № [NUMBER], виданою Раковецькою сільською радою Городенківського району стверджено, що станом на 15.04.1991 р. в господарстві в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO] - голова господарства, [PERSON], [INFO] - дружина, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO] - дочка, [PERSON], [INFO] - мати. Як слідує з копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], [PERSON], [INFO] після реєстрації шлюбу 08.05.2010 року з [PERSON], змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]". У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнають в повному обсязі, з приводу виділу частки у колгоспному дворі, розташованому по [ADDRESS] не зверталися та не претендують на цю частку, не заперечують щодо визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди в цілому за [PERSON], що слідує з поданих до суду заяв. [PERSON] помер [INFO] р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим Раковецькою сільською радою. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З довідки № 141 від 06.02.2017 р., виданої виконкомом Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області вбачається, що на час смерті [PERSON], який помер [INFO] року склад його сім'ї був слідуючий: дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO], внук [PERSON], [INFO], внука [PERSON], [INFO]; проживали разом та спільно вели домашнє господарство. Згідно копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] встановлено, що з 06.05.1949 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебували в шлюбі. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.04.1964 р. стверджено, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON]. Стаття 553 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], передбачає, що спадкоємець за законом або за заповітом може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій; вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу), що і кореспондується ч. 2 ст. 1274 ЦК України, згідно якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його син - [PERSON] (позивач) та дружина - [PERSON] (відповідач). Мати позивача - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, на будь-яку частку у спадковому майні не претендує, в органи нотаріату з приводу оформлення спадщини після смерті [PERSON] не зверталася та звертатися не буде, що слідує з поданої до суду заяви. Про те, що спадкоємець [PERSON] прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном, свідчать довідки № 127 від 02.02.2017 року, № 141 від 06.02.2017 року, видані виконавчим комітетом Раковецької сільської ради. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 183/02-31 від 03.02.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року на житловий будинок [ADDRESS], оскільки частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 140 від 06.02.2017 року, виданої виконавчим комітетом Раковецької сільської ради слідує, що за господарством в [ADDRESS] числиться земельна ділянка 1,45 га, згідно погосподарської книги № 7 , в т. числі: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства - 1,20 га. Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 365, 1216 ЦК України,

Outcome: approved