Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працює в органах Пенсійного фонду України з 15 травня 2017 року. Наказом № 23-О від 13 січня 2020 року її звільнено з посади головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.07.2020 р. визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за №23-О від 13.01.2020 року про припинення державної служби [PERSON] та поновлено останню на посаді. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.07.2020 р. та постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 р. спростовано негативну характеристику на [PERSON] та спростовано пошкодження нею державного майна Головного управління, що було підставою для її незаконного звільнення. Вважає, що внаслідок вчинення незаконного її звільнення відповідач завдав їй моральної шкоди, оскільки протиправні дії Відповідача призвели до наступних наслідків: до душевних та моральних переживань, через надання мені Відповідачем негативної характеристики та звинуваченні мене Відповідачем у пошкодження мною державного майна Головного управління, які були повністю спростовані судовими рішеннями у справі №824/93/20-а; порушення її нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя; 13.12.2020 р. начальником відділу проходження державної служби управління по роботі з персоналом Головного управління Купчанко Л.В. 69 працівникам Головного управління на їх корпоративні адреси Головного управління відправлено наказ Головного управління №1-С від 13.01.2020 року "Щодо застосування дисциплінарного стягнення" у вигляді звільнення відносно [PERSON] . Такі дії Відповідача завдали зниження її авторитету серед колег і друзів та призвело до порушення стосунків з колегами; приниження честі та гідності, ділової репутації через надання їй відповідачем негативної характеристики та звинуваченні її Відповідачем у пошкодження нею державного майна Головного управління, які були повністю спростовані судовими рішеннями у справі №824/93/20-а; Стверджує, що робота в Головному управлінні була її єдиним джерелом заробітку та засобом для існування. На її утриманні є мати [PERSON] , з якою вона разом проживає, яка є пенсіонером похилого віку та інвалідом, яка потребує постійного лікування. Отже незаконним звільненням відповідача вона разом з матір`ю-інвалідом більше шести місяців перебувала в обмежених засобах існування і скрутному становищі та ще в важких умовах карантину спричиненому COVID-19. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 20 000грн. 00коп. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивачем було надано відповідь на відзив, в якій зазначила, що доводи Відповідача наведені у відзиві є непереконливими, безпідставними, необґрунтованими, оскільки правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства. Просила стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь [PERSON] 20 000 грн. моральної шкоди. Судом встановлено, що [PERSON] працює в органах Пенсійного фонду України. Наказом № 23-О від 13 січня 2020 року "Про припинення державної служби" [PERSON] 14.01.2020 р. звільнено з посади головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.07.2020 р., яке залишено в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 року,визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за №23-О від 13.01.2020 року про припинення державної служби [PERSON] та поновлено [PERSON] на посаді головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з 14.01.2020 року /а.с.5-27/. Позивач вважає, що внаслідок вчинення незаконного звільнення, відповідач - Головне управління завдало їй моральної шкоди, оскільки протиправні, на її думку, дії Відповідача призвели до душевних та моральних переживань, через надання їй негативної характеристики та звинуваченні її у пошкодженні державного майна Головного управління, а також порушенні її нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням положень законодавчих актів України, що регулюють питання моральної шкоди визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд звертає увагу суду, що з урахуванням обставин даної судової справи, матеріали не містять належних доказів отримання [PERSON] моральних страждань, що негативно вплинули б на її здоров`я або завдали душевних та моральних страждань в тому числі втрати нормальних життєвих зв`язків, зниження її авторитету серед колег та друзів, приниження честі та гідності, ділової репутації, або порушили її права та охоронювані законом інтереси. Також, в матеріалах судової справи відсутні будь-які витяги з медичних карток або інші докази, які б підтверджували погіршення стану здоров`я [PERSON] , її фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних на думку позивача, незаконними діями або бездіяльністю посадових осіб відповідача по справі. Надані [PERSON] до справи окремі докази з даного приводу не підтверджують фактів отримання позивачем моральних страждань. Як вбачається з позовної заяви, позивач порушує питання про стягнення з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 20 000грн. 00коп. Згідно положень ст.23 ЦК України та п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у в`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. [PERSON] у позовній заяві на обґрунтування заподіяної моральної шкоди вказує про те, що завдана їй моральна шкода полягає у душевних та моральних переживань, через надання їй відповідачем негативної характеристики та звинуваченні її відповідачем у пошкодження нею державного майна Головного управління, які були повністю спростовані судовими рішеннями у справі №824/93/20-а /а.с.5-27/; порушення її нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя; 13.12.2020 р. начальником відділу проходження державної служби управління по роботі з персоналом Головного управління Купчанко Л.В. 69 працівникам Головного управління на їх корпоративні адреси Головного управління відправлено наказ Головного управління №1-С від 13.01.2020 року "Щодо застосування дисциплінарного стягнення" у вигляді звільнення відносно [PERSON] /а.с.28/, що завдали останній зниження її авторитету серед колег і друзів та призвело до порушення стосунків з колегами; приниження честі та гідності, ділової репутації через надання [PERSON] відповідачем негативної характеристики та звинуваченні останньої відповідачем у пошкодження нею державного майна Головного управління, які були повністю спростовані судовими рішеннями у справі №824/93/20-а; На утриманні позивача є мати [PERSON] , з якою вона разом проживає, яка є пенсіонером похилого віку та інвалідом, яка потребує постійного лікування, так як має діагноз захворювання: закритий субкапітальний перелом шийки правої стегнової кістки та потребує допомоги в пересуванні /а.с.29-31/. Отже незаконним звільненням відповідача позивач разом з матір`ю-інвалідом більше шести місяців перебувала в обмежених засобах існування і скрутному становищі та ще в важких умовах карантину спричиненомуCOVID-19. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Однак, в свою чергу позивач не навела і не представила жодного доказу, які б достовірно надали змогу прийти до висновку про наявність у неї душевних та моральних переживань, порушення її нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, зниження її авторитету серед колег і друзів , що призвело до порушення стосунків з колегами та порушення нормального способу життя. Окрім того, матеріали позовної заяви не містять посилань на факти і обставини, що вказують на негативні зміни у житті [PERSON] внаслідок події дисциплінарного стягнення, звільнення, втрату позивачкою ділової репутації, неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, або інших негативних явищ, заподіяних їй. Таким чином позивачкою не доведено, що дії відповідача призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також скаржник не пояснила з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 20 000грн., та якими доказами це підтверджується. Наявність моральної шкоди, позивач не підтвердила належними доказами у відповідності до ст. 81 ЦПК України, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо спричинення моральної шкоди не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні позову суд відмовляє. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed