Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася із позовом до відповідачів та просила суд достроково припинити повністю дію свідоцтва України на знак для товарів і послуг № [NUMBER] , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Украинская Медиа Группа" (ідентифікаційний код 37552556) та зобов`язати внести до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів та послуг відомості щодо повного припинення дії свідоцтва України № [NUMBER] та здійснити публікацію про це офіційному бюлетені «Промислова власність», а також стягнути із Товариство з обмеженою відповідальністю "Украинская Медиа Группа" (ідентифікаційний код 37552556) на користь [PERSON] судовий збір. В обґрунтування поданого позову зазначила, що позначення « [INFO] », яке вона має намір використовувати для позначення своєї господарської діяльності, та, відповідно, зареєструвати в Україні як власну торговельну марку, вже охороняється. Зокрема, при здійсненні пошуку ключових слів « [INFO] » в базі даних «Зареєстровані в Україні знаки для товарів і послуг» позивачем було виявлено, що в Україні зареєстровано знак для товарів і послуг « [INFO] », що засвідчується свідоцтвом України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг. Зазначає, що 10 липня 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Украинская Медиа Группа», ідентифікаційний код: 24282693 подало заявку №m200711231 на знак для товарів і послуг, що являє собою словесне позначення - « [INFO] », для послуг наступних класів МКТП: 35 класу: «Влаштовування виставок на комерційні або рекламні потреби; демонстрування товарів; імпортно-експортні агентства; інформування ділове; сприяння продажеві; радіорекламування; наймання рекламного часу на засобах інформування; рекламування»; 38 класу: «Кабельне телевізійне мовлення; агентства новин; радіомовлення; зв`язок»; 41 класу: «Атракціони; наймання (прокат) аудіоапаратури; створювання видовищ; наймання (прокат) видовищних декорацій; презентації вистав; влаштовування виставок (культурних і навчальних); влаштовування балів; влаштовування видовищ (послуги імпресаріо); влаштовування змагань (навчальних або дозвільних); влаштовування конкурсів краси; готування радіо- і телевізійних програм; влаштовування лотерей; послуги дискотек (сховищ звукозаписових дисків); дозвілля (забави); дублювання; інформування щодо дозвілля; інформування щодо розваг; караоке-послуги; служба новин; радіопередачі розважальні; послуги студій записування; послуги сценаристів». Вказує, що на підставі поданої заявки 27 жовтня 2008 року Державною службою інтелектуальної власності України ТОВ «Украинская Медиа Группа» було видано свідоцтво України № [NUMBER] на знак « [INFO] » для вказаних послуг 35, 38, 41 класів МКТП, дата публікації відомостей про видачу свідоцтва - 27 жовтня 2008 року. Таким чином, ТОВ «Украинская Медиа Группа» є власником свідоцтва України на знак для товарів і послуг № [NUMBER] , відповідно до якого правової охорони в Україні набула торговельна марка ТОВ «Украинская Медиа Группа», що являє собою словесне позначення - « [INFO] ». Однак позивач посилається, що з дати публікації відомостей про видачу свідоцтва на знак для товарів і послуг № [NUMBER] , тобто вже більше, ніж 3 роки, позначення «[INFO]» жодним чином не використовується на території Україні ні ТОВ «Украинская Медиа Группа», ні іншими особами з його дозволу для послуг 35, 38, 41 класів МКТП. Зазначає, що у Державному реєстрі суб`єктів інформаційної діяльності у сфері телебачення і радіомовлення відсутні дані щодо кабельного телевізійного мовлення та щодо радіомовлення з назвою « [INFO] », а також щодо ТОВ «Украинская Медиа Группа». Відтак, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення не видавала ліцензію на діяльність у галузі телебачення і радіомовлення для ТОВ «Украинская Медиа Группа». Вказує, що як вбачається з відкритої бази даних «Зареєстровані в Україні знаки для товарів і послуг» власником позначення « [INFO] » було і є тільки ТОВ «Украинская Медиа Группа», яке, відповідно, не передавало свої права власності на знак і не укладало ліцензійні договори з іншими особами щодо надання дозволу на використання прав. Більше того, позначення « [INFO] » не використовується в якості фірмового та/або комерційного найменування для юридичної особи, що підтверджується відсутністю слів «[INFO]» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказує, що ТОВ «Украинская Медиа Группа» не вчинено жодної юридично значимої дії щодо використання майнових прав інтелектуальної власності за спірним свідоцтвом № [NUMBER] , а за умови невикористання в Україні спірного знака для товарів і послуг, дія останнього є перешкодою для реалізації прав позивача щодо подальшої реєстрації ним на своє ім`я схожої чи аналогічної торговельної марки. За таких обставин невикористання позначення « [INFO] » ТОВ «Украинская Медиа Группа» породжує зловживання правом, оскільки невикористання даної торговельної марки щодо товарів, для яких її зареєстровано, створює штучний бар`єр для реєстрації нових позначень інших осіб, в тому числі є порушенням прав та законних інтересів Позивача щодо набуття ним в Україні прав на торговельну марку « [INFO] » для добросовісного використання у своїй господарській діяльності. Посилається,що у зв`язку з невикористанням без поважних причин протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва України № [NUMBER] позначення « [INFO] », що охороняється за вказаним свідоцтвом, дія такого свідоцтва повинна бути достроково припинена. Враховуючи викладене вище просила позов задовольнити. 03.03.2017 справу згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.03.2017 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.03.2017 було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову, заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Украинская Медиа Группа»( ідентифікаційний код: 24282693) передавати третім особам повністю або частково право власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] , надавати третім особам дозвіл (видати ліцензію) на використання знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] , відмовлятися повністю або частково від свідоцтвам України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг, до набрання рішення законної сили; заборонено Державній службі інтелектуальної власності України провадити дії щодо внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо свідоцтва України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Украинская Медиа Группа» стосовно передачі третім особам повністю або частково права власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] , припинення повністю або частково дії свідоцтва України № [NUMBER] за заявою власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Украинская Медиа Группа» до набрання судового рішенням законної сили. 07.11.2017 на адресу суду від відповідача ТОВ «Украинская Медиа Группа» надійшли заперечення проти позову. Із поданих заперечень вбачається, що ТОВ «Украинская Медиа Группа» є власником підприємства ТОВ «РАДІОГРУПА», яке є власником ТОВ «РАДІО ДОВІРА», яке в свою чергу є власником Дочірнього підприємства «Телерадіоорганізація «Довіра». Дочірнє підприємство «Телерадіоорганізація «Довіра» має ліцензії на здійснення радіомовлення з позивним «[INFO]». Радіостанція «[INFO]» здійснює мовлення також і в мережі Інтернет на сайті [INFO].? Вказує, що радіостанція «[INFO]» періодично в своїй діяльності використовує так звані джингли з використанням слів « [INFO] ». Цей знак підсилює позивний радіостанції « [INFO] » як радіостанції для автомобілістів, тобто радіостанції пов`язаної з автомобілями, шляхами (дорогами). Оскільки радіостанція періодично змінює словесні слогани, що підсилюють позивний, знак «[INFO]», не повсякчас звучить в його ефірі. Посилається,що ДП «ТРК «Довіра» користується знаком на підставі договору №03/03-15/2 від 03 березня 2015 року. З урахуванням викладеного вище просив у задоволені позову відмовити. Протокольною ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва без виходу до нарадчої кімнати було замінено відповідача у справі Державну службу інтелектуальної власності на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України. 13.03.2018 на адресу суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на заперечення проти позову ТОВ «Украинская Медиа Группа». Вказує, що наданий ТОВ «Украинская Медиа Группа» ліцензійний договір не може бути прийнятим судом в якості належного та достовірного доказу, адже цей ліцензійний договір має невідповідні реквізити, які стосуються іншого знаку для товарів та послуг «[INFO]», має сумнівні строки дії, які жодним чином не пояснюються строком дії знаку для товарів та послуг « [INFO] », тоді як є більш відповідними до строку дії знаку для товарів та послуг «[INFO]», не містить обов`язкового для юридичних осіб скріплення договору печатками ТОВ «Украинская Медиа Группа» та ДП «ТРК «Довіра». Зазначає,що з наданого відповідачем до заперечень диску та записаних на ньому звукових файлів, жодним чином не можна відслідкувати: ідентифікацію радіохвилі, на якій звучали ці джингли, часовий проміжок звучання джинглів, територію та аудиторію сповіщення, тощо. Більше того, ТОВ «Украинская Медиа Группа» не зазначає, коли і ким були записані такі звукові файли, яким чином здійснювалась фіксація, до якого виду використання знаку можна віднести такі джингли. Зауважує, що початок використання ТОВ «Украинская Медиа Группа» джинглів чи інше використання оспорюваного знаку після подачі Позивачем позову в даній справі не може братися до уваги судом, адже законом встановленні чіткі часові рамки можливості для використання знаку. До того ж ТОВ «Украинская Медиа Группа» не доведено той факт, що сповіщення джинглів було здійснено до пред`явлення Позивачем позову до суду. 12.06.2018 на адресу суду від відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач вказує, що для вирішення спору щодо дострокового припинення повністю дії свідоцтва України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг « [INFO] », позивач повинен довести ті обставини справи, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач-1 повинен довести безпосереднє та фактичне використання або зазначити поважні причини невикористання зазначених знаків протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтв або від іншої дати після цієї публікації стосовно товарів і послуг, для яких вони зареєстровані. Крім того, звертає увагу суду, що згідно з Положенням про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459, не передбачено здійснення ним контролю за використанням знаків для товарів і послуг їх власниками. З урахуванням викладеного вище, просить суд прийняти дані пояснення для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи. 12.06.2018 від відповідача- 1 на адресу суду надійшли додаткові заперечення, у яких останній зазначає про те, що будь-які права позивача відповідачем -1 не порушенні, а відтак відсутній предмет спору у даній справі. 18.06.2018 на адресу суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшли додаткові пояснення щодо обґрунтування порушеного права позивача. У поданих пояснення зазначається, що частиною четвертою ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлює право будь-якої особи звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва з підстав його не використання власником протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу такого свідоцтва (або останніх трьох років до подання позову щодо цього). Стверджує, що власне прагнення позивача зареєструвати знак для товарів і послуг « [INFO] » встановлює його охоронюваний законом інтерес, який він має право захищати, у тому числі, шляхом подання позовної заяви до суду, як у розумінні ч. 1 ст. 4 ЦПК України, так і відповідно до положень ч. 4 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Вказує, що у відповіді на адвокатський запит від Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення за № 16/110 від 13.03.2017 (а.с. 54), Національна рада України з питань телебачення та радіомовлення повідомила, що не видавала ліцензій на мовлення з позивними « [INFO] ». Це вказує на те, що ліцензії для здійснення діяльності у сфері мовлення з позначенням « [INFO] » ні відповідачу-1, ні жодним іншим особам не видавалися. Тоді як, відсутність ліцензій на мовлення з назвою «[INFO]» вказує та підтверджує те, що позначення « [INFO] » за свідоцтвом України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг не використовувалося відповідачем- 1 для позначення послуг у сфері радіомовлення, для яких зареєстрований спірний знак в [NUMBER] , 38, 41 класах МКТП. З урахуванням викладеного вище просить суд позов задовольнити. 23.10.2018 на адресу суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшли пояснення, щодо обставин викладених у додаткових запереченнях ТОВ «Украинская Медиа Группа». Зазначає, що преамбула Закону № 3689-ХІІ встановлює, що саме цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг. При цьому, положення вказаного Закону не містять жодної заборони та/або підстави для відмови реєстрації знаку для товарів і послуг із зазначених відповідачем-1 мотивів. В той же час, відповідно до частини восьмої ст. 16 Закону № 3689-ХІІ, власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору. Тобто, особа, що зареєструє будь-яке позначення, має право надати право третім особам на його використання у певних сферах діяльності, в т.ч., що потребують окремого ліцензування. Таким чином, такі треті особи матимуть змогу правомірно використовувати знак для товарів і послуг, із врахуванням наданої правової охорони останньому, у власній комерційній та/або іншій діяльності незалежно від необхідності отримання ліцензії для здійснення такої. У такому випадку, зареєстрований знак для товарів і послуг буде належним чином (в розумінні положень ст. 16 Закону № 3689-ХІІ) використовуватися третьою особою у її власних інтересах, а власник свідоцтва на знак для товарів і послуг матиме можливість отримувати передбачену законом винагороду. 28.02.2019 від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі. 12.03.2019 на адресу суду від Міністерство економічного розвитку і торгівлі України надійшли належним чином завірені матеріали заявки № m 200711231 на знак для товарів і послуг « [INFO] » свідоцтвом України № [NUMBER] . 12.06.2019 на адресу суду від представника відповідача 1 - [PERSON] надійшли додаткові пояснення, у яких вказує, що позивачем не було доведено факту порушення його прав, а тому у задоволенні позову просить відмовити. 24.09.2019 на адресу суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшли додаткові пояснення в яких останній вказує, що дію свідоцтва № [NUMBER] було продовжено до 10.07.2027 та останнє є чинним. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1 Закону "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та ст. 492 ЦК України товарний знак - це позначення, за яким товари (послуги) одних осіб відрізняються від товарів (послуг) інших осіб. Відповідно до п. 4 ст. 5 Закону та п. 2. ст. 494 ЦК України обсяг правової охорони товарного знаку визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеним до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом України на товарний знак. Використанням знаку для товарів і послуг в Україні відповідно до п. 4 ст. 16 Закону, визнається: - нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); - застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстрований; - застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Звідси, обов`язковою умовою використання знака є його використання безпосередньо для товарів і послуг, для яких знак зареєстрований, а належними доказами такого використання є докази, здатні підтвердити наявність/присутність товарів і послуг, маркованих таким знаком на ринку України. При цьому Закон встановлює, що види/способи використання знака для товарів відмінні від видів/способів використання знака для послуг, за винятком спільних для товарів і послуг видів/способів використання знаку. Відповідно до п. 4 ст. 18 Закону, невикористання знаку для товарів і послуг в Україні повністю або щодо частини товарів і послуг, зазначених у свідоцтві, протягом 5-ти років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, надає будь-якій особі право на звернення до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. У такому разі дія свідоцтва може бути повністю або частково припинена за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважних причин такого невикористання. Використання знаку для товарів і послуг за згодою власника свідоцтва прирівнюється до використання знака власником. Таким чином, для дострокового припинення дії свідоцтва на знак необхідна наявність наступних підстав: - невикористання товарного знаку власником протягом 5-ти років від дати публікації відомостей про реєстрацію знака або від будь-якої іншої дати після цієї дати; - невикористання знака щодо зазначених у свідоцтві товарів і послуг; - відсутність поважних причин невикористання знака його власником. Судом встановлено, що 27.10.2008 відповідачем-2 зареєстровано знак для товарів і послуг " [INFO] » для послуг 35,38,41 класів МКТП, а саме: 35 класу:«Влаштовування виставок на комерційні або рекламні потреби; демонстрування товарів; імпортно-експортні агентства; інформування ділове; сприяння продажеві; радіорекламування; наймання рекламного часу на засобах інформування; рекламування»; 38 класу: «Кабельне телевізійне мовлення; агентства новин; радіомовлення; зв`язок»; 41 класу: «Атракціони; наймання (прокат) аудіоапаратури; створювання видовищ; наймання (прокат) видовищних декорацій; презентації вистав; влаштовування виставок (культурних і навчальних); влаштовування балів; влаштовування видовищ (послуги імпресаріо); влаштовування змагань (навчальних або дозвільних); влаштовування конкурсів краси; готування радіо- і телевізійних програм; влаштовування лотерей; послуги дискотек (сховищ звукозаписових дисків); дозвілля (забави); дублювання; інформування щодо дозвілля; інформування щодо розваг; караоке-послуги; служба новин; радіопередачі розважальні; послуги студій записування; послуги сценаристів» (надалі за текстом - послуги 35, 38, 41 класів МКТП) та видав свідоцтво України № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Наведене підтверджується наявною у матеріалах справи публікацією про видачу спірного свідоцтва в офіційному бюлетені «Промислова власність» № [NUMBER] за 2008 рік та випискою з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відносно свідоцтва № [NUMBER] станом на 13.11.2017. Судом також встановлено, що 25.09.2013 свідоцтво № [NUMBER] на знак для товарів і послуг " [INFO] » було відчужено на користь ТОВ «Українська Медиа Группа», що підтверджується витягом з Державного реєстру. При вирішенні питання про наявність факту використання знаку для товарів і послуг " [INFO] » за свідоцтвом України № [NUMBER] , суд виходить із того, що зазначений знак зареєстрований для послуг 35,38 та 41 класів МКТП і, отже, використання знака "[INFO]» повинно підтверджуватися доказами надання відповідачем-1 перерахованих вище послуг 35, 38, 41 класів МКТП. З наявної у матеріалах справи відповіді на адвокатський запит від Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення за № 16/110 від 13.03.2017, Національна рада України з питань телебачення та радіомовлення повідомила, що не видавала ліцензій на мовлення з позивними « [INFO] ». Це вказує на те, що ліцензії для здійснення діяльності у сфері мовлення з позначенням « [INFO] » ні відповідачу-1, ні жодним іншим особам не видавалися. Тоді як, відсутність ліцензій на мовлення з назвою « [INFO] » вказує та підтверджує те, що позначення « [INFO] » за свідоцтвом України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг не використовувалося відповідачем-1 для позначення послуг у сфері радіомовлення, для яких зареєстрований спірний знак в [NUMBER] , 38, 41 класах МКТП. У той же час, згідно з частиною першою ст. 27 Закону України «Про телебачення та радіомовлення», ліцензія на право мовлення видається у десятиденний строк та є єдиною законною підставою на ведення такої діяльності. Положеннями частини 4 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», поважними причинами невикористання є виключно: -обставини, що перешкоджають використанню знака незалежно від волі власника свідоцтва, такі як обмеження імпорту чи інші вимоги до товарів і послуг, встановлені законодавством; -можливість введення в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги, під час використання знака особою, що звернулася до суду, чи іншою особою щодо товарів і послуг, відносно яких висунута вимога про припинення дії свідоцтва. В обґрунтування використання спірного позначення щодо наведених у ньому послуг 35, 38 та 41 класів МКТП відповідачем-1 надано наступні докази,як CD- диск та записаних на ньому звукових файлів з позивним джинглів « [INFO] », а також Ліцензійний договір №03/03-15/2 від 03 березня 2015 року укладений між ДП «ТРК «Довіра» та ТОВ «Українська Медиа Группа» Разом з тим, суд вважає, що відповідачем-1 не надано доказів в обґрунтування належного та достатнього використання спірного позначення у розумінні вимог ст. 16 Закону, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1,2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з частини першої та другої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З наданого відповідачем -1 електронного доказу у вигляді СD-диску з записом ефіру не можна відстежити ідентифікацію радіохвилі, на якій звучали ці джингли, часовий проміжок звучання джинглів, територію та аудиторію сповіщення. Більше того, ТОВ «Украинская Медиа Группа» не зазначає, коли і ким були записані такі звукові файли, яким чином здійснювалась фіксація, до якого виду використання знаку можна віднести такі джингли. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що ефір був записаний 14.03.2018, тобто після звернення позивача до суду. Згідно з абзацом четвертим пункту 71 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності» від 17.10.2012 № 12, докази, які можуть підтвердити використання знака для товарів і послуг, повинні бути обмежені трирічним строком до дати звернення позивача до суду. Таким чином, подання відповідачем-1 електронного доказу у вигляді СD-диску з записом ефіру, який містить вказівку на дату такого ефіру 14.03.2018, не підтверджує доводи відповідача-1 стосовно належного використання останнім торгівельної марки за свідоцтвом України «[INFO]» у розумінні вимог, встановлених частиною четвертої ст. 18 Закону № 3689-ХІІ. Посилання відповідача-1 на укладений Ліцензійний договір, як на підтвердження використання знаку для товарів і послуг " [INFO] " за свідоцтвом № [NUMBER] України не приймається також судом до уваги, з огляду на наступне. Факт укладання Ліцензійного договору не може вважатися достатнім доказом використання торгівельної марки, оскільки укладання ліцензійного договору не є тотожним терміну «використання товарного знаку» і не відноситься до видів/способів використання знака, передбачених п. 4 ст. 16 Закону. Аналіз норм п. 8 ст. 16 Закону та ст. 1107 ЦК України дає підстави для висновку про те, що укладання ліцензійного договору є одним із видів розпорядження майновими правами інтелектуальної власності на торгівельну марку, а не дією, що може бути визнана використанням знака. Більше того, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вчинення сторонами вказаного договору дій на його виконання, оскільки на підтвердження даних обставин, відповідачами-1 не надано доказів фактичного виконання ліцензійного договору. Поряд з цим, наданий відповідачем-1 ліцензійний договір не може бути прийнятий судом в якості належного та достовірного доказу, адже цей ліцензійний договір має невідповідні реквізити, які стосуються іншого знаку для товарів та послуг «[INFO]», має сумнівні строки дії, які жодним чином не пояснюються строком дії знаку для товарів та послуг « [INFO] » за свідоцтвом України № [NUMBER] . У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд вважає, що відповідачем-1 не надано достатніх, належних та доспустимих доказів у підтвердження використання ним торговельної марки "[INFO]" для послуг 35, 38, 41 класу МКТП, у розумінні вимог ч.3 ст.16 Закону. Поважні причини невикористання знаку для товарів і послуг " [INFO] » за свідоцтвом України № [NUMBER] відповідачем зазначені не були і такі судом не встановлені. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено невикористання спірного свідоцтва протягом визначеного законом строку, що передувало даті звернення позивача до суду без поважних причин. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову за вимогами позивача, виходячи з наступного. Дійсно, ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визначає, що якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом 5-ти років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. Тобто, частиною четвертою ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» законодавець встановлює право будь-якої особи звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва з підстав його не використання власником протягом 5-ти років від дати публікації відомостей про видачу такого свідоцтва (або останніх трьох років до подання позову щодо цього). Разом з цим, частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.11 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз наведених вище норм дає змогу для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову ( Висновок Верховного Суду Украъни у постанови від 21.10.2015 у справі №3-649гс.15). У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України, який треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та (або) нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Позивач вважає, що її охороюваний законом інтерес на можливе використання позначення « [INFO] » є порушеним, оскільки наявна уже така реєстрація знаку. У той же час, відповідно до постанови ВГСУ від 29 вересня 2015 року № 910/9258/14 було визначено, що суди встановлюють наявність зацікавленості позивача на звернення до суду з позовом про дострокове припинення на підставі наявності попередньої відмови в реєстрації торгової марки. Проте, доказів того, що позивач зверталася до установи з відповідною заявкою для реєстрації такого позначення та отримала відповідну відмову внаслідок наявності раніше зареєстрованої торгівельної марки не надала. Натомість, позивачем після звернення до суду з позовом надано додаткові докази в обгрунтування свого порушеного права, зокрема, комерційну пропозицію, яка на думку позивача свідчить про її намір на здійснення господарської діяльності з метою використання спірного позначення. Разом з тим, суд вважає, що вказані матеріали жодним чином не підтверджують використання чи намір позивача на використання спірного позначення відносно 35,38,41 послуг МКТП як і наявність порушених прав у формі раніше здійсненої реєстрації позначення «[INFO]». Та обставина, що відмова у здійсненні реєстрації була винесена на користь іншої особи і такі відмомості містяться у загальному доступі жодним чином не свідчить про наявність саме порушених прав позивача чи охороньованого законом інтересу, який в подальшому, з точки зору добросовісності,справедливості має бути віднесено до легітивної мети позивача на звернення до суду з даним позовом. Як свідчать матеріали справи позивачем не було вчинено дій, які б підтверджували її намір на здійснення дій щодо реєстрації спірного позначення у передбаченому законом порядку, що визначено ЗУ «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Та обставина, що позивач має намір використовувати спірне позначення у своїй господарській діяльності також не підтверджено належними доказами, оскільки звернення до суду ініційовано позивачем, як фізичною особою. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність порушеного права чи охоронюваного законом інтересу. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права чи охоронюваного інтересу позивача, за захистом якого вона звернулася до суду з даним позовом, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] . Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову позивача, а тому правові підстави для стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрати, не має. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed