Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на початку серпня 2018 року йому стало відомо про існування договору позики, нібито укладеного 04.02.2016 року між ним та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биченком (Золотих) О.О. під реєстраційним записом 205. Позивач вважає даний договір недійсним з огляду на відсутність його волевиявлення на укладення вказаного договору. Позивач ніколи особисто не був знайомий з [PERSON] , до цього моменту не знав про його існування та не мав з ним жодних приватних, підприємницьких чи будь-яких інших справ особисто чи через третіх осіб. Також позивач жодного разу не звертався до приватного нотаріуса Биченка О.О. та не знайомий з ним. Отже, наміру на укладення договору позики із [PERSON] позивач ніколи не мав. Договір позики та супроводжуючі його укладення документи позивач не підписував. Підпис у спірному договорі позики виконаний не позивачем, а іншою особою. За фактом підроблення документів та замаху на шахрайство Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві на даний час проводиться досудове розслідування. Згідно інформації Київського державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції в м. Києві у справі № 02-33 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] міститься запис за реєстровим № 205, але від 24 лютого 2016 року та вказана інша нотаріальна дія та інші особи, а саме посвідчення «договору оренди транспортного засобу». Крім того, позивач ніколи не отримував від [PERSON] грошові кошти в сумі 800000 доларів США чи їх еквіваленту у іншій валюті. Отже, вказаний договір позики не був спрямований на настання реальних наслідків та відповідно є неукладеним. Крім того, підставою для визнання договору недійсним є відсутність згоди другого подружжя на його укладення. Також тим же приватним нотаріусом було посвідчено Двосторонню заяву від 07.04.2016 року про зміну умов договору, яку позивач також не підписував. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати недійсним Договір позики від 04.02.2016 року, з урахуванням змін, встановлених Двосторонньою заявою від 07.04.2016 року. Ухвалою суду від 18.04.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.06.2019 року провадження у справі зупинено до залучення для участі у справі правонаступників померлого відповідача [PERSON] , який помер [INFO] (копія актового запису про смерть - а.с.47). Ухвалою суду від 06.12.2019 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 26.12.2019 року до участі у справі залучено правонаступників померлого відповідача [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є спадкоємцями померлого та спадщину у встановленому законом порядку прийняли (копія спадкової справи № 182/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] - а.с.61-90). Ухвалою суду від 20.07.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив розглянути справу за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення у справі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відзивів на позов до суду не подали. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] є громадянкою Вірменія та проживає на території вказаної іноземної держави, судом було застосовано відповідний механізм щодо співпраці з іноземною державою в цивільних справах в рамках міжнародного права. 01.04.2020 року Згурівським районним судом Київської області, відповідно до умов Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до неї 1997 року, компетентному суду Республіки Вірменія надано доручення про вручення судових документів (копія позовної заяви з додатками, копії ухвал суду та судова повістка), перекладених на вірменську мову, [PERSON] , [INFO] , жительці [ADDRESS] . 13.04.2020 року доручення про вручення судових документів з додатками отримане Сектором судової роботи та міжнародного співробітництва у Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ). На даний час судом не отримана інформація про хід виконання судового доручення. 20.07.2020 року судом було спрямоване до Сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) нагадування щодо ходу виконання судового доручення, проте станом на день розгляду справи, інформація про вручення судових документів [PERSON] до суду не надійшла. Аналогічний пакет документів разом з перекладом вірменською мовою був направлений особисто позивачем на адресу відповідачки [PERSON] та отриманий нею. Суд звертає увагу на те, що справа надійшла в провадження суду 02.04.2019 року. З огляду на це, суд приходить до наступного висновку. Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку. Як свідчить аналіз рішень, винесених Судом, у справах за скаргами на нерозумну тривалість судового розгляду в сенсі ст. 6 Конвенції обґрунтованість тривалості провадження повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та критеріїв, викладених у прецедентній практиці ЄСПЛ. Зокрема, складності справи та поведінки заявника та держорганів. На це звернув увагу Європейський суд з прав людини у справах «Зяя проти Польщі», «Бараона проти Португалії». Судом були вжиті всі достатні та необхідні заходи для повідомлення відповідачки [PERSON] про розгляд цивільної справи щодо неї, а також забезпечення її участі в ході розгляду даної справи. Подальше зволікання щодо прийняття рішення може мати наслідком порушення принципу розумного строку розгляду справи та є недоцільним в контексті обставин справи. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без поважних причин, відзивів до суду не подали та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 205. Відповідно до умов Договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 800000, 00 доларів США, що на день передачі грошей відповідає еквіваленту 20558720,00 грн (копія договору позики - а.с.6-7). Також 07.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено Двосторонню заяву про зміну умов договору, відповідно до умов якої сторони договору дійшли згоди про нові строки та умови користування і повернення суми позики за Договором від 04.02.2016 року (копія двосторонньої заяви - а.с.8-9). Відповідно до ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно положення ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України в разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на вказані положення закону договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Згідно ч.ч. 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, якщо вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. В ході судового розгляду судом встановлено, що позивачем спірний договір позики не укладався, грошові кошти за оспорюваним договором він не отримував. Обставини, на які посилається сторона позивача, як на обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та доведені належними письмовими доказами. Так, за заявою позивача [PERSON] 26.09.2018 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а саме по факту підроблення невстановленою особою договорів позики від 04.02.2016 року (копія витягу з ЄРДР - а.с.12). Відповідно до листа Київського державного нотаріального архіву від 04.01.2019 року у справі № 02-33 "Реєстр для реєстрації нотаріальних дій" приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] міститься запис за реєстровим № 205 від 24.02.2016 року, але вказана інша нотаріальна дія та інші особи, а саме посвідчення договору оренди транспортного засобу. Також за реєстровим номером 275 від 22.03.2016 року міститься запис, як засвідчення вірності фотокопій, реєстровий № 276 містить запис, як посвідчення довіреності. Також повідомлено про те, що у справі № 02-10 "Інші договори" том 1 відсутні примірники договорів позики від 02.04.2016 року та 07.04.2016 року за реєстрованим № 205, 275, 276 (копія листа - а.с.13). Нотаріальна діяльність [PERSON] по Київському міському нотаріальному округу припинена відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08.11.2017 року № 813/6 (копія листа Міністерства юстиції України від 18.10.2018 року - а.с.14-16). Під час укладення Договору позики від 04.02.2016 року та Двосторонньої заяви від 07.04.2016 року було відсутнє волевиявлення позивача, як учасника правочину - позичальника, вказані договір та заява позивачем не підписувались, грошові кошти за договором позивач не отримував. Відповідачами жодних доказів на підтвердження укладення Договору позики від 04.02.2016 року та Двосторонньої заяви від 07.04.2016 року до суду не надано. Також судом враховано відсутність підтвердження нотаріального посвідчення вищевказаного Договору та заяви. Приймаючи вищевказані обставини суд керується практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої визначено, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити та визнати недійсним Договір позики від 04.02.2016 року з урахуванням змін внесених Двосторонньою заявою від 07.04.2016 року. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн, а саме з кожного з відповідачів у частковому відношенні по 192,10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved