Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, та уточнивши свої позовні вимоги, просить: встановити йому, [PERSON] з дати набрання чинності рішення суду сервітуту право на проживання в кімнаті площею 11,6 кв.м. квартири [ADDRESS], і право користування кухнею, ванною, вбиральнею, коридором, лоджією в цій квартирі без визначення строку; звільнити його від плати за користування квартирою на період до його працевлаштування; стягнути з відповідача судовий збір у справі. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що його батьки [PERSON] - мати, та [PERSON] - батько перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.07.1994 р. Від цього шлюбу 26 січня 1995 року народився він, [PERSON]. 07 липня 2003 року за договором купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий № 1262) його мати придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS], жилою площею 28,4 кв. м. Він був зареєстрований в цій квартирі з 2005 року разом із батьками, про що свідчить довідка ЖСК№ 43 від 30.11.2013 р. 04.07.2008 року його батько - [PERSON] уклав із ПАТ «Укрсиббанк» два договори споживчого кредиту: № [NUMBER] на суму 20000 доларів США або 96996 грн. та № 11368024000 на суму 1195 грн. 04.07.2008 року в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за укладеними [PERSON] договорами споживчого кредиту його матірю [PERSON] із ПАТ «Укрсиббанк» був укладений іпотечний договір № 11368002000/1, за яким вона передала останньому в іпотеку вищевказану квартиру. [PERSON] отриманий кредит банку не повернув. Залишив сімю і проживає окремо. 15.12.2009 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис на суму боргу, зареєстрований в реєстрі за № 972. 18.12.2009 р. Дніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження ВП № 16618711 про звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] на користь АКІБ «УкрСиббанк». 03.06.2013 року на виконання виконавчого напису квартира була продана з прилюдних торгів [PERSON] за 70050 грн. На час укладення іпотечного договору і по теперішній час разом з батьками в квартирі [ADDRESS] проживає малолітня дитина віком 13 років. На момент укладення договору іпотеки зазначені відомості були відомі з паспортів його батьків. На момент укладення договору іпотеки, він, як малолітня особа, мав право користування житловим приміщенням за зазначеною вище адресою, тому його мати [PERSON], не вправі була укладати договір іпотеки цього нерухомого майна без дозволу органу опіки і піклування. Ніякої згоди на укладення договору іпотеки орган опіки та піклування - служба у справах дітей Дніпровської міської ради м. Дніпродзержинська не надавав. Таким чином, договір іпотеки, предметом якого є житлова квартира № 62, право на користування якою він мав як малолітня особа, був укладений [PERSON] без дозволу органу опіки і піклування. Крім того, зазначив, що [PERSON], який придбав квартиру з торгів, вимагає від нього її звільнити, оскільки він йому, як новому власнику, заважає нею користуватися. Ні він, ні його батьки іншого житла не мають, придбати собі інше житло також не має змоги, оскільки йому лише 20 років, він навчається, самостійного заробітку, щоб мати змогу купити житло, або орендувати житло для мешкання він також не має. Його вини немає в тому, що батьки не повернули отриманого кредиту, договір іпотеки уклали без врахування його інтересів та його права на житло і квартира продана з торгів. В 2013 році батьки розірвали шлюб, матеріальної допомоги йому не надають. 04.07.2008 року його батько - [PERSON] уклав із ПАТ «Укрсиббанк» два договори споживчого кредиту для споживчих цілей, а не для придбання житла. Квартира була придбана значно раніше, а саме 07 липня 2003 року за договором купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] Зазначив, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і положення статті 109 ЖК УРСР. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення, що узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 03.02.2016 року № 6-1449цс15. Таким чином вважає, що має право на встановлення сервітуту. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні обґрунтуванню позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, в яких зазначено, що 03 червня 2013 року ним, [PERSON], була придбана двокімнатна квартира № 62, загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпродзержинськ, пр. Перемоги, 67, яка належала матері позивача по справі на підставі договору купівлі - продажу від 07.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1392. Він, [PERSON], має у приватній власності квартиру, об'єкт житлової нерухомості, за адресою [ADDRESS]. Індексний номер витягу - 5698878. Позивач [PERSON] для нього є сторонньою особою, з ним його не пов'язують а ні сімейні, а ні інші стосунки. Істотними умовами договору про встановлення сервітуту є вказівка на предмет сервітутного права, цільове призначення сервітуту та розмір плати за користування чужим майном (або вказівка на те, що договір безвідплатний). При цьому позивач має довести в суді, що нормальне використання нерухомості неможливе без обтяження сервітутом чужого нерухомого майна і що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити іншими способом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що він є повнолітнім, здоровим чоловіком, тобто повноцінним громадянином своєї держави, але він не працює, не має самостійного заробітку, тому на підставі зазначених умов суд має постановити рішення про встановлення сервітуту на право користування його майном безоплатно і безстроково, на період його працевлаштування. Звертає увагу на те, що встановлення сервітуту на певне майно не позбавляє його власника права володіти, користуватися, розпоряджатися зазначеним майном. Йдеться лише про обмеження можливостей здійснення права власності стосовно майна, щодо якого існує сервітут. А за таких обставин, він з дружиною і двома дітьми змушений жити в «приймах», в той час, коли в його квартирі мешкає та хазяйнує позивач. Займаючись приватною діяльністю, він має також сплачувати всі витрати по утриманню свого житла, бо позивач вимагає у суду згідно п.3 ст.403 ЦК України звільнити його від плати за квартиру на період до його працевлаштування. Крім того, п. 3 ст. 402 ЦК України також передбачає, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Позивач володіє інформацією про місце його знаходження, його номери засобів зв'язку позивачу відомі, про що говорить титульна сторінка позовної заяви про встановлення сервітуту на право користування житлом. Домовленостей як і розмов між ними не відбувалося. Тож позивач всупереч вимогам закону та всупереч діючому порядку встановлення сервітуту звернувся до суду з вимогою обмежити його право володіння нерухомим майном у вигляді двокімнатної квартири. Щодо питання правомірності укладання договору іпотеки батьками позивача [PERSON] та [PERSON] без дозволу служби у справах дітей в місті Дніпродзержинську, то він є неналежним відповідачем у вказаних правовідносинах. Це сімейні стосунки, які мають вирішуватись без участі сторонніх осіб. І відношення до позовних вимог про встановлення сервітуту на право користування його житлом відношення не мають. Вважає, що посилання представника позивача на ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» є безпідставним. Крім того, питання виселення, предметом позову не є, тому постанова Верховного Суду України від 03.02.2016 р. по справі № 6-1449 до справи відношення не має. Вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, письмово просив суд провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, письмово просила суд провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району м.Дніпродзержинська в судове засідання не зявився, письмово просили суд провести розгляд справи без участі їх представника. Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином. Вислухавши представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] народився 26 січня 1995 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 1994 року по 14 грудня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6, 46). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 2003 року, посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбала квартиру № 62, що знаходиться в будинку № 67 по пр. Перемоги у м.Дніпродзержинську (а.с.21). Крім того, судом встановлено, що 04.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], відповідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 20000 доларів США з кінцевим терміном повернення 04.07.2018 року (а.с.12-19). В забезпечення виконання договорів про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 04.07.2008 року, та № 11368024000 від 04.07.2008 року, між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] 04.07.2008 року було укладено Іпотечний договір № 1136800200/1, відповідно до якого остання передала Банку в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07.07.2003 року [PERSON] приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1292 (а.с.10-11). Згідно акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 12.06.2013 року, 03.06.2013 Дніпропетровською філією ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» відповідно до договору № 08/216/13/І-09н від 01.04.2013 р., укладеного з Дніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 15.07.1999 р. № 42/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.07.1999 р. за № 480/3773 за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Перемоги.63 проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме (лот №1): двокімнатна квартира [ADDRESS], житловою площею 28,4 кв. м., загальна площа 48,7 кв. м.. розташована на 7 поверсі 9-поверхового будинку, а саме: 1-а кімната 16,8 м. кв., 2-а кімната 11,6 м. кв., кухня 7,9 м. кв., вбиральня 1,1 м. кв., ванна кімната 2,6 м. кв., коридор 3,8 м. кв., коридор 3,2 м. кв., лоджія 1,7 м. кв., матеріал зовнішніх стін залізобетонні панелі, що раніше належала боржникові [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 07.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського МНО [PERSON], за реєстровим №1292 та зареєстрованого в Обласному комунальному підприємстві «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 14.07.2003 р., реєстраційний номер: 126288, номер запису: 20828, в книзі: 114. Продаж вищевказаного майна здійснено при примусовому виконанні виконавчого провадження № 16618711, з виконання виконавчого напису № 972 від 15.12.2009 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО, [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру № 62, що знаходиться за адресою: Дніпродзержинськ, проспект Перемоги, будинок № 67 та належить на праві власності [PERSON] для задоволення вимог АКІБ "УкрСиббанк", що становлять 174558,65 грн., а також акту опису й арешту майна, складеного 02.03.2011 серії АА державним виконавцем Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції. Переможець аукціону є [PERSON], яким сплачено за придбане майно суму 70050,00 грн. (а.с.20). Право власності на квартиру № 62, що знаходиться за адресою: Дніпродзержинськ, проспект Перемоги, будинок № 67 зареєстровано за відповідачем [PERSON] приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва, реєстр. № 733 (а.с.38), а також витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.39-40). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.02.2015 року у цивільній справі № 209/6042/13-ц відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк",\~\~ треті особи: Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], Приватне підприємство "Спеціалізоване підприємство Юстиція", Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Дніпровського районного виконавчого комітету в місті Дніпродзержинську, [PERSON], [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс", про визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, вищевказаним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.02.2015 р. у цивільній справі № 209/6042/13-ц встановлено, що на час укладення іпотечного договору № 11368002000/1 від 04.07.2008 р. малолітній на той час позивач [PERSON] не був зареєстрований і не проживав у [INFO] та не мав права на користування нею, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на укладення іпотечного договору № 11368002000/1 від 04.07.2008 р. не був необхідний. Судом встановлено, що після укладення іпотечного договору № 11368002000/1 від 04.07.2008 р. квартира [ADDRESS] продовжувала залишатися у власності [PERSON] і вона та члени її сім'ї продовжували нею користуватися. Тобто навіть якби малолітній на той час [PERSON] проживав у цій квартирі, то укладенням іпотечного договору не порушувалося його право користування житлом.\~\~ Порушення прав на проживання в цій квартирі власника та інших осіб, хто мав таке право, настало внаслідок не виконання зобов'язань за кредитним договором забезпеченим іпотекою, в результаті звернення стягнення на квартиру, що була передана в іпотеку банку, після продажу квартири з прилюдних торгів 03.06.2013 року. На час реалізації квартири позивач [PERSON] досяг повнолітнього віку. З урахуванням викладеного, суд вважає, що при укладенні зазначеного вище іпотечного договору не були порушені вимоги ч.6 ст. 203 ЦК України, а тому у суду немає підстав передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України для визнання недійсним Іпотечного договору № 11368002000/1 від 04.07.2008 р. укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк та [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.06.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.02.2015 р. залишено без змін (а.с.92). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.02.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.06.2015 року залишено без змін. Тому розглядаючи позов, суд враховує обставини, встановлені судовим рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.02.2015 р. у цивільній справі №209/6042/13-ц, у якій брали участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини, і яке набрало законної сили. Згідно статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є, крім іншого, право володіння, право користування (сервітут). Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч. 1, ч. 3 ст. 402 ЦК України). Відповідно до ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Особа, яка користується сервітутом, зобовязана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права користування та розпорядження цим майном. Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім'ї власника житла. Таким чином, суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім'ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. За положеннями ст. 156 ЖК Української РСР, ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Судом встановлено, що [PERSON] втратила право власності на квартиру [ADDRESS], оскільки відповідно до п.8 ч.1 ст.346 ЦК України, її право власності припинилося у звязку із зверненням стягнення на квартиру, яка була предметом іпотеки заІпотечним договором №11368002000/1 від 04.07.2008 р., укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON]. Втративши право власності\~\~ [PERSON] втратила і її складову відповідно до ст.317 ЦК України право користування житловою площею квартири. Таким чином, колишній власник квартири [PERSON] та члени її родини: [PERSON] (колишній чоловік) та позивач [PERSON] (син) втратили право користування житловою площею спірної квартири, оскільки відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, вони мали таке право коли квартира була приватною власністю [PERSON] Судом встановлено, що\~угоди про порядок користування (проживання) квартирою №62 (або окремою її кімнатою) в будинку № 67 по пр.Перемоги у м.Дніпродзержинську між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не укладалося, факт спільного проживання та користування квартирою зазначеними особами не підтверджено і судом не встановлено, родинні відносини між ними відсутні. Крім того, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що він не має можливості задовольнити свої потреби в інший спосіб, ніж встановлення сервітуту на право проживання в кімнаті, площею 11,6 кв.м. в квартирі [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON], що передбачено законом як обов'язкова обставина, яка повинна бути доведена особою, що бажає встановити сервітут. Також судвважає безпідставними доводи позивача про те, що під час вирішення даної справи застосуванню підлягають норми ст.ст.39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР, оскільки питання про виселення з іпотечного майна не порушувалося і предметом судового розгляду по даній цивільній справі не було. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] щодо встановлення сервітуту права на проживання в кімнаті, площею 11,6 кв.м. квартири [ADDRESS], і права користування кухнею, ванною, вбиральнею, коридором, лоджією в цій квартирі без визначення строку, а також звільнення його від плати за користування квартирою на період до його працевлаштування. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed