Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права права власності на спадкове майно. Позов мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно - цілий житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Вона та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого батька і у передбачений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Маючи намір оформити спадкове майно належним чином вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не надано правовстановлюючого документу на спадкове майно, а також між нею і відповідачем виник спір щодо поділу спадкового майна. Стверджує, що спірний житловий будинок є її єдиним місцем проживання , проживаючи у ньому вона вживає заходів щодо його охорони та догляду , тоді як відповідач [PERSON] проживаючи у Волинській області ніяких заходів щодо його утримання на здійснює, тому вона звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав і законних інтересів. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася , надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просить слухати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився , надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнав, просить слухати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення . Судом встановлено , що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим 10 травня 2000 року Бершадським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області. Після смерті [PERSON]. відкрилася спадщина на належне йому майно- цілий житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого батька, що підтверджується її свідоцтвом про народження та спадщину прийняла, звернувшись у визначений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Крім позивачки спадкоємцем першої черги майна [PERSON] є його син [PERSON], який також спадщину прийняв. Постановою державного нотаріуса Бершадської державної нотаріальної контори від 20.05.2015 року, позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], після смерті, [PERSON], що помер [INFO], оскільки між [PERSON] та [PERSON] виник спір з приводу розподілу спадкового майна, а також спадкоємці не надали правовстановлюючий документ на спадкове майно. Як вбачається з рішення №11 виконавчого комітету Бершадської міської ради від 08.06.1976 року [PERSON], як забудовнику, по [ADDRESS] під забудову відведено земельну ділянку, площею 600 кв.м. Дану земельну ділянку згідно договору від 08.06.1976 року надано у безстрокове користування [PERSON], як забудовнику, та було надано дозвіл на проведення будівництва на вказаній земельній ділянці. Рішенням №4 виконкомом Бершадської Ради народних депутатів від 28.04.1987 року було затверджено акт введення в експлуатацію житлового будинку , побудованого [PERSON] по [ADDRESS]. Також факт, що житловий будинок належав покійному [PERSON] підтверджується реєстраційним посвідченням Тульчинського РБТІ від 18.08.1987 року та довідкою Бершадської міської ради , з якої вбачається, що [PERSON] по день своєї смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS]. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Ураховуючи рік побудови спірної нерухомості 1979 -1987р.р., державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалась підзаконними нормативними актами, які діяли на той час, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція). Так, згідно положень якої п.1. п.2 реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Згідно п.4. Інструкції, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селиш міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. У п.21. Інструкції зазначено, що бюро технічної інвентаризації на підставі правовстановлюючих документів, перелічених в додатку N 1 Інструкції вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою (додаток N 4). Таким документом є : Нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. З матеріалів справи встановлено наявність виданого на ім'я [PERSON] Нотаріально посвідченого договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та рішення виконкому Бершадської Ради народних депутатів від 28.04.1987 року про затвердження акту введення в експлуатацію житлового будинку , побудованого [PERSON] по [ADDRESS]. Отже, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами правомірне набуття спадкодавцем нерухомого майна, яке увійшло до складу спадщини. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року, а відтак до застосування підлягають норми ЦК УРСР (1963 року). В силу ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до приписів ст. ст. 548, 549, 553 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємиць її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємець за законом і за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної дії, що свідчить про прийняття спадщини. У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, який увійшов до складу спадкового майна після смерті [PERSON], та яке прийняла позивач. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. Оскільки, позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача. На підставі вище викладеного, ст. ст. 524, 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР, враховуючи рекомендації викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у правах про спадкування»,

Outcome: approved