Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

01 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював підземним браковщиком, слюсарем - браковщиком, старшим лаборантом - дозиметристом, лаборантом - дозиметристом технічного контролю на підприємствах РУ ім..Орджонікідзе тресту «Ленінруда», РУ ім..Леніна «Кривбасруда», шахті ім..Леніна ВО «Кривбасалізрудком», що в подальшому було переіменовано в ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», на теперішній час - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». 25.06.2007 року позивача було направлено КУ «Міська клінічна лікарня № 8» на огляд лікаря-профпатолога, як особу, з підозрою на професійне захворювання, про що надано направлення № 2290 від 25.06.2007 року. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини у позивача виявлено хронічне професійне захворювання у відповідності до рішення ЛЕК - НДІ Промислової медицини від 28.08.2007р.: Хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеню (пиловий бронхіт першого ступеню), легенева недостатність першого ступеню. За фактом професійного захворювання було проведено розслідування професійного захворювання, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання від 13 вересня 2007 року( форми П-4). Після чого, ВВД ФСС НВУ в м. Кривому Розі направило позивача на проходження МСЕК. що підтверджується копією направлення на огляд МСЕК № 46 від 01.10.2007р. вих.. № 01/7425. За висновком МСЕК від 31.10.2007 року позивачу первинно було встановлено 20% втрати професійної працездатності безстроково починаючи з 29.10.2007р., на підставі акту № 1203, про що видано довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА-02 № 020459 від 31.10.2007р. та Виписку з Акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки серії ДНА-02 № 020459, яку позивач здав до ВВД ФСС НВУ в. м. Кривому Розі. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує медикаментозного лікування, виробів медичного призначення. Також було призначено реабілітацію, у відповідності до Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1195 від 31.10.2007р. На підприємствах позивач працював за таким профмаршрутом: з 17.11.66р. по 01.10.89р. підземним браковщиком. Слюсарем - браковщиком. старшим лаборантом - дозиметристом, лаборантом-дозиметристом відділу технічного контролю РУ ім. Орджонікідзе тресту «Ленінруда», РУ ім.. Леніна «Кривбасруда», з 01.10.89р. по 10.06.93р. та з 25.10.95р. по 10.03.02р. підземним лаборантом-дозиметристом дільниці технічного контролю шахти імені Леніна ВО «Кривбасзалізрудком», виконував роботи по управлінню перекладання, дробленню кусків гірничої маси на решітках бункерів, чистку колії. управління центральним затвором по перепустку гірничої маси, відбір проб, нагляд за станом і роботою вимірювальної апаратури, контроль стану радіаційної безпеки на робочих місцях, прибирання робочого місця. Через несистематичне використання комплексів пилеподавлення і не забезпечення нормативного провітрювання на робочих місцях запиленість повітря робочої зони перевищувала ГДК. Як встановлено під час розслідування професійного захворювання, причиною професійного захворювання є робота на протязі 33 років і 1 місяців в умовах підвищеної концентрації пилу в повітрі робочої зони: - пил з вмістом вільного кремнія діоксиду кристалічного від 10% до 70% в концентрації 3.6 мг/м при ЕДК - 2,0 мг/м3. Згідно Акту розслідування винними було визнано адміністрацію шахти ім.. Леніна. ВАТ «Кривбасзалізрудком», РУ ім.. Орджонікізде тресту «Ленінруда», РУ ім.. Леніна ВО «Кривбасруда», які не забезпечили безпечні умови праці і порушили ст. 153 Кодексу Законів про працю України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці". Таким чином, саме з вини підприємства, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивач частково втратила працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода. В зв'язку з виявленим у позивача професійного захворювання змінився образ і якість життя, що завдає позивачу моральних страждань. Позивач зазначає, що постійно відчуваю слабкість, з'являється задишка при незначному фізичному навантажені, важкість за грудиною, сухий приступподібний кашель, іноді з виділенням слизового харкотиння, головний біль, запаморочення и т.і. В загальних місцях, особливо в транспорті, через кашель позивач відчуваю себе ніяково і неповноцінно. Позивач погано спить ночами, своїм кашлем заважаючи відпочивати родині. Відчуває себе хворим та непотрібним суспільству. Незважаючи на лікування стан здоров'я позивача не покращується і навряд чи щось може його покращити, у зв'язку з тим. що встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 20% безстроково. Через хворобу позивач довгий час повинна проводити у лікарнях, де дуже багато побутових незручностей, черги, сварки, тощо. Під час лікування позивач вимушений терпіти всі незручності, через постійне лікування, позивач отримав алергічну реакцію на дуже великий ряд препаратів, майже всі лікувальні трави та збори. Велику кількість продуктів харчування, вимушений приймати велику кількість ліків, які впливають в подальшому на стан всього організму. Це примушує позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали, послались на обставини, що зазначенні в позові. В судовому засіданні представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову, послалась на обставини, що зазначенні в запереченнях проти позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено представнику позивача право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Представник позивача судових засіданнях відмовилися надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Представник відповідача в судових засіданнях відмовився надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Судом встановлено, що з 16.02.1967 року по 10.06.1993 року та 25.10.1995 року по 21.03.2002 року позивач працював на різноманітних посадах в підземних умовах на структурних підрозділах Виробничого об'єднання «Кривбасруда», ДП «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариств0 «Криворізький залізнорудний комбінат». Як убачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 вересня 2007 року, що складено на ПАТ (ВАТ) «Кривбасзалізрудком» (відповідач по справі), причиною професійного захворювання [PERSON] є робота протягом 33 років та 1 місяця в умовах запиленості робочої зони, перевішувала ГДК: -пил, вміщуючий вільний двоокис кремнію від 10 до 70 % в концентрації 3,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. У п.16 Акту убачається що професійне захворювання виникло у позивача, що працюючи з 17.11.1966 року по 01.10.1989 року підземним браковщиком, слюсарем - браковщиком, старшим лаборантом - дозаметристом, дозаметристом, з 01.10.1089 року по 10.06.1993 року та з 25.10.1995 року і по 10.03.2002 року, виконував роботи по управління перекидавачем, дробінню кусків гірничої маси на решітках бункерів, читку колії, управління центронім затвором по перепустку гірничої маси, відбір проб, нагляд за станом і роботою виміряної апаратури, контроль стану радіаційної безпеки на робочих місцях, прибирання робочого місця. Через несистематичне використання комплексу пилеподавлення і не забезпечення нормативного провітрювання на робочих місцях, запиленість повітря робочої зони перевищувала ГДК. У Пункті 19 акту зазначено, що адміністрація шахти імені Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком», РУ ім.Орджонікідзе тресту «Ленінруда», РУ ім.Леніна ВО «Кривбасруда» у період праці [PERSON] на цьому підприємстві не виконала вимоги ст.153 КЗпПУ в частині створення на робочих місцях умов праці відповідно вимог нормативних актів з охорони праці. Довідка МСЕК від 31 жовтня 2007 року позивачу встановлено первинно втрата працездатності 20 %, професійне захворювання. Дата перегляду - безстроково. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 вересня 2014 року встановлена причина зазначеного професійного захворювання- робота позивача в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із професійним захворюванням позивача [PERSON] пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 31 жовтня 2007 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності за захворюванням, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці». Наказом міністерства промислової політики України від 29.06.1998 року № 263 на базі Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було створено «Криворізький державний залізорудний комбінат», який з липня 1999 року, згідно наказу міністерства промислової політики України від 12.07.1999 року № 248, перетворено у дочірнє підприємство державної акціонерної компанії «Укррудпром», яке з липня 2001 року, згідно наказу державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України № 66 від 19.02.2001 року та № 245 від 19.02.2001, перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке з 04.04.2011 року було перейменовано на публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». Отже, саме ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», є правонаступником усіх прав та обов'язків Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», (до складу якого входили інші структурні одиниці відособлені підрозділи, які не були самостійними юридичними особами). Тому, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (як правонаступник) відповідає за шкоду завдану здоров'ю усім працівникам, які працювали у структурних одиницях (у тому числі у шахтах) - відособлених підрозділах Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», тобто саме ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (як правонаступник) повинно відшкодувати вищевказаним працівникам моральну шкоду, заподіяну ушкодженням їх здоров'я. Повне відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст..4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Спростовуються й доводи відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо відсутності підстав відшкодування [PERSON] моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач змушений проходити курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд беручи до уваги значний проміжок часу роботи позивача на підприємстві відповідача - за період 16.02.1967 року по 10.06.1993 року та 25.10.1995 по 21.03.2002 року в підземних умовах, з урахуванням загального стажу роботи, з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності [PERSON], який згідно Довідки МСЕК становить 20 %, з урахуванням конкретних обставин по справі, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, вважає необхідним стягнути моральну шкоду з відповідача на користь позивача з в розмірі 8000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551 гривень 20 копійок.

Outcome: partial