Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позов тим, що 25.12.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької міського управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. 25.06.2009 року ними у шлюбі набуто у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 35,4 кв.м. та загальною площею 72,9 кв.м. Відповідно до положень ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, вказана квартира є їх спільною сумісною власністю подружжя, хоча й оформлена на відповідача. Орієнтовна вартість вказаної квартири станом на 16.01.2013 року становить 601 913 грн., що підтверджується довідкою №23-06-4/14 від 17.01.2013 року виданою начальником відділу оцінки майна та судових експертиз Вінницької ТПП. Вказана квартира була зареєстрована в КП "Вінницьке міське БТІ" за відповідачем в реєстровій книзі №841 за реєстровим №946, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням від 22.07.2009 року. 20.11.2009 року вони з відповідачем прописалися у вказану квартиру та розпочали робити в ній ремонтні роботи і облаштування. Оскільки коштів для придбання квартири їм не вистачало, 28.05.2008 року між нею та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту №11351742000, згідно якого надано кредит в сумі 266 750 грн., що було еквівалентно 55 000 доларів США, під 15% річних, з обов'язком повернути кредит в строк до 26.05.2023 року. Окрім того, вона змушена була докласти власні кошти, які залишилися у неї від продажу 04.04.2008 року квартири [ADDRESS], що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу. Виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору забезпечено заставою двокімнатної квартири [ADDRESS], яка належить їй на праві особистої приватної власності, оскільки придбана нею за особисті кошти. Таким чином, квартира [ADDRESS] придбана частково за кошти отримані у кредит, а частково за її особисті кошти. Протягом двох років з моменту придбання вказаної квартири вони з відповідачем за спільні кошти зробили у квартирі ремонт, обставили її меблями. Однак, одразу ж після прийняття вказаного рішення між ними почали виникати непорозуміння та сварки, які ініціював відповідач. 26.08.2012 року відповідач, спровокувавши чергову сварку. повідомив їй, що він буде жити у вказаній квартирі сам і в той день додому не повернувся, пізніше вона виявила, що відповідач забрав усі правовстановлюючі та технічні документи на спірну квартиру. Через декілька днів, зібравши свої речі, вона переїхала у квартиру [ADDRESS]. Однак, прийшовши до квартири, вона не змогла у неї потрапити. Зрозумівши, що замок вхідних дверей змінено, вона звернулася до відповідача з проханням надати їй ключ від замка вхідних дверей їх спільної квартири, однак до квартири він її не впустив. Незважаючи на те, що з 26.08.2012 року вони з відповідачем припинили спільне проживання, вона змушена виплачувати кредитні зобов'язання особистими коштами за квартиру, в якій фактично проживає відповідач. На теперішній час більшу частину боргу за вказаним забов'язанням нею сплачено, однак залишок основної кридитної заборгованості складає 35 915 доларів США 03 центи, що відповідно до курсу НБУ станом на 21.01.2013 року становить 286 961 грн. 10 коп. Твердження [PERSON] щодо придбання ними у період шлюбу за спільні грошові кошти квартири [ADDRESS] не відповідає дійсності, оскільки дана квартира хоча і придбана в період шлюбу, однак є її особистою власністю. Доказами, які підтверджують належність їй квартири [ADDRESS] на праві особистої власності та придбання її за свої особисті кошти є те, що шлюб між нею і позивачем укладено 25.12.2007 року, в той час як придбання вказаної квартири відбулося 15.04.2008 року, тобто лише через чотири місяці після укладення шлюбу. Окрім того, квартира придбана нею через десять днів після продажу нею 04.04.2008 року власної квартири [ADDRESS]. Власну квартиру [ADDRESS] вона продала за 287 345 грн., а квартиру [ADDRESS] придбала за 227 250 грн., що підтверджується наданими договорами купівлі-продажу, що також підтверджує придбання нею квартири за власні кошти, до яких позивач немає та немав жодного відношення. Різниця коштів в 60 000 грн. була внесена нею на оплату вартості квартири [ADDRESS]. Таким чином, враховуючи те, що квартира [ADDRESS] не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вона не підлягає поділу як спільне майно подружжя, тому в задоволенні позову [PERSON] про поділ спільного майна подружжя слід відмовити. Враховуючи позицію ПАТ "УкрСиббанк" щодо неможливості поділу кредитних зобов'язань по договору про надання споживчого кредиту від 28.05.2008 року, кошти за яким були отримані на придбання квартири [ADDRESS], враховуючи те, що погашення кредитних зобов'язань вона здійснювала та здійснює виключно за особисті кошти, а не кошти подружжя, вважає, що є підстави визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] з одночасним переведенням на неї обов'язків по сплаті кредитної заборгованості. Її спроможність погашати кредитні зобов'язання виключно за особисті кошти підтверджується тим, що 05.03.2013 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між ними було розірвано, однак прострочки платежів по кредиту нею не допущено, в той час як щомісячний платіж по кредиту становить 8 000 грн. 02.06.2008 року відповідачем в інтересах сім'ї був укладений договір з ТОВ "ВінінвестБуд" про участь у Фонді фінансування будівництва №2/93-5.2/47, згідно з яким їх сім'я взяла на себе обов'язок профінансувати будівництво двокімнатної квартири за [ADDRESS], загальною проектною площею 71,87 кв.м. за ціною 5 360 гривень за один квадратний метр площі. Значна частина грошових коштів, які виплачувались нею за квартиру були отримані у позику, яку вона й до сьогодні змушена погашати виключно з особистих коштів. Так, 01.06.2008 року, 26.05.2009 року нею було отримано в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000 грн. 02.07.2008 року, 11.08.2008 року нею бую взято в борг у [PERSON] кошти на загальну суму 30 000 грн. У [PERSON] 10.09.2008 року, 21.09.2008 року, 09.10.2008 року, 26.12.2008 року та 08.06.2009 року нею було позичено коштів на загальну суму 135 000 грн. Таким чином, загальна сума позичених нею для купівлі квартири коштів складає 265 000 грн, які на даний час не повернуто, оскільки в першу чергу вона вимушена погашати банківський кредит. Таким чином, враховуючи те, що кошти у загальній сумі 265 000 грн., які були отримані нею за договорами позики та використані в інтересах сім'ї, а саме на придбання квартири [ADDRESS], а погашати цей борг вона вимушена з власних коштів, право власності на квартиру [ADDRESS] має бути визнано за нею. Крім того, нею та відповідачем в період шлюбу було придбано також і спальний меблевий гарнітур "Siena" виробництва Італії вартістю 49 140 грн., що підтверджується товарними чеками №1-11/1 від 01.11.2011 року та №13-12/1 від 13.12.2011 року. До складу вказаного меблевого гарнітуру входять двоспальне ліжко, дві приліжкових тумби, комод та дзеркало. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу. Вважає, що з відповідача на її корить підлягає стягненню частина вартості вказаного меблевого гарнітуру, що становить 24 570 грн. Просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], право власності на квартиру [ADDRESS], припинити право власності відповідача за первісним позовом на квартиру [ADDRESS], обов'язок по сплаті кредиту відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту №11351742000 від 28.05.2008 року укладеного між нею та АКІБ "Укрсиббанк" залишити за нею, стягнути з [PERSON] на її користь 24 570 грн. та стягнути з [PERSON] судові витрати. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позов тим, що більша частина квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] не належить їм з [PERSON] на праві спільної сумісної власності і на цю частину має бути визнано за ним право приватної власності. 25.12.2007 року було зареєстровано шлюб між ним та [PERSON] 02.06.2008 року між ним та ТОВ "ВінінвестБуд" був укладений договір про участь у Фонді фінансування будівництва №293-5.2/47, згідно з яким він взяв на себе обов'язок профінансувати будівництво двокімнатної квартири за [ADDRESS], загальною проектною площею 71,87 кв.м. за ціною 5 360 грн. за один квадратний метр площі. У виконання взятих на себе зобов'язань ним було сплачено за вказаним договором грошові кошти в загальній сумі 429 382 грн., про що свідчать квитанції від 03.06.2008 року, 03.06.2008 року, 04.07.2008 року, 12.08.2008 року, 11.09.2008 року, 23.09.2008 року, 09.10.2008 року, 26.12.2008 року, 27.05.2009 року, 09.06.2009 року. Значна частина грошових коштів, які виплачувались ним за квартиру. були отримані у позику, яка повернута лише у незначній частині з його особистих коштів. 01.06.2008 року ним було отримано в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 80 000 грн. 02.07.2008 року, 11.08.2008 року, 09.10.2008 року, 26.10.2008 року та 26.05.2009 року ним було взято в борг у [PERSON] кошти на загальну суму 90 000 грн. У [PERSON] 10.09.2008 року, 21.09.2008 року та 08.06.2009 року ним було позичено коштів на загальну суму 95 000 грн. Таким чином, загальна сума позичених ним коштів для купівлі квартири складає 265 000 грн., з яких повернуто лише 35 000 грн. [PERSON], залишок боргу складає 230 000 грн. Інша частина коштів в сумі 165 000 грн. була оплачена ним за квартиру з коштів, які ним були отримані від [PERSON] за договором від 06 квітня 2009 року про наміри купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та додатку до цього договору від 27 травня 2009 року. Зазначена квартира була отримана ним у спадок від матері. 04.08.2009 року договір про наміри купівлі-продажу будинку [ADDRESS] був розірваний і на його підставі він зобов'язався повернуnи [PERSON] отримані від неї 165 000 грн. до 04.10.2009 року. Після продажу зазначеної квартири [PERSON] за 200 000 грн., згідно з договором купівлі-продажу від 13.09.2009 року, кошти в сумі 165 000 грн., отримані ним від [PERSON], були їй повернуті, про шо свідчить відповідна розписка. Також з цих коштів були частково повернуті кошти за договором позики [PERSON] в сумі 35 000 грн. Таким чином. 200 000 грн., які були сплачені за квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] належали йому особисто, оскільки були отримані ним від продажу майна, яке було отримано ним в порядку спадкування, тому та частина квартири, яка була за них придбана, належить йому на праві особистої приватної власності, що передбачено п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України. 200 000 грн. від 429 382 грн. становить 46/100, тому є всі підстави визнати за ним право особистої приватної власності на 46/100 часток квартири [ADDRESS]. Поділу між ним та відновідачем може підлягати лише 54/100 частки квартири, оскільки лише ця частка є їх спільною сумісною влисністю. Крім того, в період шлюбу ним та [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], яка також є об'єктом їх права спільної сумісної вдасності. Оскільки кошти в сумі 230 000 грн., які були отримані ним за договорами позики, використані ним в інтересах сім'ї, цей борг має бути поділено між ним та відповідачем за зустрічним позовом у рівних частках. Просить визнати за ним право особистої приватної власності на 46/100 часток квартири [ADDRESS]. Поділити майно, яке належить їм з [PERSON] на праві спільної сумісної власності наступним чином, а саме, визнати за ним право особистої приватної власності на 27/100 часток квартири [ADDRESS] та на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 27/100 часток квартири [ADDRESS] та на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Провести поділ спільних з [PERSON] обов'язків наступним чином: замінити боржника у зобов'язані щодо повернення [PERSON] боргу в частині повернення коштів в сумі 40 000 грн., замінити боржника у зобов'язані щодо повернення [PERSON] боргу в частині повернення коштів в сумі 45 000 грн., замінити боржника у зобов'язані щодо повернення [PERSON] боргу в частині повернення коштів в сумі 30 000 грн. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав та в судовому засіданні пояснила, що 25.12.2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. 25.06.2009 року ними у шлюбі придбано у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру [ADDRESS], квартира оформлена на відповідача. 20.11.2009 року вони з відповідачем прописалися у вказану квартиру та розпочали робити в ній ремонт. Так як коштів для придбання квартири не вистачало, 28.05.2008 року вона уклала договір про надання споживчого кредиту з АКІБ "УкрСиббанк", згідно якого їй надано кредит в сумі 266 750 грн., що було еквівалентно 55 000 доларів США, під 15% річних строком до 26.05.2023 року. Відповідач не заперечував проти укладення кредитного договору. Виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору забезпечено заставою двокімнатної квартири [ADDRESS], яку вона придбала за власні кошти та яка належить їй на праві особистої приватної власності. Також вона доклала власні кошти, які залишилися у неї від продажу 04.04.2008 року квартири [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] придбана частково за кошти отримані у кредит, а частково за її особисті кошти. Протягом двох років вони з відповідачем за спільні кошти зробили у квартирі ремонт, обставили її меблями. Однак, з ініціативи відповідача між ними почали виникати сварки, відповідач забрав у неї ключі від квартири та не пускав її в квартиру. 26.08.2012 року відповідач повідомив їй, що він буде проживати у квартирі сам, забрав усі правовстановлюючі та технічні документи на спірну квартиру. З 26.08.2012 року вони з відповідачем подружні стосунки припинили. Однак вона сплачувала і продовжує сплачувати особисті кошти за квартиру відповідно до умов кредитного договору, в якій проживає відповідач. Квартира [ADDRESS] придбана за її особисті кошти, хоча і в період шлюбу, тому вважає, що дана квартира є її особистим майном, дану квартиру вона придбала 15.04.2008 року, тобто лише через чотири місяці після укладення шлюбу. Дана квартира придбана нею через десять днів після продажу 04.04.2008 року квартири [ADDRESS], яка належала їй та її синові, квартиру вона продала за 287 345 грн., а квартиру [ADDRESS] придбала за 227 250 грн. До придбання квартири відповідач немає жодного відношення. Кошти, які залишилися в розмірі 60 000 грн. були внесені нею на оплату вартості квартири [ADDRESS]. Оскільки квартира [ADDRESS] не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вона не підлягає поділу як спільне майно подружжя. Оскільки погашення кредитних зобов'язань вона здійснювала та здійснює за особисті кошти, а не кошти подружжя, вважає, що є підстави визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], при цьому вона буде продовжувати сплачувати кошти за кредитом. Вона працює і її щомісячний дохід дозволяє їй в подальшому сплачувати кредит. 02.06.2008 року відповідачем в інтересах їх сім'ї був укладений договір з ТОВ "ВінінвестБуд" про участь у Фонді фінансування будівництва №2/93-5.2/47, згідно з яким їх сім'я взяла на себе обов'язок профінансувати будівництво двокімнатної квартири за [ADDRESS]. У виконання взятих на себе зобов'язань нею сплачено за вказаним договором грошові кошти в загальній сумі 429 382 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Частина коштів, які виплачувались нею за квартиру були отримані у позику, яку вона погашає і на даний час з особистих коштів. 01.06.2008 року, 26.05.2009 року вона отримала в борг у [PERSON] гроші в сумі 100 000 грн. 02.07.2008 року, 11.08.2008 року отримала в борг у [PERSON] гроші в сумі 30 000 грн. У [PERSON] 10.09.2008 року, 21.09.2008 року, 09.10.2008 року, 26.12.2008 року та 08.06.2009 року вона отримала в борг гроші на загальну суму 135 000 грн. Загальна сума позичених нею для купівлі квартири коштів складає 265 000 грн., які були використані в інтересах сім'ї, гроші на даний час не повернуто, оскільки вона вимушена погашати банківський кредит. Також нею та відповідачем в період шлюбу було придбано спальний меблевий гарнітур "Siena" виробництва Італії вартістю 49 140 грн., що підтверджується товарними чеками №1-11/1 від 01.11.2011 року та №13-12/1 від 13.12.2011 року, до складу меблевого гарнітуру входять двоспальне ліжко, дві приліжкових тумби, комод та дзеркало. Даний гарнітур залишився в квартирі [ADDRESS], даний гарнітур перебував там, коли державним виконавцем виконувалося рішення суду про вселення її в квартиру в жовтні 2013 року, це бачили особи, які були присутні при вселенні, просить стягнути з відповідача на її корить половину вартості гарнітуру, що становить 24 570 грн. Крім того пояснила, що кредит було оформлено на неї, оскільки відповідач є пенсіонером, інвалідом, на той час він сплачував аліменти на утримання дитини від першого шлюбу, тому коштів в придбання майна не вкладав. Все придбавалося за її кошти, скільки коштів вкладено в квартиру порахувати неможливо, оскільки кошти вкладалися в ремонт, в придбання будівельних матеріалів, придбання побутової техніки. Треті особи, які зазначені в позовній заяві відповідача жодних коштів на придбання квартири не надавали. Просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], право власності на квартиру [ADDRESS], припинити право власності відповідача за первісним позовом на квартиру [ADDRESS], обов'язок по сплаті кредиту відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту №11351742000 від 28.05.2008 року укладеного між нею та АКІБ "УкрСиббанк" залишити за нею, стягнути з [PERSON] на її користь 24 570 грн. та стягнути з [PERSON] судові витрати. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримав зустрічні позовні вимоги з викладених у позові підстав та суду пояснив, що 25.12.2007 року між ними було зареєстровано шлюб. Вважає, що більша частина квартири по [ADDRESS] належить йому і за ним має бути визнано право приватної власності. 02.06.2008 року між ним та ТОВ "ВінінвестБуд" був укладений договір про участь у Фонді фінансування будівництва №293-5.2/47, згідно з яким він взяв на себе обов'язок профінансувати будівництво двокімнатної квартири за [ADDRESS]. На виконання даних зобов'язань ним було сплачено кошти в загальній сумі 429 382 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Більша частина коштів, які виплачувались ним за квартиру були отримані у позику у [PERSON] в сумі 80 000 грн., у [PERSON] на суму 90 000 грн., у [PERSON] на суму 95 000 грн. Загальна сума позичених ним для купівлі квартири коштів складає 265 000 грн., з яких ним повернуто лише 35 000 грн. [PERSON] Він повернув свої особисті кошти. Залишок боргу складає 230 000 грн. Інша частина коштів в сумі 165 000 грн. була оплачена ним за квартиру з коштів, які ним були отримані від [PERSON] за договором від 06 квітня 2009 року про наміри купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та додатку до договору від 27 травня 2009 року. Квартира [ADDRESS] була отримана ним у спадок від матері. 04.08.2009 року договір про наміри купівлі-продажу будинку [ADDRESS] був розірваний і на його підставі він зобов'язався повернути [PERSON] отримані від неї 165 000 грн. до 04.10.2009 року. Після продажу квартири [PERSON] за 200 000 грн. 13.09.2009 року, кошти в сумі 165 000 грн., отримані ним від [PERSON], були їй повернуті, про шо є відповідна розписка. Також з цих коштів були частково повернуті кошти за договором позики [PERSON] в сумі 35 000 грн. Дані кошти він позичав саме на придбання квартири, приїзджав до даних осіб разом з [PERSON] та просив їх позичити кошти на придбання квартири, про це є відповідні розписки. Суму коштів, яку слід позичити та сплатити, попередньо взнавав у ТОВ "ВінінвестБуд". Крім того, в нього були наявні свої особисті кошти, які він також сплачував за квартиру, частину коштів йому дали на роботі, так як він займався встановленням вікон, також він отримує пенсію в розмірі 1 200 грн. щомісячно. Позичені кошти наступного дня вносив за квартиру, інколи кошти позичав заздалегідь. 200 000 грн., які були сплачені за квартиру в [ADDRESS] належали йому особисто, так як були отримані ним від продажу майна, що було отримано ним в порядку спадкування. Тому вважає, що 46/100 частки квартири належать йому на праві особистої приватної власності. Інша частка квартири є їх спільною сумісною влисністю з [PERSON] Також в період шлюбу ним та [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], тому дана квартира є об'єктом права спільної сумісної вдасності. Гроші в сумі 230 000 грн., які були отримані ним за договорами позики, використані ним в інтересах сім'ї, тому борги мають бути поділені між ним та [PERSON] у рівних частках. Зазначив, що [PERSON] взяті в кредит кошти на придбання квартири не вносила, оскільки даний кредит вона взяла для облаштування офісу, він ставив свій підпис на чистому бланку. Пояснив, що меблевий гарнітур вони з [PERSON] дійсно придбали в період шлюбу за 49 000 грн., гроші на меблі він взяв в позичку у [PERSON]. Меблі привезли у квартиру, але оскільки їм потрібні були кошти на ремонт, то меблевий гарнітур вони продали ще в 2012 році. [PERSON] знайшла покупців через оголошення в газеті, прийшли незнайомі молоді люди і купили меблі за 46 000 грн. Даними коштами він розраховувався з людьми, які робили ремонт. Один ящик від меблів залишився в квартирі, оскільки частина меблів були розпаковані, вважає, що вирізки від упаковок з меблями [PERSON] взяла в магазині. Просить зустрічний позов задовольнити, в задоволені позову [PERSON] просить відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" Савченко І.Ю. в судовому засіданні пояснила, що підтримує надані до справи письмові пояснення. Зазначила, що платоспроможність [PERSON] банком не перевірялася, перевірялася лише платоспроможність особи, з якою укладався кредитний договір - [PERSON], тому банк заперечує проти того, щоб за кредитним договором відповідала будь-яка інша особа, крім [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] 01.06.2008 року в нього було позичено кошти в сумі 80 000 грн., про що було надано відповідну розписку. Кошти мали повернути у вересні 2013 року, однак так і не повернули. [PERSON] приїзджав до нього особисто, без дружини, пояснив, що не вистачає коштів на придбання квартири. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що до нього приїзджали і позивач і відповідач та разом просили позичити кошти на придбання квартири. Перший раз позичали кошти 02.07.2008 року в сумі 15 000 грн., другий раз 11.08.2012 року теж в сумі 15 000 грн., 09.10.2008 року в сумі 20 000 грн., 26.10.2008 року в сумі 20 000 грн., 26.05.2009 року в сумі 20 000 грн., всього в сумі 90 000 грн. Кожного разу укладали договір позики, [PERSON] є його племінником, він гарантував, що поверне кошти, тому він розписувався в цих договорах. Бланки договору привозив [PERSON] із собою, коли приїзджав позичати кошти. Позивач та відповідач пообіцяли повернути кошти, однак кошти йому не повернули. Бажає, щоб йому повернули кошти, оскільки це всі його заощадження. Не заперечує проти заміни боржника у зобов'язані. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його племінником. В червні 2009 року [PERSON] звернувся до нього з проханням позичити кошти на придбання квартири по [ADDRESS]. В 2008 році [PERSON] позичив у нього кошти в розмірі 35 000 грн., в червні 2008 року позичив кошти в сумі 60 000 грн., всього в сумі 95 000 грн. Після продажу квартири по вул. Стахурського в м. Вінниці в 2009 році [PERSON] повернув йому кошти в розмірі 35 000 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] розлучаються та ділять майно. Вона позичала [PERSON] гроші на придбання квартири по [ADDRESS] в сумі 135 000 грн., а саме, 10.09.2008 р. - 20 000 грн., 21.09.2008 р. - 15 000 грн., 09.10.2008 р. - 20 000 грн., 26.12.2008 р.- 20 000 грн., 08.06.2009 р. - 60 000 грн. Оскільки [PERSON] її двоюрідна сестра, вони часто зустрічалися, кошти позичала, коли вони знаходилися в родичів, або ж за місцем проживання. Їй відомо, що на той час [PERSON] була в шлюбі, однак чи була [PERSON] в зареєстрованому шлюбі їй не відомо. З приводу коштів спілкувалася з [PERSON] та їй передавала кошти, з її чоловіком не спілкувалася, вважала, що кошти на спільні потреби. Розписки про отримання коштів писала [PERSON], а вона ставила підпис. При цьому був присутній [PERSON], однак йому коштів вона не передавала і він в розписках підпис не ставив. [PERSON] пояснювала, що кошти потрібні для придбання квартири по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її дочкою. В 2008 році дочка приїхала з чоловіком [PERSON] та повідомила, що продає квартиру по [ADDRESS], яку вона отримала із чоловіком. Вирішили продати квартиру, оскільки дочка з чоловіком жили в однокімнатній квартирі. Так як коштів не вистачало, взяли кредит, також вона зняла свої заощадження. В червні 2008 року вона позичила дочці та зятю 80 000 грн., в травні 2009 року позичила ще 20 000 грн.,так як [PERSON] не продав свою квартиру. Кошти позичала на придбання квартири, крім того, зятю [PERSON] потрібно було придбати іншу машину. Позичаючи кошти, жодних документів не оформляли. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином [PERSON] 04.04.2008 року вони з мамою продали квартиру по [ADDRESS], яку йому подарувала бабуся та в якій він проживав, квартира належала йому з матір'ю на праві спільної часткової власності. Квартиру продали за 287 000 грн., після чого придбали квартиру по [ADDRESS] за 227 000 грн. Залишок 60 000 грн. поділили з мамою. Свою частину коштів в сумі 30 000 грн. він позичив матері, а саме, 02.07.2008 року позичив 15 000 грн. та 15.08.2008 року позичив ще 15 000 грн. Матері позичав кошти для придбання квартири по [ADDRESS]. [PERSON] жодних коштів в придбання квартири по [ADDRESS] не вкладав. В даній квартирі він особисто робив ремонт, в ремонт власних коштів [PERSON] також не вкладав. Квартиру оформили на матір, оскільки їй потрібні були кошти на придбання квартири по [ADDRESS] і вона взяла кредит, передавши в іпотеку квартиру по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 17.10.2013 року вона була присутня при виконанні державними виконавцями рішення про вселення [PERSON] до квартири по [ADDRESS]. Під час вселення вона заходила до квартири, в квартирі дві кімнати та кухня. В квартирі були кухонні меблі а також в одній з кімнат стояв спальний гарнітур коричневого кольору, зокрема, в кімнаті стояло ліжко, яке було застелене, 2 тумбочки, комод, дзеркало. Вона не бачила щоб дане майно описував державний виконавець. Від даних меблів в коридорі стояли коробки, вона бачила, що з даних коробок [PERSON] вирізала етикетки. При вселені також були присутні працівник міліції, [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 17.10.2013 року вона була присутня при виконанні державними виконавцями рішення про вселення [PERSON] до квартири по [ADDRESS]. Двері їм відкривав майстер, оскільки [PERSON] в квартирі не було. Під час вселення вона заходила до квартири, в квартирі дві кімнати та кухня, одна кімната була закрита. В квартирі бачила кухонні меблі, також в одній з кімнат стояв коричневий спальний гарнітур, зокрема, в кімнаті стояло ліжко, 2 тумбочки, комод, дзеркало. Ліжко було застелене покривалом. Вона не бачила щоб дане майно описував державний виконавець. Від даних меблів в коридорі та в кухні стояли коробки, бачила, що з даних коробок [PERSON] вирізала етикетки. Було помітно, що в квартирі ніхто не проживає. При вселені також були присутні працівник міліції, [PERSON] та [PERSON] Вона була понятою, акт підписувала, однак зміст його не пам'ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знайомий з [PERSON], часто заходив до нього в гості в квартиру по [ADDRESS]. Йому відомо що [PERSON] проживав разом з [PERSON] В січні 2012 року він заходив до [PERSON] із дружиною, меблів в кімнаті не бачив, на полу в кімнаті стояли матрац, телевізор. Також заходив до [PERSON] в 2013 році, меблів також не бачив. В квртирі бачив лише [PERSON], чи був той у шлюбі йому не відомо. Ремонт в квартирі був незавершений. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її чоловік [PERSON] знайомий з [PERSON], вони часто заходили до нього в гості в квартиру по [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] і що вони ділять майно. Вони з чоловіком заходили в січні 2012 року та в 2013 році. Меблів в кімнаті не бачила, на полу в кімнаті стояли матрац і телевізор. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов [PERSON] є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов [PERSON] є частково обгрунтованими та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25.12.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на Черниш, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 4153, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 048899. Із довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Подолянка-6" від 26.09.2012 року № 2067 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований власник [PERSON] та його дружина [PERSON] з 20.11.2009 року. Відповідно до свідоцтва про право власності від 25.06.2009 року виданого виконкомом Вінницької міської ради та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до довідки Вінницької торгово-промислової палати від 17.01.2013 року №23-06-4/14 вбачається, що орієнтовна ринкова (оціночна) вартість квартири у доброму технічному стані, загальною площею 72,9 кв. м., розташованої на 5 поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] станом на 16 січня 2013 року становить 75 305 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 601 913 грн. 00 коп. 28.05.2008 року між [PERSON] та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту №11351742000, згідно якого [PERSON] надано кредит в сумі 55 000 доларів США, що еквівалентно 266 750 грн. 00 коп., під 15% річних, на строк до 26.05.2023 року. З довідки ПАТ "УкрСиббанк" від 11.01.2013 року №55-2/641-5-1 вбачається, що станом на 11.01.2013 року простроченої заборгованості за договором не було. Відповідно до квитанцій від 09.06.2008 року на суму 100 дол. США, що еквівалентно 485 грн. 10 коп., від 01.08.2008 року на суму 1 028 дол. США, що еквівалентно 4 980 грн. 76 коп., від 03.09.2008 року на суму 994 дол. США, що еквівалентно 4 821 грн. 00 коп., від 06.10.2008 року на суму 985 дол. США, що еквівалентно 4 796 грн. 46 коп., від 12.01.2009 року на суму 993 дол. США, що еквівалентно 7 646 грн. 10 коп., від 09.02.2009 року на суму 1 000 дол. США, що еквівалентно 7 700 грн. 00 коп., від 03.03.2009 року на суму 911 дол. США, що еквівалентно 7 014 грн. 70 коп., від 02.04.2009 року на суму 1000 дол. США, що еквівалентно 7 700 грн. 00 коп., від 10.06.2009 року на суму 907 дол. США, що еквівалентно 6 902 грн. 36 коп., від 07.07.2009 року на суму 948 дол. США, що еквівалентно 7 240 грн. 54 коп., від 07.05.2009 року на суму 1000 дол. США, що еквівалентно 7 700 грн. 00 коп., від 10.08.2009 року на суму 965 дол. США, що еквівалентно 7 434 грн. 17 коп., від 04.09.2009 року на суму 7 800 грн. 00 коп., від 06.11.2009 року на суму 7 560 грн. 00 коп., від 11.01.2010 року на суму 941 дол. США 23 центи, що еквівалентно 7 515 грн. 72 коп., від 01.03.2010 року на суму 900 дол. США, що еквівалентно 7 191 грн. 00 коп., від 06.07.2010 року на суму 900 дол. США, що еквівалентно 7 118 грн. 64 коп., від 11.04.2011 року на суму 1 000 дол. США, що еквівалентно 7 964 грн. 70 коп., від 09.03.2011 року на суму 810 дол. США, що еквівалентно 6 427 грн. 43 коп., від 11.07.2011 року на суму 800 дол. США, що еквівалентно 6 376 грн. 40 коп., від 07.06.2011 року на суму 800 дол. США, що еквівалентно 6 378 грн. 80 коп., від 06.10.2011 року на суму 1 000 дол. США, що еквівалентно 7 972 грн. 70 коп., від 02.11.2011 року на суму 1 000 дол. США, що еквівалентно 7 978 грн. 70 коп., від 06.02.2012 року на суму 1 000 дол. США, що еквівалентно 7 989 грн. 70 коп., від 10.01.2012 року на суму 1 000 дол. США, що еквівалентно 7 989 грн. 80 коп., від 05.04.2012 року на суму 1 000 дол. США, що еквівалентно 7 987 грн. 90 коп., від 05.03.2012 року на суму 1 000 дол. США, що еквівалентно 7 988 грн. 00 коп., від 14.08.2012 року на суму 1 000 дол. США, що еквівалентно 7 993 грн. 00 коп., від 10.05.2012 року на суму 1000 дол. США, що еквівалентно 7 988 грн. 90 коп., від 10.10.2012 року на суму 800 дол. США, що еквівалентно 6 394 грн. 40 коп., від 07.11.2012 року на суму 800 дол. США, що еквівалентно 6 394 грн. 40 коп., від 10.12.2012 року на суму 800 дол. США, що еквівалентно 6 394 грн. 40 коп., від 09.01.2013 року на суму 800 дол. США, що еквівалентно 6 394 грн. 40 коп., від 10.04.2013 року на суму 1000 дол. США, що еквівалентно 7 993 грн. 00 коп., від 08.05.2013 року на суму 1000 дол. США, що еквівалентно 7 993 грн. 00 коп. [PERSON], у виконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, сплатила грошові кошти на загальну суму 244 205 грн. 28 коп. Із заяви [PERSON] від 28.05.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за №2697, вбачається, що [PERSON] не заперечує щоб його дружина [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS], яку вони придбали, перебуваючи в шлюбі, для забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №11351742000 від 28.05.2008 року. Згідно договору про участь у Фонді фінансування будівництва №2/93-5.2/47 від 02.06.2008 року укладеного між [PERSON] та ТОВ "ВінІнвестБуд", [PERSON] зобов'язався профінансувати будівництво двокімнатної квартири у житловому масиві [ADDRESS], загальною проектною площею 71,87 кв.м. за ціною 5 360 грн. за один квадратний метр площі. Як вбачається з п. 4.1 договору, договір вступає в силу з моменту внесення коштів до ФФБ та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором або до моменту розірвання договору за ініціативою сторін. Як вбачається із квитанцій: від 03.06.2008 року на суму 83 324 грн. 00 коп., 04.07.2008 року на суму 15 000 грн. 00 коп., 12.08.2008 року на суму 15 000 грн. 00 коп, 11.09.2008 року на суму 20 000 грн. 00 коп, 23.09.2008 року на суму 15 000 грн. 00 коп, 09.10.2008 року на суму 22 295 грн. 00 коп, 26.12.2008 року на суму 20 000 грн. 00 коп, 27.05.2009 року на суму 181 000 грн. 00 коп, 09.06.2009 року на суму 57 763 грн. 00 коп. [PERSON] на виконання взятих на себе зобов'язань було сплачено за вказаним договором грошові кошти на загальну суму 429 382 грн. 00 коп. Із заяви [PERSON] від 28.05.2009 року адресованого директору ТОВ "ВінІнвестБуд", у зв'язку з важким матеріальним становищем [PERSON] просить відстрочити останній платіж по квартирі до 10.06.2009 року. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину від 09.01.2007 р., посвідченого державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-3, спадкоємцем майна [PERSON], яка померла 15.05.2006 року, а саме, квартири [ADDRESS] є її син [PERSON] З договору купівлі-продажу від 13.10.2009 року посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3060 вбачається, що [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] за 200 000 грн. 00 коп. Відповідно до договору про наміри від 06.04.2009 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] передала [PERSON] грошову суму в розмірі 8 210 грн. 00 коп., як завдаток в рахунок належних платежів та підтвердження намірів укласти договір купівлі-продажу квартири по [ADDRESS]. Згідно додатку договору про наміри від 27.05.2009 року, [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 145 000 грн., як завдаток в рахунок платежів та підтвердження намірів укласти договір купівлі-продажу квартири по [ADDRESS]. Відповідно до розписки від 27.05.2009 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 9 000 грн., як частину коштів від загальної суми продажу квартири по [ADDRESS]. З угоди від 04.08.2009 року про розірвання договору про наміри від 06.04.2009 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] розірвали договір про наміри від 06.04.2009 року, правовідносини за даним договором вважаються припиненими з моменту підписання даної угоди, яка визначає виконання зобов'язань у порядку та строки, узгоджені сторонами. [PERSON] визнав факт отримання від [PERSON] коштів в сумі 165 000 грн., як завдатку в рахунок належних платежів та намірів укласти договір купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] та згідний повернути отриману грошову суму покупцю по факту продажу належної йому квартири. Відповідно до розписки від 18.10.2009 року [PERSON] отримала від [PERSON] належні їй грошові кошти в розмірі 165 000 грн. 00 коп. в повному обсязі. Відповідно до договору про завдаток від 14.03.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], для підтвердження зобов'язання безумовного виконання положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомості, а саме квартири [ADDRESS], [PERSON] передала [PERSON] завдаток в розмірі 7 870 грн. 00 коп. З договору купівлі-продажу від 04.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №2058, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] [PERSON] за 287 345 грн. 00 коп. З договору купівлі-продажу від 15.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3457, вбачається, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] в [PERSON], [PERSON], [PERSON] за 227 250 грн. 00 коп. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою задоволено. Вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS], виділено [PERSON] у користування житлову кімнату - 4, площею 14,2 кв. м., залишено у користуванні [PERSON] житлову кімнату - 2, площею 21,2 кв. м., допоміжні приміщення квартири, а саме коридор - площею 14,4 кв. м, кухню 3, площею 15 кв. м., ванну - 5, площею 5,3 кв. м., туалет - 6, площею 1,8 кв. м. залишено у спільному користуванні. Зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні виділеною їй кімнатою - 4 та підсобними приміщеннями квартири [ADDRESS]. Згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 24.04.2013 року рішення залишено без змін. Відповідно до дублікатів товарних чеків від 01.11.2011 року №1-11/1 та від 13.12.2011 року №13-12/1, аванс за придбання спального гарнітуру становив 23 760 грн., доплата становила 25 380 грн. Згідно довідок про доходи Вінницького відділення Київського фінансово-економічного коледжу Національного університету державної податкової служби України [PERSON] постійно працює на посаді викладача Вінницького відділення, загальна сума доходу за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року становить 30 010 грн. 68 коп., загальна сума доходу за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року становить 29 731 грн. 47 коп., загальна сума доходу за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року становить 33 990 грн. 49 коп., загальна сума доходу за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року становить 38 357 грн. 39 коп., загальна сума доходу за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року становить 55 299 грн. 97 коп. Із звітів суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за другий та третій квартал 2008 році, четвертий квартал 2010 року, другий квартал 2011 року вбачається, що [PERSON] здійснювала підприємницьку діяльність, а саме оптову торгівлю. З податкової декларації єдиного податку Фізичної особи - підприємця [PERSON] за 2012 рік вбачається, що [PERSON] отримала дохід в розмірі 997 000 грн. 00 коп. Як вбачається з довідок про перерахунок пенсії, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, станом на 01.01.2008 року розмір пенсії складав 853 грн. 70 коп., станом на 10.04.2008 року розмір пенсії складав 1094 грн. 73 коп., станом на 01.07.2009 року розмір пенсії складав 1115 грн. 58 коп., станом на 01.01.2010 року розмір пенсії складав 1238 грн. 45 коп., станом на 01.07.2010 року розмір пенсії складав 1262 грн. 39 коп., станом на 01.01.2011 року розмір пенсії складав 1425 грн. 00 коп., станом на 01.01.2012 року розмір пенсії складав 1378 грн. 92 коп., станом на 01.07.2012 року розмір пенсії складав 1918 грн. 02 коп. Як вбачається з розписки від 01.06.2008 року, дана розписка дана [PERSON] [PERSON] про те, що [PERSON] взяв у нього в борг для внесення коштів за купівлю квартири 80 000 грн. Як вбачається з договорів позики, укладених між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] 10.09.2008 року отримав в борг у [PERSON] 20 000 грн., 21.09.2008 року - отримав в борг 15 000 грн. та 08.06.2009 року - отримав в борг 60 000 грн., всього на загальну суму 95 000 грн. З даних договорів вбачається, що вони підписані [PERSON] та [PERSON], згідно договорів [PERSON] зобов'язався повернути кошти не пізніше 10.09.2013 року. Згідно розписки від 24.10.2009 року [PERSON] отримав від [PERSON] частину боргу в сумі 35 000 грн. Як вбачається з договорів позики, укладених між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] 02.07.2008 року отримав в борг у [PERSON] 15 000 грн., 11.08.2008 року - отримав в борг 15 000 грн., 09.10.2008 року - отримав в борг 20 000 грн., 26.10.2008 року - отримав в борг 20 000 грн. та 26.05.2009 року - отримав в борг 20 000 грн., всього на загальну суму 90 000 грн. З даних договорів вбачається, що вони підписані [PERSON] та [PERSON], згідно договорів [PERSON] зобов'язався повернути кошти не пізніше 02.07.2013 року. Як вбачається з договорів позики, укладених між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] 01.06.2008 року отримала в борг у [PERSON] 80 000 грн., 26.05.2009 року отримала в борг 20 000 грн. всього на загальну суму 100 000 грн. З даних договорів вбачається, що вони підписані [PERSON] та [PERSON], згідно договорів [PERSON] зобов'язалася повернути кошти не пізніше 12.07.2013 року. Як вбачається з договорів позики, укладених між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] 02.07.2008 року отримала в борг у [PERSON] 15 000 грн., 11.08.2008 року отримала в борг 15 000 грн., всього на загальну суму 30 000 гривень. З даних договорів вбачається, що вони підписані [PERSON] та [PERSON], згідно договорів [PERSON] зобов'язалася повернути кошти не пізніше 12.07.2013 року та не пізніше 02.08.2013 року відповідно. Як вбачається з договорів позики, укладених між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] 10.09.2008 року отримала в борг у [PERSON] 20 000 грн., 21.09.2008 року отримала в борг 15 000 грн., 09.10.2008 року отримала в борг 20 000 грн., 26.12.2008 року отримала в борг 20 000 грн. та 08.06.2009 року отримала в борг 60 000 грн., всього коштів на загальну суму 135 000 грн. З даних договорів вбачається, що вони підписані [PERSON] та [PERSON], згідно договорів [PERSON] зобов'язалася повернути кошти не пізніше 10.07.2013 року, 12.07.2013 року, 02.08.2013 р., 15.09.2013 р., 10.09.2013 р., 20.10.2013 року відповідно. З Акту державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 17.10.2013 року вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа №127/768/2012 виданого 11.07.2013 року про вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] за участю понятих [PERSON], [PERSON], 17.10.2013 року в 16 год, 45 хв. відбулося вселення [PERSON] в квартиру. При огляді житлового приміщення цінних речей, паперів чи коштовностей не виявлено. Акт підписано державним виконавцем, понятими та [PERSON] Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Згідно положень ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом рава спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно роз'яснень, що містяться в п. п. 23 - 25, 30 постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], право власності на квартиру [ADDRESS], припинити право власності відповідача за первісним позовом на квартиру [ADDRESS], обов'язок по сплаті кредиту відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту №11351742000 від 28.05.2008 року укладеного між нею та АКІБ "Укрсиббанк" залишити за нею, стягнути з [PERSON] на її користь 24 570 грн. та стягнути з [PERSON] судові витрати. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] посилається на те, що спірна квартира [ADDRESS] не є спільно нажитим майном, оскільки була придбана нею не за спільні сімейні кошти, а на особисті грошові кошти, отримані нею від продажу власної квартири [ADDRESS], тому просила суд визнати за нею право приватної власності на спірну квартиру. Як встановлено в судовому засіданні 25.12.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до договору про завдаток від 14.03.2008 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], для підтвердження зобов'язання безумовного виконання положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомості, а саме, квартири [ADDRESS], [PERSON] передала [PERSON] завдаток в розмірі 7 870 грн. З договору купівлі-продажу від 04.04.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за №2058, вбачається, що [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] за 287 345 грн. З договору купівлі-продажу від 15.04.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3457, вбачається, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] в [PERSON] за 227 250 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] довела належними та допустимими доказами свою вимогу щодо визнання за нею права особистої власності на спірну квартиру [ADDRESS], тобто факт придбання нею квартири за рахунок власних коштів. Отже, дане нерухоме майно не відноситься до об'єктів права спільної сумісної власності сторін, оскільки було придбано за особисті кошти позивача за первісним позовом [PERSON] отримані нею від продажу квартири [ADDRESS], тому первісний позов в цій частині підлягає задоволенню. Натомість, позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовної вимоги за зустрічним позовом про визнання за ним права особистої приватної власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], зокрема, доказів того, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому зустрічний позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у шлюбі, придбали спальний меблевий гарнітур "Siena" виробництва Італії вартістю 49 140 грн., що підтверджується товарними чеками №1-11/1 від 01.11.2011 року та №13-12/1 від 13.12.2011 року. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Суд не приймає до уваги твердження відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що даний меблевий гарнітур був проданий ним та [PERSON] ще в період спільного проживання невідомим особам, а кошти витрачені на проведення ремонту в квартирі, оскільки належних доказів на підтвердження цього [PERSON] до суду не надано. Натомість, дані твердження спростовуються показаннями свідків в судовому засіданні, зокрема, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які показали, що перебуваючи в квартирі 17.10.2013 року під час виконання державним виконавцем рішення про вселення [PERSON] вони бачили в одній із кімнат квартири спальний гарнітур коричневого кольору. Що стосується тверджень відповідача за первісним позовом та його представника про те, що в акті державного виконавця від 17.10.2013 року не відображено того, що в квартирі були наявні меблі, суд відкидає дані твердження та зазначає, що в даному випадку державним виконавцем не проводився опис майна, яке перебуває в квартирі, а виконувалося рішення про вселення [PERSON] у спірну квартиру, тому даний акт державного виконавця не може бути доказом наявності чи відсутності спірного майна в квартирі. Що стосується показань свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що не бачили в квартирі спального гарнітуру, суд не приймає до уваги показання даних свідків, оскільки свідками в судовому засіданні чітко не зазначено, коли саме вони були присутні в квартирі [ADDRESS]. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що первісний позов в цій частині підлягає задоволенню та з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом [PERSON] слід стягнути половину вартості вказаного меблевого гарнітуру, що становить 24 570 грн. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 28.05.2008 року між [PERSON] та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту №11351742000, згідно якого [PERSON] надано кредит в сумі 55 000 доларів США, що еквівалентно 266 750 грн., під 15% річних, на строк до 26.05.2023 року. Відповідно до договору про участь у Фонді фінансування будівництва №2/93-5.2/47 від 02.06.2008 року укладеного між [PERSON] та ТОВ "ВінІнвестБуд", [PERSON] зобов'язався профінансувати будівництво двокімнатної квартири у житловому масиві [ADDRESS], загальною проектною площею 71,87 кв.м. за ціною 5 360 гривень за один квадратний метр площі. Відповідно до свідоцтва про право власності від 25.06.2009 року виданого виконкомом Вінницької міської ради та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Отже, як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін, [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у шлюбі, набули у спільну власність квартиру [ADDRESS], зазначене майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а відтак, підлягає розподілу між сторонами. Судом встановлено, що квартиру [ADDRESS], яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, було придбано за кошти сторін. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], та припинення права власності відповідача за первісним позовом на квартиру [ADDRESS] є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні позивачем за первісним позовом не зазначено обставин, що мають істотне значення та не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про визнання права власності на дане нерухоме майно за нею та припинення права власності відповідача за первісним позовом на дане нерухоме майно. Зокрема, в судовому засіданні встановлено, що квартиру було придбано частково за кошти, одержані позивачем за первісним позовом [PERSON] за укладеним в період шлюбу кредитним договором з ПАТ "УкрСиббанк", відповідно до якого вона отримала кредит в сумі 266 750 грн., що було еквівалентно 55 000 доларів США, під 15% річних, з обов'язком повернути кредит в строк до 26.05.2023 року, тобто, дані кошти позивачем за первісним позовом було витрачено на задоволення потреб сім'ї. Суд відкидає твердження відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що [PERSON] взяті в кредит кошти на придбання квартири не вносила, кредит взяла для облаштування офісу, а він ставив свій підпис на чистому бланку, оскільки жодних доказів того, що позивачем за первісним позовом [PERSON] взяті в кредит кошти були використані для облаштування офісу відповідачем за первісним позовом не надано. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що отримані за кредитним договором кошти використано в інтересах сім'ї, а тому зазначений кредитний договір створив обов'язки і для відповідача за первісним позовом [PERSON] Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя суд зазначає наступне. Позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні просить визнати за ним право особистої приватної власності на 46/100 часток квартири [ADDRESS]. Поділити майно, яке належить їм з [PERSON] на праві спільної сумісної власності наступним чином, а саме, визнати за ним право особистої приватної власності на 27/100 часток квартири [ADDRESS] та на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 27/100 часток квартири [ADDRESS] та на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Провести поділ спільних з [PERSON] обов'язків наступним чином: замінити боржника у зобов'язані щодо повернення [PERSON] боргу в частині повернення коштів в сумі 40 000 грн., замінити боржника у зобов'язані щодо повернення [PERSON] боргу в частині повернення коштів в сумі 45 000 грн., замінити боржника у зобов'язані щодо повернення [PERSON] боргу в частині повернення коштів в сумі 30 000 грн. Що стосується позовних вимог позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом [PERSON] провести поділ спільних з [PERSON] обов'язків наступним чином: замінити боржника у зобов'язані щодо повернення [PERSON] боргу в частині повернення коштів в сумі 40 000 грн., замінити боржника у зобов'язані щодо повернення [PERSON] боргу в частині повернення коштів в сумі 45 000 грн., замінити боржника у зобов'язані щодо повернення [PERSON] боргу в частині повернення коштів в сумі 30 000 грн., суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно положень частини 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Із цього слідує, що дружина і чоловік як під час шлюбу, так після його припинення мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого майна у шлюбі, так як розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитним договором. Суд зазначає, що у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 19.06.2013 року у справі № 6-55 цс-13, яка є обов'язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, вказано, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя. В судовому засіданні встановлено, що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] взяв в борг грошові кошти, які зобов'язався повернути, але у визначені договорами (розписками) строки взяті на себе зобов'язання не виконав. Однак, в судовому засіданні відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено, що дані договори були укладені в інтересах сім'ї, а одержане за договорами було використано на придбання спільного майна, і що саме за ці кошти була придбана квартира [ADDRESS]. Крім того, враховуючи суми позики, суд вважає, що предметом договорів позики, укладених [PERSON], є цінне майно. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Однак, як вбачається з матеріалів справи, своєї письмової згоди на укладення даних договорів [PERSON] не надавала. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що на [PERSON] не може бути покладений обов'язок сплати коштів за зобов'язаннями [PERSON] Згідно положень ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При поділі нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS] суд враховує, що дане нерухоме майно було придбане сторонами за час шлюбу у спільну сумісну власність. Крім того, суд враховує, що дане майно було придбано частково за кошти, отриманні позивачем за первісним позовом [PERSON] за кредитним договором, укладеним 28.05.2008 року між нею та ПАТ "УкрСиббанк". Обов'язок по сплаті кредиту позивач за первісним позовом просить залишити за нею. Як вбачається з матеріалів справи, питання про поділ зобов'язання щодо повернення банку непогашеної частини отриманого кредиту сторонами не ставиться. Отже, зобов'язання по виплаті кредиту покладено лише на одного з подружжя - [PERSON], яка сплачує та в майбутньому має сплачувати кошти за зобов'язаннями, тобто, погашення кредитних зобов'язань, покладається лише на одну із сторін - [PERSON] та знімає обов'язок виконання зобов'язання з [PERSON] Крім того, суд враховує, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] здійснювала підприємницьку діяльність, мала достатній дохід, який витрачала в інтересах сім'ї, натомість відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, не вносив достатньої кількості матеріальних коштів до сімейного бюджету. Доказів того, що він займався підприємницькою діяльністю та отримував відповідні доходи, [PERSON] до суду не надано. На підставі викладеного, суд вважає доцільним в даному випадку відхід від засад рівності часток при поділі нерухомого майна на користь того з подружжя, хто виконує та в майбутньому буде виконувати зобов'язання перед третьою особою, а саме [PERSON], що сприятиме захисту прав одного з подружжя, так і захисту прав третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час судового розгляду справи, позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] частково доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, тому первісний позов підлягає частковому задоволенню. Позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за первісним позовом [PERSON] не доведено в повному обсязі тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а судом, за результатами розгляду справи, не встановлено підстав, передбачених законодавством для задоволення позовних вимог в повному обсязі, тому зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позивачем за первісним позовом було сплачено судовий збір при подачі позовних заяв до суду, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України понесені і документально підтвердженні судові витрати слід стягнути на її користь з відповідача за первісним позовом пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial