Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

23 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 травня 2014 року між ним та ПАТ "Дельта Банк", а саме структурним підрозділом - відділенням № 1 м. Дніпропетровська ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір № 20004007382296 на вклад "8 років разом on-line" у гривнях, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 112000,00 гривень (платіжне доручення № 4819794 від 27.05.2014 року), строком на 6 місяців, з умовою виплати банком відсотків по вкладу. 23.11.2014 року закінчився термін дії договору банківського вкладу № 20004007382296. Відповідно до п.1.10 договору, особисті кошти та відсотки у сумі 116510,41грн. були перераховані на його поточний рахунок [NUMBER], відкритий у банку 31.08.2013 року згідно договору № 001-03454-310813. 25.11.2014 року ним на адресу банку була подана заява (реєстраційний номер 2608822) про термінову видачу для особистих потреб кошти у розмірі 100000,00грн. з поточного рахунку [NUMBER]. 27.11.2014 року грошові кошти з його поточного рахунку не видали. Того ж дня 27.11.2014 року він подав на адресу банку заяву (реєстраційний № 262202) про розірвання договору банківського рахунку, термінове до 02.12.2014р. закриття його поточного рахунку [NUMBER] та видачі йому залишку грошових коштів у сумі 116510,41грн. На його заяви відповідач відповів йому стандартними листами з роз'ясненням можливостей клієнта щодо користування поточним рахунком, а не відповів по суті, тобто відмовившись таким чином виконувати свої зобов'язання. Таким чином відповідачем не було здійснено повернення депозиту разом з сумою нарахованих за користування ним процентів. Отже відповідач продовжує користуватися грошовими коштами в розмірі 112000,00грн., що були внесені ним як депозит. Оскільки відповідач продовжує користуватися його грошовими коштами, то до такого користування мають застосовуватися положення депозитного договору, зокрема у визначенні річної відсоткової ставки на суму депозиту. Відповідно до п.1.4 договору розмір процентної ставки становить 26,00% річних. На підставі викладено та з урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог від 19.03.2015 року позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму внеску 112000,00грн., а також 4510,41грн. залишок процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору та 26,00% процентів річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору в розмірі 8216,38грн. та суму втрат від знецінення грошей (передбачених ст. 625 ЦК України) в сумі 3% річних - 948,04грн. та індекс інфляції - 14197,11грн. (а.с.1-5, 54). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у позові та з урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог. Пояснив, що не може скористатися грошовими коштами, оскільки ні одержати іх готівкою через каси банку чи банкомати неможливо, оскільки немає в наявності, так само електронну картку неможливо використати при оплаті товарів, терміналами картка не обслуговується, також неможливо перевести кошти з рахунку до іншого банку. Зазначив, що термін дії договору закінчився, але особисті кошти та проценти йому повернуті не були. Щодо повернення йому 26% річних зазначив, що є постанова Верховного Суду України, де розглянуто аналогічний випадок. Представник відповідача в судове засідання на слухання по справі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. При цьому відповідач оскаржували ухвалу про відкриття провадження у даній справі, неодноразово були повідомлені про час та місце розгляду справи, тобто їм достовірно відомо про розгляд цієї справи судом. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Заслухавши позивача, розглянувши доводи, викладені у позовної заяві позивачем, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори й інші правочини. Судом встановлено, що 27 травня 2014 року між Банком та позивачем був укладений договір банківського вкладу (депозиту) № 20004007382296 на вклад "8 років разом on-line" у гривнях, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 112000,00 гривень на строк шість місяців з дня зарахування вкладу на рахунок до 23 листопада 2014 року з щомісячною виплатою процентів за ставкою 26 % річних (а.с.6). На виконання умов договору позивач вніс готівкою на відкритий вкладний рахунок [NUMBER] вклад в сумі 112000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 4819794 від 27.05.2014 року (а.с.8). Відповідно до п. 1.10 договору від 27 травня 2014 року Банк виплачує вклад по розміщенню вкладу, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів [NUMBER], відкритий на ім'я вкладника в установі банку. Відповідно до п.1.10 договору, кошти та відсотки у сумі 116510,41грн. були перераховані на поточний рахунок позивача [NUMBER], відкритий у банку 31.08.2013 року згідно договору № 001-03454-310813 (а.с.7, 9). 25 листопада 2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою (реєстраційний номер 2608822) про термінову видачу для особистих потреб кошти у розмірі 100000,00грн. з поточного рахунку [NUMBER]. В якій зазначає, що ліміт озвучений у відділеннях банку 2500грн. на добу, що принижують його та є незаконним (а.с.10). 27.11.2014 року позивач подав на адресу банку заяву (реєстраційний № 262202) про розірвання договору банківського рахунку, термінове до 02.12.2014р. закриття його поточного рахунку [NUMBER] та видачі йому залишку грошових коштів у сумі 116510,41грн. (а.с.11). На звернення позивача банк направив аналогічні листи вих. № 05-2622202 від 28.11.2014р. та вих. № 05-2608822 від 06.12.2014р. з роз'ясненням, що він може вилучити грошові кошти, розміщені на поточному рахунку він має змогу: в касах та банкоматах банку, в касах та банкоматах інших банків на території України, в касах та банкоматах інших банках за кордоном, а також сплачувати за товари та послуги в POS-терміналах на території України чи за кордоном (а.с.12-13). З розрахунку позивача за період 24.11.2014р. по 02.03.2015р. вбачається, що розрахунок 26,00% річних розраховується: сума боргу 116510,41?26,00% / 100/365?кількість днів прострочки 99 дорівнює 8216,38грн. Розрахунок 3,00% річних розраховується: сума нарахувань 116510,41грн.?3,00% / 100/365?кількість днів прострочки 99 дорівнює 948,04грн. Розрахунок індексу інфляції розраховується: сума нарахувань за індексом інфляції за листопад - 101,9/100?суму боргу 116510,41 - сума боргу 116510,41 дорівнює 2213,70 грн. За 7 днів листопада 516,53грн. + аналогічно розраховану суму інфляції за грудень 3495,31грн. + за січень 3611,82грн. + за лютий 6175,05грн. + за березень 2 дні 398,40грн. дорівнює 14197,11грн. Загальна сума нарахувань за відсотками складає 8216,38грн., загальна сума нарахувань за ст. 625 ЦК України складає 15145,15грн., загальна сума 139871,94грн. (а.с.55). Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається із п.п.3.6 Положення про порядок здійснення банками України владних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» затвердженого Постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003р., якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу (депозиту) із закінченням строку, установленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу (депозиту), унесеного на інших умовах повернення, то після настання визначених договором обставин договір уважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з п. 2.4 Положення про порядок здійснення банками України владних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» затвердженого Постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Як вбачається із п.п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України владних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» затвердженого Постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003р., банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 Цивільного Кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 1060 Цивільного Кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу, відповідно до ч.2ст.1060 ЦК України, незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ч.3 ст.1060 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно зі ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується в тому числі виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно за ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. З правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-39цс13 від 29 травня 2013 року «Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Судами встановлено, що позивачі у день закінчення строку дії договорів - 10 квітня 2009 року, звернулися до банку із заявами про повернення банківських вкладів кожний, чим засвідчили свої наміри припинити дію договорів. У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути вкладникам депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів - 10 квітня 2009 року, проте повернув кошти позивачам лише 31 грудня 2009 року, чим порушив свої грошові зобов'язання. За таких обставин суд дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України» Уклавши вищенаведений договір банківського вкладу, Банк взяв на себе зобов'язання сплатити проценти за збереження вкладу та повернути вкладнику розміщену в Банку суму разом з нарахованими процентами в порядку та строки, обумовлені договором, зокрема, по закінченню строку дії вкладу. Підписи сторін під договорами свідчать про досягнення сторонами згоди за всіма умовами угод. Досліджені судом докази свідчать про те, що відповідач в односторонньому порядку порушив зобов'язання, що випливають з його умов, а саме: не виконав належним чином зобов'язання за договором банківського вкладу та у визначений договорами строк вклад та відсотки за його зберігання вкладнику не повернув. Невиконання грошового зобов'язання за відсутністю коштів у боржника в силу ст.625 ЦК України не звільняє його від відповідальності. Заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання є стягнення сум відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приведений позивачем розрахунок є вірним: сума індексу інфляції складає 14197,11грн., проценти річних за фактичну кількість днів користування вкладом складає 4510,41грн., 26 % річних понад строк дії договору складає 8216,38грн., а три відсотки річних - 948,04грн., а тому зазначені суми підлягають стягненню із відповідача. Отже, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу депозитний вклад за договором № 20004007382296 від 27 травня 2014 року в розмірі 112000,00 грн., проценти за вкладом у розмірі 4510,41 грн., 26% річних понад строк дії договору в розмірі 8216,38грн., інфляційні витрати в розмірі 14197,11 грн., та 3% річних в розмірі 948,04 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання. Крім того, згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved