Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 30 липня 2008 року відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши заяву, відповідач тим самим погодився на те, що разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою така заява складає між ним та банком договір. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо протягом цього строку сторони не проінформують один одного про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань по своєчасній сплаті кредиту станом на 31 липня 2015 року у нього виникла кредитна заборгованість перед позивачем в розмірі 9966,84 грн., тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та понесені ним судові витрати, а також розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] не зявився в судове засідання, однак звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутності. Поряд з цим відповідач скерував до суду письмове заперечення на вищевказаний позов, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у звязку із спливом строку позовної давності, оскільки останній платіж він здійснив 08 серпня 2012 року, а тому строк позовної давності сплив 09 серпня 2015 року, що і є підставою для відмови в позові. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і що стверджується матеріалами справи, 30 липня 2008 року відповідач [PERSON] звернувся до закритого акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк із заявою позичальника (а.с.8) про отримання кредиту в розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на запропонованих банком Умовах і правилах надання банківських послуг (а.с.10-15) та відповідно до довідки про умови кредитування (а.с.9). Пунктом 3.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Пунктом 3.12 Умов та правил надання банківських послуг, заявою позичальника та довідкою про умови кредитування передбачено сплату позичальником відсотків в розмірі 30,00 % на рік. Пунктом 6.5 Умов та правил надання банківських послуг та довідкою про умови кредитування передбачено сплату позичальником комісії та пені. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг та довідкою про умови кредитування передбачено сплату позичальником штрафу за порушення строків платежів по будьякому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів у розмірі 250,00 грн. + 5 % від суми позову. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо протягом цього строку сторони не проінформують один одного про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Як вбачається із статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (а.с.20), ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк". У відповідності з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2008 року позичальника [PERSON] станом на 31 липня 2015 року (а.с.6-7), заборгованість відповідача перед публічним акціонерним товариством комерційним банком Приватбанк становить: 1496,50 грн. заборгованості за кредитом, 5503,91 грн. заборгованості по відсотках, 2253,72 грн. заборгованості по пені та комісії, 250,00 грн. штрафу (фіксована частина), 462,71 грн. штрафу (відсоток від суми заборгованості), а всього - 9966,84 грн. Також із вищевказаного розрахунку заборгованості вбачається, що останнє надходження коштів на погашення кредиту було проведено 08 серпня 2012 року, з 09 серпня 2012 року надходження коштів припинились та будь-якого погашення заборгованості не здійснювалось. Таким чином, моментом виникнення заборгованості слід вважати 09 серпня 2012 року і з цього часу у банку виникло право на позов. Із поштового конверту, яким на адресу суду було скеровано позовну заяву з доданими до неї документами (а.с.21), вбачається, що публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк надіслало на адресу суду вищевказану позовну заяву 20 серпня 2015 року. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Зазначена правова позиція сформульована у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6- 116цс13. За таких обставин, на думку суду, строк позовної давності для предявлення вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором сплив 09 серпня 2015 року, а оскільки позивач звернувся до суду із позовом 20 серпня 2015 року і ним не надано доказів поважності його пропуску, суд вважає, що у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк слід відмовити у звязку із закінченням строків позовної давності. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed