Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

04.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк кредит Дніпро», в особі відділення «Олексіївське ВАТ «Банк кредит Дніпро» про захист прав споживачів. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на порушення умов договору банківського строкового вкладу № 26354030339102 (VIP-Прибутковий), укладеного 30.07.2012р. між ним та відповідачем, також приписів ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором, відповідач не виконав умови договору банківського вкладу та вимог діючого законодавства. На день подання позову, незважаючи на неодноразові звернення до відповідача, грошові кошти в розмірі 315662,76грн. не повернені, тому відповідач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму, а також судовий збір. 12.02.2014р. та 19.03.2014р. позивач, в зв'язку зі збільшенням курсу євро, встановленого Національним банком України, звернувся до суду із заявами про уточнення позовних вимог, в яких просив стягнути відповідача на свою користь 405928,52грн., в тому числі: вклад у розмірі 26000Євро, що за курсом, встановленим НБУ на 18 березня 2014р. у розмірі 1356,7806грн. за 100,00 Євро, становить 352762,96грн.; проценти на суму вкладу, нараховані від дня, наступного за днем зарахування грошової суми на вкладний рахунок, до строку його повернення, тобто з 31.07.2012р. по 04.08.2013р., у розмірі 28607,63грн.; проценти на суму вкладу, нараховані від встановленого строку його повернення по 18.03.2014р. у розмірі 17473,85грн.; 3% річних, нараховані на прострочену до повернення суму вкладу та процентів за період з 05.08.2013р. по 18.03.2014р. у розмірі 7084,09грн., а також покласти на відповідача судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3654,00грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2607,03грн. В судове засідання представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, надав суду клопотання, в якому просив визначити суму стягнення в національній валюті відповідно до курсу євро до гривні, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, а також надав роздруківку з офіційного сайту НБУ щодо розміру курсі станом на 03.04.2014р. В судове засідання представник позивача також надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та спросив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 30.07.2012р. між позивачем та відповідачем укладений договір банківського строкового вкладу № 26354030339102 (VIP-Прибутковий) строком на 370 днів, із датою повернення вкладу - 04.08.2013 р., розміром процентної ставки на вклад 8,0% річних та виплатою нарахованих процентів в кінці строку. Визначена пунктом 1.6 сума вкладу за договором у розмірі 26000Євро була внесена позивачем 30.07.2012р. до каси банку, що підтверджується копією квитанції № 102 від 30.07.2011р., а також позивачеві була видана ощадна книжка. 15.08.2013р. позивач звернувся до відповідача з метою отримання відсотків по вкладу, у чому останній, за твердженням позивача, викладеним у позовній заяві, відмовив із посиланням на нібито розірвання договору банківського строкового вкладу № 26354030339102 (VIP-Прибутковий) у серпні 2012р. громадянином [PERSON], який діяв на підставі виданою позивачем довіреністю та який отримав належні позивачеві грошові кошти з вкладного рахунку. Жодних документів на підтвердження зазначених обставин відповідачем не було надано ані позивачеві, ані суду. Судом також встановлено, що п. 2.8 договору банківського строкового вкладу № 26354030339102 (VIP-Прибутковий) передбачено повернення суми вкладу вкладнику (позивачеві) у будь-якому випадку та сплата нарахованих на вклад процентів здійснюється банком (відповідачем) в безготівковій формі шляхом перерахування суми вкладу та нарахованих процентів на відкритий в банку поточний рахунок Вкладника № [NUMBER]. Відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України (затверджено постановою Правління НБУ від 17.06.2004р. № 280, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.07.2004р. за № 918/9517 балансовий рахунок 2625 призначений для обліку коштів на вимогу фізичних осіб для здійснення операцій з використанням платіжних карток. Затвердженням позивача платіжна картка на його ім'я в установі банку не випускалась, йому на руки не видавалась. За таких фактичних обставин не повернення відповідачем вкладу та нарахованих процентів його власнику - позивачу є порушенням умов договору банківського строкового вкладу № 26354030339102 (VIP-Прибутковий), а також приписів ч. 1 ст. 1058 ЦК України, відповідно до якої за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до "Висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013р." від 01 липня 2013р. щодо спорів, що виникають із договорів банківського вкладу та банківського рахунка за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Звернення до банку із заявою про повернення банківського вкладу в день закінчення строку дії договору свідчить про намір вкладника припинити дію такого договору та зумовлює обов'язок банку повернути депозитні кошти з процентами. Визнано правильними висновки судів про необхідність стягнення з банку - боржника на користь вкладників - кредиторів процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів, а також 3 процентів річних та суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.05.2013р. у справі № 6-39цс13). Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно до ч.2. ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Також, відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Ч. 1 ст. 1074 ЦК України встановлює, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. На підставі ч.2 ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Предметом судового спору у цій справі є правовідносини, які ґрунтуються на договорі банківського строкового вкладу № 26354030339102 (VIP-Прибутковий). Згідно Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011р. в аспекті конституційного звернення положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст.. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991р. № 1023-XII, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Враховуючи правовий висновок Конституційного Суду України у справі № 14-рп/2011 про дію Закону України "Про захист прав споживачів" у кредитних правовідносинах, необхідно зробити висновок, що зазначений закон поширюється і на правовідносини між вкладником та банком, в тому числі і на правовідносини, що виникають як під час укладення, так і виконання договору про внесення внеску (вкладу) на депозитний рахунок. Саме така правова позиція при вирішенні питання підсудності справи викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.09.2012р. у справі № 6-6200св12. З огляду на вищенаведене, мої позовні вимоги є вимогами у спорі про захист прав споживача. Положення ч.5 ст.110 ЦПК України передбачають, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Відповідно до курсу, встановленого НБУ на момент постановлення рішення 03.04.2014р. у розмірі 1550,7787 грн. за 100 Євро підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 465957,07 грн., в тому числі: вклад у розмірі 26000Євро, що становить 403202,46 грн.; проценти на суму вкладу, нараховані від дня, наступного за днем зарахування грошової суми на вкладний рахунок - 31.07.2012р., до строку його повернення - 04.08.2013р., у розмірі 32698,06 грн.; проценти на суму вкладу, нараховані від встановленого строку його повернення - 04.08.2013р. по 03.04.2014р. у розмірі 21386,30 грн.; 3% річних, нараховані на прострочену до повернення суму вкладу та процентів за період з 05.08.2013р. по 18.03.2014р. у розмірі 8670,24 грн. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд вважає доводи позивача щодо порушення відповідачем його права розпоряджання грошовими коштами обгрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме стягує З відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3654,00грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2607,03грн.

Outcome: approved