Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим № 13799, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. від 04 грудня 2017 року щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором б/н від 18 серпня 2006 року в розмірі 26 798,73 гривен. Свої вимоги мотивує тим, що 18.08.2006 року між ним [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк" правонаступником якого є АТ КБ "Приват Банк" укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачем надано позивачу кредитні кошти в розмірі 4000грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В зв'язку із наявною, у нього заборгованістю по вищевказаному кредитному договору на той час АТ КБ "ПриватБанк звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього та [PERSON], заборгованості за укладеним між [PERSON] та АТ КБ "Приват Банк" договором кредиту в сумі 6497 грн.95 коп. Судовим наказом Роздільнянського районного суду Одеської області 12.10.2007 року на користь АТ КБ "Приват Банк" з [PERSON] та [PERSON] солідарно було стягнуто заборгованість в сумі 6497 грн. 95 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3 996 грн. 40 коп. (тіло кредиту), заборгованості по оплаті відсотків в сумі 2 501 грн. 55 коп. станом на 25 вересня 2007 року. Згідно довідки КП "Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ" Одеської міської ради № 01-08/11 від 14 березня 2014 року на підставі судового наказу на виконання розпорядження Другого відділу ДВС Приморського району м. Одеси № В-18/764/20827 від 17 липня 2008 року борг за вищевказаним судовим наказом № 2-Н-170/2007 від 12.10.2007 року в розмірі 4385 грн. 44 коп. та виконавчий збір в сумі 659 грн. 70 коп. з нього утримано та перераховано на відповідні рахунки в повному обсязі. У лютому 2014 року АТ КБ "ПриватБанк" знов звернулось до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного між ними договору б/н від 18 серпня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ "Приват Банк" вказував, що нібито [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 28.01.2014 року у нього перед АТ КБ "ПриватБанк" виникла заборгованість в сумі 21878 грн. 62 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3996 грн. 40 коп. (тіло кредиту), заборгованості за процентами за користування кредитом - 16364 грн. 19 коп., штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина), штрафу в сумі 1018 грн. 03 коп. (процентна складова), та просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 21878 грн. 62 коп. та сплачені судові витрати по справі. 03 квітня 2014 року АТ КБ "ПриватБанк" уточнив позовні вимоги, вказуючи, що 12 жовтня 2007 року Роздільнянським районним судом Одеської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за вищевказаним кредитним договором в сумі 6497 грн. 95 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3996 грн. 40 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2501 грн. 55 коп. Оскільки з часу видачі судового наказу АТ КБ "ПриватБанк" були нараховані відсотки за користування кредитом, то з урахуванням стягнутої суми заборгованості по судовому наказу заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору становить 15 380 грн. 67 коп., з них по відсотках 13 862 грн.(116 364 грн. 19 коп. - 2 501 грн. 55 коп.), а також штрафи 500 грн. фіксована частина, 1 018 грн. 03 коп. процентна складова. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 травня 2014 року у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" було відмовлено в повному обсязі. АТ КБ "ПриватБанк" оскаржив дане рішення до апеляційного суду Одеської області. Під час розгляду відповідної апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк, відповідним рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року, яке не оскаржено та набрало законної сили, крім вищевказаних позивачем обставин, було також встановлено, що відповідно до наданого позивачем колегії суддів Апеляційного суду Одеської області довідки та розрахунку заборгованості встановлено, що [PERSON] заборгованість за судовим наказом Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.10.2007 року, погашена частково у розмірі 6017,48 грн. у період з 25.01.2008 року по 09.02.2010 року.Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" при розгляді колегією суддів апеляційної скарги в судовому засіданні підтримав суму заборгованості у розмірі 7521 грн.19 коп. замість первинної в розмірі 21878 грн. 62 коп. і просив стягнути її з [PERSON] Апеляційним судом Одеської області у рішенні по даній справі від 29 січня 2015 року зазначено, що заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та відсотки за користування кредитом, станом на 25.09.2007 року були стягнуті судом у 2007 році, відповідно до судового наказу Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2007 року, тому [PERSON] повинен сплатити лише відсотки за користування грошима за період з 25.09.2007 року по 02.04.2014 року та штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості + 500 грн. Колегія суддів встановлюючи суму заборгованості у розмірі 7016 грн. 70 коп. виходила з наступного: - заборгованість за відсотками за користування кредитом становить у розмірі 6206,38 грн.; - 5 % від суми заборгованості становить у розмірі 310 грн.32 коп. та 500 грн. Вищевказану заборгованість, стягнуту з позивача рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року, [PERSON] погасив в повному обсязі, що підтверджується довідкою КП Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» Одеської міської ради № 01-08/21 від 24 травня 2018 року. Тобто враховуючи вищевикладене виконавчим написом приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області - Артема Анатолійовича Завалієва, вчиненим 4 грудня 2017 року, з [PERSON] безпідставно та повторно, за період з 18 серпня 2006 року по 15 серпня 2017 року, стянуто: - заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 996 грн. 40 коп.: - заборгованість за відсотками у розмірі 21 050 грн. 01 коп.; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1 252 грн. 32 коп. Крім того позивач дізнався, що постановою головного державного виконавця відділу Роздільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Герасимчук І.Є. від 01.03.2018 року відкрито виконавче провадження № 55904275 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу за реєстровим №13799 від 04.12.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" боргу в розмірі 28 598,73 гривен та плату за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 1800 гривен. Постановою головного державного виконавця відділу Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 01.03.2018 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить позивачу. Виходячи з вищевикладеним позивач вважає, що виконавчий напис за реєстровим №13799 від 04.12.2017 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач повідомлявся належним чином про дату та місце розгляду справи, до початку розгляду справи через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. (а.с.36). Відповідач АТ КБ «Приватбанк» в cудове засідання не прибув, повідомлявся належним чином (а.с.35), а ні заяви, а ні відзиву суду не надав, тобто скористався своїм правом на власний розсуд. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. та представник третьої особи Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області в судове засідання не з'явилися, до початку розгляду справи через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.21, 26). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 18.08.2006 року між позивачем та ЗАТ КБ "ПриватБанк" правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний договір б/н від 18.08.2006 року, відповідно до якого відповідачем надано позивачу кредитні кошти у розмірі 4000грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 04.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу А.А.Завалієвим було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13799 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» не виплачених у строк відповідно до умов 18.08.2006 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 15.08.2017 року, грошових коштів у сумі 26 798 грн. 73 коп. Постановою головного державного виконавця відділу Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 01.03.2018 року відкрито виконавче провадження №55904275 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу А.А.Завалієва за реєстровим №13799 від 04.12.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" боргу в розмірі 28598,73 гривен та плату за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 1800 гривен та накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику, що підтверджується оригнілом виконавчого провадження № 55904275 від 01.03.2018 року, яке було оглянуто в судовому засіданні. Згідно вказаного виконавчого провадження вбачається, що до виконавчого напису доданий тільки розрахунок заборгованості.(а.с. 120-124). За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом врегульовано ст.87,88,89 Закону України "Про нотаріат", Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" (надалі Переліку), а також вимогами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (надалі Порядку). При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст.34 Закону України «Про нотаріат)). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до ч. 2 Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Також, судом встановлено, що відповідачу було відомо про видачу Роздільнянським районним судом Одеської області наказу від 12.10.2007 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON], солідарно заборгованості за укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ "Приват Банк" договором кредиту в сумі 6497 грн.95 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3 996 грн. 40 коп. (тіло кредиту), заборгованості по оплаті відсотків в сумі 2 501 грн. 55 коп. станом на 25 вересня 2007 року, ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області від 29 січня 2015 року за позовом ПАТ КБ "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того при розгляді вищевказаної цивільної справи в апеляційному суді Одеської області представник позивача ПАТ КБ "Приват Банк" при розгляді колегією суддів апеляційної скарги в судовому засіданні підтримав суму заборгованості у розмірі 7521 грн.19 коп. замість первинної в розмірі 21878 грн. 62 коп. і просив стягнути її з [PERSON] - відмовився від стягнення 3 996 грн. 40 коп. (тіло кредиту), - заборгованості по оплаті відсотків в сумі 2 501 грн. 55 коп., вказаним рішенням апеляційного суду з [PERSON] стягнуто лише відсотки за користування кредитом за період з 25.09.2007 року по 02.04.2014 року та штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості + 500 грн., однак виконавчим написом нотаріуса з [PERSON] стягнуто двічі як заборгованість за тілом кредиту (3 996 грн. 40 коп.) так і суми штрафів (фіксована та процентна складова), заборгованість же по відсоткам проведена за виконавчим написом за період з 18 серпня 2006 року по 15 серпня 2017 року, хоча за рішенням Апеляційного суду Одеської області борг по відсоткам стягнуто станом вже на 02.04.2014 року, що також свідчить про відсутність факту безспірності заборгованості. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що при зверненні ПАТ КБ «Приватбанк» до приватного нотаріуса для одержання виконавчого напису не були додані оригінали вказаних складових частин кредитного договору, а саме: оригіналу чи належним чином засвідченої копії договору, що встановлює основне зобов'язання; засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу, що є порушенням вказаного Переліку документів, а нотаріус всупереч вимогам п. 3.5 глави 16 розділу II Порядку при вчиненні виконавчого напису не перевірив належним чином, чи подано на обґрунтування стягнення необхідний обсяг передбачених Переліком документів. Крім того, всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. З огляду на вищенаведене суд доходить до висновку про те, що без наявності всіх необхідних документів, у нотаріуса не було законних підстав для вчинення вказаного виконавчого напису, також вимога відповідача не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Саме з цих підстав виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Тому суд вважає, що вимога до боржника не була безспірною, у зв'язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення спірного виконавчого напису. Правову позицію, про те, що наявність спору у суді щодо суми заборгованості виключає безспірність заборгованості боржника, у зв'язку з чим відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, висловлено у постанові Верховного Суду України N 6-27цс15 від 04 березня 2015 року. Відповідно до ч. 1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, а саме: 704.80 гривен у відшкодування судового збору та 352,40 гривен за подання заяви про забезпечення позову. Загальна сума судових втрат складає 1057,20грн.

Outcome: approved