Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вона є власником домоволодіння та земельної ділянки по [ADDRESS]. За рішенням суду на її земельній ділянці був встановлений сервітут на право проходу та проїзду до домоволодіння під [NUMBER] частиною її земельної ділянки площею 109,47 кв.м. Ухвалення такого рішення та порушення як наслідок її прав стало можливим через порушення вимог земельного законодавства на території Горенської сільської ради. За її зверненням була проведена перевірка та встановлено, що на землях загального користування частини проїзду її сусід [PERSON] побудував гараж, що перешкоджає проїзду до будинку [NUMBER]. Також їй стало відомо, що сільською радою неправомірно прийнято рішення ради від 17 вересня 2002 року про передачу в приватну власність земельну ділянку площею 0,1267га, в тому числі земельну ділянку, по якій проходить проїзд до домоволодіння [NUMBER]. Для відновлення своїх прав вона звернулась до сільської ради, але рада не скасувала своє рішення щодо передачі земельної ділянки, чим порушила знов її права. Відповідач [PERSON] також відмовився усувати порушення її прав. Просила суд визнати недійсним рішення Горенської сільської ради від 17 вересня 2022 року про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,1267га в [ADDRESS]; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, виключивши його з реєстру державних актів, кадастровий номер [NUMBER]; зобов'язати [PERSON] відновити стан земельної ділянки спільного користування, що використовується для проходу та проїзду до її земельної ділянки, будинок [NUMBER], що існував до порушених прав шляхом знесення будівлі-гаражу. У судовому засіданні [PERSON] та її представники позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що відповідач захопив та приватизував землі загального користування, чим обмежив доступ до домоволодіння [NUMBER]. Сільська рада не мала права передавати дану земельну ділянку у власність. У державному акті відповідача є помилки, що виключає правильність видачі даного акту. Вказали, що попередній власник її житлового будинку, не погоджував межу з земельною ділянкою [PERSON], тому його акт є недійсним. Хоч гараж дійсно побудований давно, але він побудований без жодних дозвільних документів, без отримання відповідних рішень, на землях загального користування, тому підлягає знесенню. Враховуючи висновки експерта, просили задоволити позов у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти доводів позову заперечував. Суду пояснив, що він є власником відповідно до укладених договорів дарування. Жодного будівництва гаражу не проводив, прав позивачки не порушував. Державний акт був отриманий у встановленому законом порядку. Просив відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явився. Направив суду листа про розгляд справи у відсутність його представника та просив вирішити спір відповідно до вимог закону. У судовому засіданні був також допитаний свідок [PERSON], який суду показав, що він є сусідом та проживає постійно там. За судовим рішенням був встановлений сервітут до його земельної ділянки. Спірний гараж був побудований давно і колишнім власником будинку. Жодних добудов, перебудов відповідач не проводив. Щодо проходу, то він дійсно колись був, але ним користувались лише сімя відповідача. Позивач та колишній власник будинку ніколи не користувалися даним проходом, у них є окремий прохід та проїзд до їх земельної ділянки. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право в тому числі продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Власники земельних ділянок мають право, в тому числі і на відшкодування збитків у випадках передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. При розгляді справи судом встановлено, що 11 липня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 3/5 частин житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У п.1 договору вказано, що житловий будинок під літ.А - дерев'яний, обкладений цеглою, житловою площею 85,0 кв.м, сарай - Б, гараж - В, огорожа №1-3 03 червня 2003 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1267га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства 0,0497га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд - 0,0770га. У наданому суду технічному паспорті на житловий будинок відсутні відмітки щодо самочинно побудованого гаражу. Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 лютого 2004 року затверджено технічну документацію та передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0724га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, які визнаються сторонами доказуванню не потребують. У судовому засіданні встановлено, що між сусідами по земельним ділянкам [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] існують тривалий час суперечки, в тому числі судові спори, та між сторонами склались неприязні стосунки щодо користування земельними ділянками. Дані пояснення узгоджуються і з письмовими матеріалами справи. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2014 року позов [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту задоволено частково. Встановлено постійний і безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду частиною земельної ділянки площею 109,47 кв.м. кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] згідно варіанту № 2 (додаток № 2) висновку експерта КНДІСЕ № 11539/13-41 від 18 квітня 2014 року. Дане рішення набрало законної сили. Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 04 червня 2015 року затверджено протокол земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 24 травня 2015 року по заяві [PERSON] щодо виконання [PERSON] судового рішення. При цьому у протоколі вказано, що гараж побудований у 1986 році (не самовільно побудований) та розташований на приватній земельній ділянці [PERSON] в [ADDRESS], що не перешкоджає в користуванні проїзду загального користування. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Статтею 155 ЗК України проголошено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що оскаржувані накази суперечать закону та порушують права позивача. Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. З листа Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 10 квітня 2015 року вбачається, що інспекцією за результатами обстеження земельної ділянки з виїздом на місце встановлено, що на землях загального користування частини проїзду побудовано гараж, що перешкоджає проїзду до будинку [ADDRESS] (а.с.20-21). Аналогічні висновки про відсутність проїзду до земельної ділянки [NUMBER] є у листі інспекції від 04 вересня 2015 року (а.с. 66) Даний лист суд оцінює критично, так як з даного листа не можливо встановити яким спеціалістом проводився огляд земельної ділянки, якої саме земельної ділянки та які документи були при огляді. Також не вказано чи власники земельних ділянок були при даному обстеження та чи могли надавати відповідні пояснення, правовстановлюючі документи. З даних листів не вбачається які права як власника земельної ділянки [PERSON] порушені як власника земельної ділянки під [NUMBER]. Висновки інспекції про відсутність погодження спільної межі з суміжними землевласниками, суд до уваги не бере, оскільки не надання їх інспекції не підтверджує їх відсутність взагалі. Дане питання вирішувалось при передачі [PERSON] земельної ділянки у власність, ще в той час коли [PERSON] не була сусідом [PERSON] Чи отримувалась згода колишнього власника інспекцією не перевірялась. Твердження [PERSON], що її сестра, яка була колишнім власником домоволодіння під [NUMBER], повідомила перед смертю щодо не погодження меж [PERSON], суд оцінює критично, оскільки дані обставини мають підтверджуватись лише конкретними доказами, а не поясненнями сторін. За клопотанням позивача судом було проведено експертизу. Згідно висновку експертів КНДІСЕ за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №18369/15-41/18370/15-43/1185/16-41/1186/16-43 від 24 березня 2017 року: відповідно до даних Технічного паспорту БТІ на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] від 07.05.2001 (а.с. 49-42) будівля гаражу літ. «В» має рік побудови 1986, а отже будівля мала бути збудована та розміщена відповідно до будівельних, санітарних та пожежних норм, що діяли у той час. Але в матеріалах справи та додатково наданих документах відсутня будь-яка інформація, щодо прив'язки будівлі гаражу до меж земельної ділянки, а також на дослідження не надано дозвільну, проектну документацію, та рішення і Акт про прийняття до експлуатації. На момент проведення обстеження, гараж під літ. «В» по [ADDRESS] розміщено без належного відступу від межі, який необхідний для обслуговування будівлі (мінімальна відстань 1,0 м), та в не повній мірі виконано умову, щодо запобігання стікання атмосферних опадів з покрівлі будівлі на територію суміжної ділянки [ADDRESS], що не відповідає вимогам п.3.25** ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Можливість та варіанти перебудови (перенесення) гаражу під літ «В» розташованого по [ADDRESS] визначаються шляхом проведення спеціальних досліджень та розроблення і погодження в установленому законом порядку відповідної проектно-технічної документації, що не відноситься до завдань судової будівельно-технічної експертизи. Також експертом вказано, що в наданих на дослідження матеріалах відсутня і додатково не представлена документація із землеустрою, на підставі якої виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], яким [PERSON] посвідчено право власності на земельну ділянку по [ADDRESS]. Фактичні площа та межі земельної ділянки по [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], не відповідають площі та межам цієї ділянки, визначених державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], що детально зображено на малюнку 2 в дослідницькій частині висновку. Гараж під літ. "В" по [ADDRESS], станом на момент проведення обстеження розташований в межах земельної ділянки, що належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. По факту з [ADDRESS], вздовж південно-західної межі земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] та належить [PERSON], до південно-західної межі земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] та належить [PERSON], наявний проїзд, який забезпечує доступ до гаражу літ. В. Визначити за наявною в матеріалах справи копією генерального плану забудови с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області відповідність площі та меж земельної ділянки [PERSON], зазначених в державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER], не вбачається можливим, оскільки згідно листа ДП "Український державний науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва "УкрНДПІцивільбуд" від 16.09.2016 № 468, при складанні Генерального плану с. Горенка в 1973 році була використана умовна система координат, яка не містять прив'язки до Державної геодезичної мережі України. Також вказаний генеральний план не містить деталізованої інформації про межі та площу земельної ділянки по [ADDRESS] та даних (прив'язок) щодо розташованих на ділянці будівель і споруд відносно меж. Разом з тим, згідно листа ДП "Український державний науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва "УкрНДПІцивільбуд" від 27.08.2015 № 469 (а.с. 72) зазначено, що відповідно до генерального плану забудови села Горенка Києво-Святошинського району, що було розроблено на підставі топографічної зйомки, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] вже була забудована та до неї було передбачено проїзд шириною 3 м. В листі ДП «Український державний науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УкрНДІПцивільбуд» від 16.09.2016 №468, на викопіюванні з проекту планування та забудови села Горенка Києво- Святошинського району Київської області станом на 1999 рік між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS], в тому числі вздовж південно- східної стіни гаражу під літ. «В», передбачено прохід. Даний прохід, як вбачається з наданих матеріалів, прокладено в глиб кварталу забудови до земельної ділянки [ADDRESS]. Отже, згідно викопіювання з проекту планування та забудови села Горенка Києво-Святошинського району Київської області та листа ДП «Український державний науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УкрНДПІцивільбуд» від 16.09.2016 №468 доступ до земельної ділянки [NUMBER] був передбачений з вул. Леніна між земельними ділянками [NUMBER] та [ADDRESS], в тому числі вздовж південно-східної стіни гаражу під літ. «В». При цьому, визначити чи є передбачений доступ до земельної ділянки по [ADDRESS] між земельними ділянками [NUMBER] та [ADDRESS] проїздом не вбачається можливим, оскільки згідно листа ДП "Український державний науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва "УкрНДПІцивільбуд" від 27.08.2015 № 469 даний доступ є проїздом, а згідно листа цього ж підприємства від 16.09.2016 №468 - проходом. Згідно листів Держсільгоспінспекції в Київській області від 10.04.2015 № 02-1-09/926 (а.с. 20, 21), від 04.09.2015 № 02-1-09/2204 (а.с. 66-68) та Акту від 11.02.2015 (а.с. 71), складеного депутатом Горенської сільської ради Гурневич М.В., збудований [PERSON] гараж розташований на землях загального користування та перекриває проїзд до будинку [ADDRESS].? Однак визначити межі та площу накладання земельної ділянки [NUMBER] по вул. Леніна, що належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], на землі проходу до земельної ділянки [ADDRESS], не вбачається можливим, оскільки при складанні Генерального плану с. Горенка в 1973 році була використана умовна система координат, яка не містять прив'язки до Державної геодезичної мережі України, а також вказаний генеральний план не містить деталізованої інформації про межі та площу земельної ділянки по [ADDRESS] та даних (прив'язок) щодо розташованих на ділянці будівель і споруд відносно меж, в тому числі гаражу літ. В. Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватись правил добросусідства. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування заподіяних збитків. Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження її позовних вимог, тому в задоволенні позову слід відмовити. Також суд враховує, що [PERSON] є власником земельної ділянки з 2003 року, а [PERSON] лише у лютому 2004 року затвердила технічну документацію на свою земельну ділянку. При цьому ні у позовні заяві, ні в судовому засіданні позивачка не вказала які саме її права порушені були у вересні 2002 року при прийнятті сільською радою оскаржуваного рішення та отриманні відповідачем оспорюваного державного акту. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила самочинне будівництво, знести за її рахунок. Позивачем не надано суду доказів того, що відповідачем грубо порушені будівельні норми і правила, або відповідач відмовляється проводити перебудову, тому вимоги про знесення побудованого гаражу не підлягають задоволенню. Крім того, [PERSON] не надала суду доказів того, що побудований гараж створює їй значні перешкоди в користуванні та володінні її житловим будинком, в освоєнні нею її земельної ділянки, створення затінення, вимивання ґрунту, тощо. Дана обставина також підтверджується і дослідженими фотокартки, що подані як сторонами. Знаходження гаражу на межі земельних ділянок, не підтверджує автоматично порушення лише цим фактом прав позивачки, яка не надала суду доказів щодо неможливості перебудови даної будівлі, оскільки знесення є виключним способом захисту. Тому позовні вимоги про знесення також не можуть бути задоволені. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed