Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», звертаючись з позовом до суду просило стягнути з [PERSON] на свою користь суму в розмірі 45336,47 грн. та судовий збір в розмірі 453,37 грн., що є предметом позову. Представник позивача Іванчишина С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що 25 серпня 2009 року між ЗАТ «АСК» «Інго Україна» (правонаступником прав та обов'язків якого є Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна») та Підприємством з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна» укладено Договір страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, який оформлений Полісом №250594954, об'єктом страхування за цим договором є транспортний засіб - автомобіль «Lexus RX350», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 28 жовтня 2009 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, особою винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія [PERSON], що підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2009 року. У зв'язку з настанням страхового випадку, на підставі заяви страхувальника Підприємства з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна», позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 45336,47 грн., тому у позивача виникло право вимагати з відповідача, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування, оскільки в досудовому порядку відповідач відшкодувати завдані збитки відмовився. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити, пояснив, що дійсно 28 жовтня 2009 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шкода», державний номер [NUMBER], яким керував відповідач, та автомобіля марки «Лексус», державний номер [NUMBER], яким керував водій [PERSON] На підставі постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2009 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ці обставини не заперечуються відповідачем. Відповідач вважає, що позивач визначив спосіб захисту порушеного права шляхом пред'явлення позову про відшкодування шкоди в порядку регресу, однак позивач не зазначив, яке саме нове зобов'язання у відповідача виникло у зв'язку зі сплатою позивачем коштів страхувальнику, тому вочевидь позивач мав звернутись до суду в порядку суброгації, що є безумовною підставою для відмови від позову. Також, відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності в порядку ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України, мотивуючи тим, що позивач звернувся до суду з вимогою відшкодувати за рахунок відповідача в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування поза межами строків позовної давності, оскільки страховий випадок настав 28 жовтня 2009 року, в той же час з цим позовом до суду позивач звернувся до суду лише 08 січня 2013 року, враховуючи дату відправлення позовної заяви до суду, тому просить відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що 25 серпня 2009 року між ЗАТ «АСК» «Інго Україна» та Підприємством з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна» укладено Договір страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, який оформлений Полісом №250594954. (а.с.3-6) Предметом договору страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Lexus RX350», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ «АСК» «Інго Україна», що підтверджується випискою з протоколу №32 загальних зборів акціонерів ЗАТ «АСК» «Інго Україна» від 22 квітня 2010 року та витягом зі Статуту Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна». (а.с.46-47,48-49) Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2009 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави. (а.с.9) Як встановлено судом в мотивувальній частині постанови суду: « [PERSON] 28 жовтня 2009 року о 21 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Шкода», державний номер [NUMBER], по пл. Європейській в м. Києві, здійснив поворот ліворуч в напрямку вул.. Грушевського на вимкнений сигнал додаткової секції світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Лексус», державний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.8.7.3 «з» Правил Дорожнього руху, скоївши правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП». Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.8 Закону України "Про страхування" страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Згідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. 30 грудня 2009 року ЗАТ «АСК» «Інго Україна», на підставі попереднього звернення страхувальника Підприємства з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна», складено Страховий акт №48971 про виплату страхового відшкодування в розмірі 45336 грн. 74 коп., що складає вартість відновлювального ремонту автомобіля «Lexus RX350», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить Підприємству з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна». (а.с.39) На підставі страхового акту, ЗАТ «АСК» «Інго Україна» перерахувало на рахунок Підприємства з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна» страхове відшкодування в розмірі 45336,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням №109 від 13 січня 2010 року. (а.с.40) За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки. За нормою ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Виходячи з предмету позову та наведених позивачем правових підстав щодо звернення з даним позовом до суду, позивач зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність страхувальника Підприємства з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна» була застрахована ЗАТ «АСК» «Інго Україна» за Договором страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, який оформлений Полісом №250594954 від 25 серпня 2009 року, позивач звернувся саме до відповідача, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, з регресною вимогою про стягнення фактичних витрат по виплаті страхового відшкодування у розмірі 45336,47 грн., яка в добровільному порядку відповідачем не відшкодована, посилаючись на ст. 27 Закону України „Про страхування" та ст. 1191 Цивільного кодексу України. Однак, відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Дані норми законів встановлюють перехід права вимоги від страхувальника до страховика, що називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається зміна кредитора: потерпілий (тобто страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. У результаті страховик виступає замість потерпілого. Заявляючи позовні вимоги в порядку регресу, позивач керувався загальними нормами цивільного права. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але не відбувається переходу прав від одного кредитора до іншого. Оскільки право вибору способу відшкодування шкоди - за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди, або за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування, належить саме потерпілому, а він в даному випадку скористався останнім способом (за рахунок страховика). Таким чином, скориставшись правом на отримання страхової виплати від Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-авто» потерпілий передав своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди страховику. Таким чином, доводи позивача про те, що правовідносини між сторонами у даній справі за своєю суттю є регресною вимогою, не заслуговують на увагу. Позивач сам не провів розмежування понять „суброгації" та „регрес", наводячи мотиви та фактичні обставини справи щодо регресного відшкодування шкоди, хоча де-факто виникли відносини щодо відшкодування збитків у порядку суброгації, саме таке правове обґрунтування заявлених позовних вимог викладено у позовній заяві де позивач посилається на положення ст. 27 Закону України „Про страхування" та ст. 1191 Цивільного кодексу України, які регулюють виключно відносини щодо суброгації. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, під час розгляду даної судової справи, відповідач [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності в межах даного спору, мотивуючи тим, що позивачем пред'явлено позов про відшкодування шкоди в порядку регресу поза межами трирічного строку позовної давності, визначеної цивільним законодавством. Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності, суд враховує, що при суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі строк позовної давності починає свій відлік з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто зазнав збитків. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. При суброгації перебіг строку позовної давності, починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги, до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову, в тому числі щодо часу виникнення права на позов, з моменту ДТП в результаті якого заподіяно шкоду. З огляду на викладене, суд вважає підставним застосування в межах даного спору строку позовної давності, оскільки дорожньо-транспортна пригода мала місце 28 жовтня 2009 року (момент заподіяння шкоди), саме ця подія визнання страховиком, яким виступає Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», страховим випадком, що не заперечується представником позивача та підтверджується наявними у справі доказами про виплату страхового відшкодування, в той же час, з позовом до відповідача про виплату страхового відшкодування позивач звернувся лише 09 січня 2013 року, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті про направлення позову до суду, та свідчить про те, що позов подано після спливу загального строку позовної давності для звернення з такою категорією позовів до суду, заяву про поновлення строків звернення до суду позивач не подавав, обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску цього строку позивачем не наведено і доказів на підтвердження їх існування не подано, що є підставою для відмови в позові. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed