Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за утримання майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок смерті його батьків відкрилася спадщина на належне покійним майно, в тому числі на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS], на даний момент [ADDRESS] Спадковий будинок належить їм з братом на праві спільної часткової власності із розподілом часток по ? з дня смерті батька, тобто з [INFO] 29.09.2012р. рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області за [PERSON] було визнано право власності на ? частину житлового будинку в [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що відповідач не приймає жодної участі по утриманні належного їм будинку. Між сторонами не погоджено питання стосовно порядку оплати комунальних платежів, оскільки [PERSON] відмовляється укладати будь-яку угоду з мотивів особистої неприязні до позивача та напруженості їхніх стосунків. З метою уникнення заборгованості за комунальні послуги позивачу доводилося самому оплачувати всі отримувані рахунки за надання комунальних послуг починаючи з лютого 2011 року та по березень 2014р. розмір, яких становить 9277,54 грн. В зв'язку з цим позивач вважає, що зобов'язання по сплаті комунальних послуг у позивача та відповідача виникає як у солідарних боржників. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача в порядку регресу сплачені ним кошти в розмірі 4638,77 грн. за житлово-комунальні послуги, а також понесені судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, а представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві і просила задовольнити їх. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Подали письмові заперечення та пояснили, що відповідач комунальних послуг не отримував, адже не проживав в будинку, а комунальні послуги не є витратами на утримання будинку. Крім того, зазначили, що позивач не повідомляв відповідача про наявність боргу за комунальні послуги та відповідач не уповноважував позивача проводити оплату вартості комунальних послуг. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, з'ясувавши дійсні обставини справи суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються рідними братами. Після смерті їхніх батьків залишилась спадщина, що складається із будинку по [ADDRESS]. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.09.2012р., яке набрало законної сили, за [PERSON] визнано право власності на ? житлового будинку, загальною площею 69,3 м2, що знаходиться по [ADDRESS]. (а.с. 4) Право власності на ? житлового будинку за [PERSON] зареєстроване у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 17.01.2013р., що підтверджується витягом. Тобто, право власності у відповідача на частину житлового будинку виникло з моменту набрання рішенням суду законної сили та реєстрації його у відповідному реєстрі. До позовної заяви позивачем додано квитанції про сплату [PERSON] коштів за комунальні послуги за період з березня 2011 року по березень 2014р. згідно показів лічильника, а саме за газо-, електро- та водопостачання. Згідно яких позивачем було розраховано розмір відшкодування за утримання майна. Правовою підставою для звернення до суду [PERSON] стала ст. 322 ЦК України, згідно якої власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Спеціальною нормою права, що регулює дані правовідносини являється ст. 360 ЦКУ, відповідно до якої співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" : комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ст. 13 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Проаналізувавши ст. 13 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" та ст. 360 ЦК України суд приходить до висновку, що комунальні послуги спрямовані на задоволення потреб споживача, який користується послугами та не є витратами на управління, утримання та збереження майна. Як вбачається із квитанцій про оплату, сплата за комунальні послуги здійснювалася лише за газ, електроенергію, воду та вивіз сміття, тобто за послуги передбачені п.1 ст. 13 вищевказаного Закону на підставі показів лічильника та в залежності від кількості зареєстрованих осіб. Тобто з цього слідує, що платником даних послуг є особа, яка фактично користується даними послугами. З висновку про результати розгляду заяви від гр. [PERSON] складеного 19.08.2014р. дільничим інспектором Луцького МВ молодшим лейтенантом міліції Цицюра О.В. встановлено, що [PERSON] проживає у [ADDRESS], разом зі своєю сім'єю на протязі п'яти років та не впускає до даного помешкання свого брата гр. [PERSON] Згідно листів комунальних підприємств(ПАТ "Волиньобленерго", ПАТ "Волиньгаз", КП "Луцькводоканал")відповідачу було відмовлено в відключенні послуг, в зв'язку з користуванням даними послугами позивачем. Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Доказів існування договірних відносин у відповідача з комунальними підприємства суду надано не було. Згідно Будинкової книги та довідки ЖКП №2 від 27.03.2015р. №519 [PERSON] зареєстрований та проживає зі своєю сім'єю за адресою: [ADDRESS].(а.с.) Із наведеного встановлено, що саме позивач споживав комунальні послуги (газ, воду, електроенергію) проживаючи у будинку [ADDRESS] Відповідач же, в будинку не проживав та послуги не споживав, відтак зобов'язання сплачувати комунальні послуги у нього не виникло. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Доказів понесення позивачем додаткових витрат на утримання та управління будинком подано не було. Крім того, згідно ч.1 ст.1158 ЦК Україниякщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Відповідно до ч. 2 ст. 1158 ЦК Україниособа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір. Суб'єктами вказаного зобов'язання є особа, майновим інтересам якої загрожує небезпека (господар, домінус) та особа, яка вчинила дії в інтересах господаря без його доручення (гестор). Згідно ст. 1160 ЦК Україниособа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені. Якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат. В даному випадку, позивачем не доведено факту настання для відповідача невигідних майнових наслідків та не надано доказів отримання відповідачем звіту повідомлення про вчинення дій у майнових інтересах відповідачабез його доручення про здійснені ним витрати. Вирішуючи питання про стягнення суми понесених витрат на правову допомогу суд виходив з наступного. Згідно ч.2 ст. 79, 84 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ст. 12 ЦПК Україниособа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що 12 вересня 2014 року відповідач уклав Договір про надання правової допомоги з адвокатом Шевчуком В.В. (а.с. ). Згідно Договору правова допомога надається адвокатом шляхом консультацій, роз'яснення законодавства та підготовки заперечення. З поданого відповідачем Договору вбачається, що адвокатом було затрачено 3 год. на надання консультацій та підготовку заперечення на позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів на утримання майна. Відповідно до акту виконаних робіт від 12.09.2014р., відповідачу було нараховано суму 2000,00 грн., та відповідно до квитанції №1 від 12.09.2014 року відповідачем було сплачено адвокату Шевчуку В.В. суму в розмірі 2000,00 грн. (а.с. ). Згідно ст. 84 ЦПК Українивитрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, судом задовольняються за наданням правової допомоги при розгляді судом справи. Дослідивши матеріали справи та враховуючи фактичний обсяг наданої правової допомоги, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved