Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути солідарно на свою користь з [PERSON], [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 001-2008-1321 від 23 квітня 2008 року в сумі 13390,91 доларів США; заборгованість за Кредитним договором №001-2008-1322 від 23 квітня 2008 року в сумі 27781,05 доларів США; суму інфляційних витрат в розмірі 902811,75 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] 23 квітня 2008 року було укладено Кредитний договір № 001- 2008-1321, відповідно до умов якого, [PERSON] отримав у Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» кредит у сумі 49451,00 доларів США, строком до 10.04.2038 року зі сплатою відсотків у розмірі 7,5% річних, для погашення заборгованості перед Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» за Договором про іпотечний кредит № 5.05120141 від 02 грудня 2005 року. Банк свої зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, але відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушив свої зобов'язання за Договором, що має відображення у Розрахунку заборгованості, внаслідок чого були ухвалені відповідні судові рішення про дострокове виконання зобов'язання за цим Кредитним договором, проте відповідачі не сплатили заборгованість, яка існує перед позивачем. У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились. У судове засідання представник позивача, повідомлений про судове засідання, не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про врученням поштового відправлення, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. У судове засідання представник відповідача [PERSON], повідомлений по судове засідання, не з'явився, звернувшись до суду з заявою про відкладення слухання справи. Відповідно ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі: першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно ст. 169 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. Розглянувши заяву представника відповідача [PERSON], враховуючи строки розгляду справи, дослідивши повідомлення про причини неявки, суд не визнає їх поважними, тому суд вважає, що неявка відповідача у судове засідання Деснянського районного суду м. Києва, призначене на 11.30 годину, відбулась без поважної причини. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства "Банк Універсальний", тип якого було змінено на публічне акціонерне товариство та внаслідок зміни найменування Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства "Універсал Банк" (рішення загальних зборів від 22.06.2009 року), що підтверджується копією Витягу з Статуту Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк". Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2014 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" було задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь банку заборгованість за Кредитним договором № 001-2008-1321 від 23 квітня 2008 року, станом на 05.04.2013 року, у розмірі 52506,75 доларів США, що еквівалентно 419686,45 грн.; заборгованість за Кредитним договором №001-2008-1322 від 23 квітня 2008 року, станом на 05.04.2013 року, у розмірі 106578,18 доларів США, що еквівалентно 851879,39 грн., зокрема: прострочена заборгованість по кредиту, сума дострокового стягнення кредиту, відсотки та підвищені відсотки. Рішення набрало законної сили 27.03.2014 року (а.с. 98-105). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судами було встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», та [PERSON] 23 квітня 2008 року було укладено Кредитний договір № 001-2008-1321 (на споживчі потреби) зі змінами від 20 березня 2011 року від 18 квітня 2011 року та Додатками №2 до них, відповідно до умов якого, [PERSON] отримав у Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» кредит в сумі 49451,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування Кредитом у розмірі 7,5 % річних, в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Кінцевий термін погашення кредиту - 10.04.2038 року. Пунктом 1.1.3 Кредитного договору передбачено, що у разі звільнення Позичальника з основного місця роботи, встановлюються нові відсоткові ставки за користування кредитом, а саме: базова процентна ставка - 12,45% річних та підвищена процентна ставка - 37,35% річних, починаючи з першого робочого дня, що слідує за днем звільнення позичальника з основного місця роботи. Також між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] 23 квітня 2008 року було укладено Кредитний договір № 001-2008-1322 (на споживчі потреби), відповідно до умов якого, [PERSON] отримав у Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» «Універсал Банк» кредит в сумі 100000,00 доларів США зі сплатою зі сплатою процентів за користування Кредитом у розмірі 7,5 % річних, в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Кінцевий термін погашення кредиту - 10.04.2028 року. Пунктом 1.1.3 Кредитного договору передбачено, що у разі звільнення Позичальника з основного місця роботи, встановлюються нові відсоткові ставки за користування кредитом, а саме: базова процентна ставка - 13,45% річних та підвищена процентна ставка - 40,35% річних, починаючи з першого робочого дня, що слідує за днем звільнення позичальника з основного місця роботи. 20 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 001-2008-1321, якою узгоджувалася зміна розміру плати за користування кредитом: з 20 березня 2011 року по 17 квітня 2011 року ставка 9,03% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений строк - 40,35%, а починаючи з 18 квітня 2011 року по 19 березня 2012 року - 13,45% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений строк - 40,35%. 18 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 001-2008-1321, якою узгоджувалася зміна розміру плати за користування кредитом: з 18 квітня 2011 року по 19 березня 2012 року ставка 9,03% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений строк - 17,03%, а починаючи з 20 березня 2012 року - 12,62% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений строк - 20,62%. 20 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 001-2008-1322, якою узгоджувалася зміна розміру плати за користування кредитом: з 20 березня 2011 року по 17 квітня 2011 року ставка 7,24% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений строк - 40,35%, а починаючи з 18 квітня 2011 року по 19 березня 2012 року- 13,45% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений строк - 40,35% (а.с. 49-50). 18 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 001-2008-1322, якою узгоджувалася зміна розміру плати за користування кредитом: з 18 квітня 2011 року по 19 березня 2012 року ставка 7,24% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений строк - 15,24%, а починаючи з 20 березня 2012 року - у розмірі базової процентної ставки 7,24% річних збільшеної на 6,73% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений строк - у розмірі базової підвищеної процентної ставки 15,24% збільшеної на 6,73% річних. У відповідності до Наказу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» № 1341-к від 06 жовтня 2010 року, [PERSON] було звільнено з роботи 08 жовтня 2010 року, у зв'язку з чим, з 08 жовтня 2010 року відсоткова ставка була встановлена на рівні 13,45% річних. 23 квітня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вищезазначеними Кредитними договорами між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 001-2008-1321-Р та Договір поруки № 001-2008-1322-Р, відповідно до умов яких Поручитель зобов'язувався перед Банком відповідати за невиконання Позичальником його зобов'язань, що виникли з Кредитних договорів. 18 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] були укладені Договори поруки, якими узгоджувалася зміна розміру плати за користування кредитними коштами, згідно Кредитних договорів. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладених кредитних договорів та договорів поруки виникли солідарні зобов'язання, за якими позивач надав відповідачу послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договорами строки, відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідачів перед позивачем виникла прострочена заборгованість, внаслідок чого були ухвалені відповідні судові рішення про дострокове виконання відповідачами зобов'язання станом на 05.04.2013 року за цими Кредитними договорами, що також підтверджується відповідними розрахунками (а.с. 88-97). З часу набрання законної сили рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.12.2013 року відповідачі не здійснювали погашення заборгованості. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, згідно ст. 629 ЦК України. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Отже, приймаючи до уваги висновки колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 11 лютого 2015 року, термін виконання зобов'язання за Кредитними договорами № 001- 2008-1321 та № 001- 2008-1322 від 23 квітня 2008 рокупозивачем було змінено і цей термін необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення банку до суду з позовом про дострокове виконання зобов'язання за цими Кредитними договорами, внаслідок чого були ухвалені відповідні судові рішення. Таким чином, з моменту набрання рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року законної сили, право банку на отримання процентів за кредитними договорами припинилось. Визначення поняття "зобов'язання" міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до абзацу 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 2 ст. 625 ЦК, які передбачають відповідальність боржника. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Аналогічний висновок Верховного Суду України викладений у постанові у справі за № 6-771цс15 з відповідною правовою позицією. Таким чином, іноземна валюта, а саме долар США, яка була предметом Кредитних договорів № 001- 2008-1321 та № 001- 2008-1322 від 23 квітня 2008 року, індексації не підлягає. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed