Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

20 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він народився 20 листопада 1998 року. Його батьком є відповідач [PERSON] На даний час він досяг повноліття і навчається на 1 курсі фельдшерського відділення денної форми навчання ВНЗ "Київський медичний коледж ім.П.І.Гаврося". Термін навчання з 01 вересня 2016 року по 27 червня 2019 року. Знаходиться на повному утриманні своєї матері, перебуває в скрутному матеріальному становищі, потребує допомоги батька, в зв'язку з навчанням. Відповідач допомогу на його утримання не надає, хоча має таку змогу, так як працює на шахті. За рішенням суду батько платив аліменти на його утримання до його повноліття в розмірі 1/4 частини, потім розмір аліментів було зменшено рішенням суду до 1/6 частини. Просить суд стягнути аліменти на свою користь на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача [PERSON], щомісячно, починаючи стягувати з дня предявлення позову до суду і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Позивач в попереднє судове засідання не зявився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в попереднє судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовними вимогами згідний частково, згідний сплачувати аліменти на повнолітнього сина в розмірі 1/6 частини, оскільки працює, має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], на утримання якої сплачує аліменти в розмірі 1/6 частини. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що рішення по справі можливо винести в попередньому судовому засіданні. Згідно ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову виноситься судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у випадку визнання відповідачем позову суд при наявності для цього законних підстав виносить рішення про задоволення позовних вимог. Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Копією паспорта АО №240577, виданого 11 березня 2015 року підтверджується, що [PERSON] народився 20 листопада 1998 року в м. Першотравенськ, Дніпропетровської області. Копією свідоцтва про народження І-КИ № 024266 від 16 грудня 1998 року підтверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Довідкою №37 від 13 лютого 2017 року підтверджується, що [PERSON] є студентом 1 курсу фельдшерського відділення денної форми навчання ВНЗ "Київський медичний коледж ім.П.І.Гаврося". Термін навчання з 01 вересня 2016 року по 27 червня 2019 року. Копією рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року підтверджується, що на даний час з відповідача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, до повноліття дитини. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідність ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідність ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом ст.199 СК України обов'язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків. Судом встановлено, що позивач є повнолітнім, продовжує навчання та потребує допомоги батька в зв'язку з навчанням. Відповідач має змогу сплачувати аліменти на повнолітнього сина, в зв'язку з його навчанням. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовільнити частково, так як повнолітній син відповідача продовжує навчання, в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, відповідач працює, має на утриманні ще неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], на яку він сплачує аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) до її повноліття, тому суд вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/6 частини. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х річного віку, щомісячно. Суд зазначає, що частиною 2 ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку повнолітнього сина відповідача, його потреб та матеріального становища відповідача. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому, згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 640,00 грн. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed