Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

13 липня 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 14 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху. 24 липня 2020 року, після виправлення недоліків позовної заяви, відповідно до ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, відкрито провадження по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), розміром 5,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель КСП «Маяк» на території Маяківської сільської ради Окнянського району Одеської області. За заявою позивача про прийняття спадщини Великомихайлівською державною нотаріальною конторою Одеської області було відкрито спадкову справу. Крім того, позивачу стало відомо про наявність заповіту на його ім`я, складеного спадкодавцем 07.05.2003 року і посвідченого нотаріусом Азнакаєвського нотаріального округу Республіки Татарстан Кагіровою Р.А. Згідно вищезазначеного заповіту, який складений російською мовою на території Російської Федерації, копію перекладу якого долучено позивачем до матеріалів справи, [PERSON] заповіла [PERSON] земельну частку (пай), яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату направо на земельну частку (пай) серії ОД №0265875, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю21.01.1988 року за №363. З метою отримання спадкового майна позивач звернувся до державного нотаріуса, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду. Визнання права власності на земельну частку (пай) необхідно позивачу для оформлення спадкового майна, а в подальшому вільного користування і розпорядження вищезазначеним спадковим майном, тому він змушений звернутися до суду та просив визнати за ним право власності на вищевказану земельну частку /пай/ в порядку спадкування за заповітом. 22 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, однак до суду від нього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає. Тому розгляд справи проведено у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України /а.с.37/. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Тому судове засідання проведено у відсутність представника відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України /а.с.32-33/. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Позивач є громадянином України /а.с.9/. [PERSON] померла [INFO] , в смт Актюбинський Азнакаєвського району Республіки Татарстан, Росія /а.с.12-13/. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельної частки (паю), розміром 5,95 умовних кадастрових гектарів із земель КСП «Маяк» на території Маяківської сільської ради Красноокнянського (Окнянського) району Одеської області, право [PERSON] на яку посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0265875, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за №363 від 21.01.1998 року. /а.с.19/. [PERSON] залишила заповіт від 07.05.2003 року, який складено та засвідчено нотаріусом Азнакаєвського нотаріального округу Республіки Татарстан Кагіровою Р.А. в м.Азнакаєво Республіка Татарстан, Росія. Вищезазначеним заповітом, [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй земельну частку і майновий пай в с.Маяк Красноокнянського району Одеської області /а.с.15-16/. Як вбачається із довідки Маяківського старостинського округу Окнянської селищної ради, згідно із записами в погосподарській книзі для реєстрації громадян с.Маяки Маяківської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , в якому була зареєстрована [PERSON] , яка померла [INFO] , на день її смерті ніхто більше не був зареєстрований та не проживав /а.с. 14/. [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с.11/. Згідно наданої Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою копії спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої звертався лише позивач. Відомості про наявність інших спадкоємців або осіб, які відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку в спадщині, в зазначеній спадковій справі відсутні /а.с.42-55, 66-82/. Крім того, як вбачається із відповіді нотаріуса Азнакаєвського нотаріального округу Республіки Татарстан Кагірової Р.А., спадкова справа за місцем смерті [PERSON] також не відкривалась /а.с. 52/. Постановою державного нотаріуса Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчинення нотаріальної дії від 19.05.2020 року, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на «земельную долю и имущественный пай», що належить [PERSON] відмовлено та зазначено, що нотаріальна дія не може бути вчинена з наступних підстав: не подано відомості (інформацію) та документи, що необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме у тексті, який залишила [PERSON] , що посвідчений нотаріусом Азнакієвського нотаріального округу Республіки Татарстан Кагіровою Р.А. 07.05.2003 року за реєстром №2141, у частині 1 зазначено: «Принадлежащие мне земельную долю и имущественный пай в селе Маяки Красноокнянського района Одеськой области», а саме документів про право власності на «земельную долю и имущественный пай», які видані на ім`я [PERSON] /а.с. 18, 67/. Відповідно до листа державного нотаріуса Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори ,видати свідоцтво про право на спадщину за припущенням, що саме мала на увазі [PERSON] ,зазначаючи у заповіті «..Принадлежащие мне земельную долю и имущественный пай в селе Маяк Красноокнянського района Одесской області..» є неможливим, так як право на земельну частку (пай), що посвідчене сертифікатом серії ОД №0265875, що виданий Красноокнянською районною державною адміністрацією Одеської області 21.01.1998 року не є «…земельною долею и имущественным паєм…», як зазначено у заповіті, або «…земельною часткою і майновим паєм…», як зазначено у перекладі з російської мови на українську мову, а тільки правом на земельну частку (пай) /а.с 66/. Ст.ст. 1217, 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до п. 4.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. П. 4.15 вищезазначеного порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві. При цьому суд зауважує ,що в законодавстві України відсутнє визначення окремого поняття «земельна частка і майновий пай». Так ,поняття майнової частки (паю) ввів до юридичного обороту ЗУ "Про колективне сільськогосподарське підприємство", при цьому закон не надає чіткого формулювання майнового паю. Формування цього поняття безпосередньо пов`язане з існуванням пайового фонду майна членів КСП. В інституціональному розумінні майновий пай розглядається як частка у пайовому фонді КСП. У функціональному значенні майновий пай є належною конкретному члену КСП частиною майна підприємства, яка використовується у виробничому процесі для забезпечення досягнення статутних цілей. Відповідно до ч.3 ст.9 ЗУ "Про колективне сільськогосподарське підприємство" у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Що стосується поняття "земельна частка (пай)", то це поняття безпосередньо пов`язане з паюванням земель сільськогосподарського призначення, що належали власникам на праві колективної власності. Тому саме паювання цих земель розпочалося після прийняття 13 березня 1992 року нової редакції Земельного кодексу України, яким була законодавчо закріплена колективна власність на землю. Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 р. № 720, при паюванні земель було передбачено визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості). Передача земельних ділянок здійснюється відповідно до встановленого порядку паювання земельних ділянок із встановленням права кожного члена вищезазначених суб`єктів сільськогосподарського виробництва на частку земельної ділянки у колективній власності і юридичного посвідчення їх правового статусу через видачу сертифіката на право на земельну частку (пай). Статтею 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст.79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до п.п.16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. При цьому з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються. З 1 січня 2013 року право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до інформації Відділу в Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на території Окнянського району Одеської області ,станом на 11.06.2020 року за [PERSON] рахується сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД №0265875, який видавався на території Маяківської сільської ради Красноокнянського району Одеської області із земель КСП «Маяк» на підставі рішення Красноокнянської районної державної адміністрації від 19 січня 1998 року за №21 та був зареєстрований 21.01.1998 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №363 /а.с.20/. Вартість земельної частки (паю) становить 173428,82 грн. /а.с.23/. За інформацією, наданою Відділом в Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ОД №0265875 [PERSON] не видавався і не виписувався. Земельна ділянка в натурі не виділялась /а.с.22/. Крім того, як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] відомості про наявність в останньої права власності на будь-яку земельну ділянку відсутні /а.с. 21/. Таким чином, зважаючи, що у Відділі в Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на території Окнянського району Одеської області за [PERSON] рахується сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД №0265875, який видавався на території Маяківської сільської ради Красноокнянського району Одеської області із земель КСП «Маяк», а державний акт на право власності на земельну ділянку взамін вищезазначеного сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] не видавався і не виписувався та земельна ділянка в натурі не виділялась [PERSON] , то заповітом від 07.05.2003 року, який складено та засвідчено нотаріусом Азнакаєвського нотаріального округу Республіки Татарстан Кагіровою Р.А. в м.Азнакаєво Республіка Татарстан, Росія, суд прийшов до висновку , що [PERSON] заповіла [PERSON] саме належну їй земельну частку і майновий пай в с.Маяк Красноокнянського району Одеської області, а отже земельну частку (пай) за вказаним сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ОД №0265875. При цьому твердження державного нотаріуса про те, що право на земельну частку (пай), що посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) не є «…земельною часткою і майновим паєм…» є помилковим, оскільки правоустановчим документом , що посвідчує право на земельну частку (пай),і є сертифікат на право на земельну частку (пай), а після виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та після державної реєстрації права власності у порядку передбаченим законодавством, виникає вже право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, судом вважає, що позивач ,згідно зі ст.ст.1223, 1225 ЦК України, як спадкоємець за заповітом, має право на спадкування ,зважаючи на те , що неточності у заповіті формулювання найменування спадкового майна, з врахуванням того, що заповіт складався на території іншої держави ,і ні заповідач в силу похилого віку, ні нотаріус, який апріорі не є знавцем українського законодавств, унеможливлюють видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно, з метою захисту прав позивача як власника, а також враховуючи відсутність інших осіб, які б претендували на зазначене спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.182 ЦК України роз`яснити позивачу про необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно /земельну ділянку/.

Outcome: approved