Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

05.01.2021 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому з уточненням позовних вимог просить: визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу, гідність, честь та недоторканість ділової репутації інформацію, розміщену [PERSON] на інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» https://protruskavets.org.ua/, а саме: «Р.Щерба довгі роки працював начальником Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, яке до 2015 року прославилося допомогою та сприяннями різним кримінальним угрупуванням у рейдерских захопленнях різних привабливих об`єктів і фірм на всій Дрогобиччині»; «Чи не найгучнішою справою був конфлікт зі стріляниною навколо мотелю "Інклюз" у Лішні. Одні нападали і відвойовували, інші захищалися. Дуже резонансна справа була у Дрогобичі із самогубством молодого працівника виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ, яка була пов`язана також з "Інклюзом". Як тоді стверджували деякі працівники управління юстиції, причиною такого вчинку був тиск на цього чоловіка зі сторони його начальства з метою змусити його підписувати необхідні документи сумнівного та корупційного характеру. Щерба занервував - за ним потягнувся кримінал»; «І Руслан прийняв вірне рішення - йти на фронт, начебто, захищати неньку-Україну. Але люди це розуміли по-своєму він втікав від криміналу, а для цього треба стати воїном, заробити необхідну кількість бойових "трудоднів" у зоні АТО і одержати "КСІВУ" УБД» (посвідчення учасника бойових дій). І повернутися додому в новій військовій формі з орденами і медалями (щоправда, сумнівного походження)»; «Його в адміністрації нічого не цікавило тільки горілочка і «кобіти»; «Свого хамства до підлеглих не приховував, навіть до жінок»; «Важко пригадати собі більш некомпетентного і незнаючого першого зама голови, ніж Щерба»; зобов`язати [PERSON] спростувати розміщену ним недостовірну інформацію у спосіб, у який вона була розміщена її спростування помістити на інтернет-сторінці, на якій відбулася публікація, зокрема: на інформаційному порталі Відкритого суспільного \~ \~ \~ \~сайту \~ \~ \~ \~«Трускавецький вісник» https://protruskavets.org.ua/; заборонити відповідачу в засобах масової інформації розміщувати інформацію, що стосується його та членів його сім`ї; стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду в розмірі 50000 грн. В обґрунтування позову вказує, що він на даний час обіймає посаду уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції виконавчого комітету Дрогобицької міської ради. На інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» https://protruskavets.org.ua/ Відповідачем було розміщено недостовірну інформацію, що носить відкрито провокативний, нецензурний характер, та не відповідає дійсним обставинам справи. Зокрема, 21.10.2020 року на інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» https://protruskavets.or2.ua/ опублікована в рубриці «Новини Дрогобича» стаття: «Богдан Гринчишин: ЗГАДАТИ ВСЕ! Як дрогобицькі "проститути" захопили УДАР» https://protruskavets.org.ua/bohdan-hrynchyshyn-zghadaty-vse-chastyna-5-yak-drohobyts-ki-prostytuty-zakhopyly-udar/. В цій статті наведені вислови, які свідчать про грубе порушення Відповідачем принципу презумпції незаплямованості честі, гідності та ділової репутації, зокрема, наведено наступне: «13 вересня ц.р. до Дрогобича в черговий раз завітала п. [PERSON] , колишня нардепка, голова Львівського обласного УДАРу, кандидатка на посаду голови Львівської ОТГ. Вона віддала право формувати виборчий список до Дрогобицької ОТГ і районної ради місцевим політиканам-шахраям: Кучмі, Кушлику, Щербі та іншим». «Руслан Щерба "воїн-доброволець, уповноважена особа з питань запобігання та протидії корупції Дрогобицької міської ради" - так офіційно сказано про нього на сайті ЦВК і в УДАРівських агітках. Автор працював з цим "воїном-добровольцем" упродовж кількох років в райдержадміністрації. Щерба балотується Першим кандидатом до районної ради і 35-им (непрохідним - Б.Г.) до обласної ради. Він належить до близького оточення [PERSON] . Щерба довгі роки працював начальником Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, яке до 2015 року прославилося допомогою та сприяннями різним кримінальним угрупуванням у рейдерских захопленнях різних привабливих об`єктів і фірм на всій Дрогобиччині. Така практика за часів [PERSON] існувала. Чи не найгучнішою справою був конфлікт зі стріляниною навколо мотелю "Інклюз" у Лішні. Одні нападали і відвойовували, інші захищалися. Дуже резонансна справа була у Дрогобичі із самогубством молодого працівника виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ, яка була пов`язана також з "Інклюзом ". Як тоді стверджували деякі працівники управління юстиції, причиною такого вчинку був тиск на цього чоловіка зі сторони його начальства з метою змусити його підписувати необхідні документи сумнівного та корупційного характеру. Щерба занервував - за ним потягнувся кримінал. А тут ще й реформа органів юстиції розпочалася, у результаті якої Дрогобицьке управління юстиції було ліквідоване. І Руслан прийняв вірне рішення - йти на фронт, начебто, захищати неньку-Україну. Але люди це розуміли по-своєму - він втікав від криміналу, а для цього треба стати воїном, заробити необхідну кількість бойових "трудоднів" у зоні АТО і одержати "КСІВУ" УБД (посвідчення учасника бойових дій). І повернутися додому в новій військовій формі з орденами і медалями (щоправда, сумнівного походження - Б.Г.) на грудях. Тим більше, що "воював" він не в рядах кадрових військ ЗСУ чи МВС, а в УДА - Українській добровольчій армії (командир [PERSON] ), яка не входила в жодну офіційну державну структуру. Приблизно такий шлях проходження до влади показав інший "воїн " [PERSON] . Отже було з кого брати приклад. [PERSON] влаштувався на роботу в Дрогобицьку РДА на посаду керівника апарату. Коли Щерба трохи попрацював в РДА, автор поцікавився як він керує апаратом адміністрації. Відповідь була: "Дайте спокій. Та ми хіба одні матюки чуємо по коридорах від нього". Коли мав відбутися перший звіт [PERSON] на посаді голови РДА в присутності [PERSON] , то керівник апарату адміністрації Щерба за два дні до цього бере відпустку і начебто їде на Донбас воювати. Це було настільки дивно, - а чому він після звіту не їде? І всі тоді зрозуміли, що [PERSON] просто втікає від звіту шефа, бо буде [PERSON] , а він може щось запитати в керівника апарату, а [PERSON] нічого не знає! Ось так [PERSON] , будучи одним з керівників адміністрації, держслужбовцем, брав собі якісь різні відпустки на 2-3 тижні начебто для того, щоб захищати Батьківщину. Звичайно, він їздив на [PERSON] , але що там робив невідомо. Так само і [PERSON] робив. Потім [PERSON] став "вище по драбині" першим заступником голови адміністрації. І навіть декілька місяців був в.о. голови РДА. Його в адміністрації нічого не цікавило - тільки горілочка і "кобіти". Будучи тимчасовим керівником адміністрації району, свого хамства до підлеглих не приховував, навіть до жінок. Автор 20 років працював в районній адміністрації і тепер, дивлячись назад, важко пригадати собі більш некомпетентного і незнаючого першого зама голови, ніж [PERSON] . Тепер він йде від УДАРу в пустопорожню без повноважень районну раду. І Щерба не був би [PERSON] , якби поруч з ним не було його "Людмили", яка йде з ним на два кроки позаду. Ось такі у нас "ПАТРІОТИ". [PERSON] , чеський письменник писав: "Патріотизм останній прихисток негідників". (далі буде) [PERSON] » Вказує, що це ще далеко не вся «інформація», яку «висвітлював» Відповідач в засобах масової інформації. Проте, не хочеться опускатися до його рівня та відслідковувати в інтернеті весь цей бруд, що не зробить честі та позитиву іміджу Відповідачу, як «істинному правдоборцю». Внаслідок поширення вищезазначеної недостовірної інформації йому було спричинено в суспільстві негативні враження щодо його особи, як «негідника», «хама», «некомпетентного і незнаючого», та інші втрати немайнового характеру, зокрема: провокують сімейні скандали, оскільки його «розмальовано», як особу, яку «в адміністрації нічого не цікавило тільки горілочка і "кобіти". Вказує, що він, [PERSON] , виключно з мотивів патріотизму, у 2014 році разом з групою бійців розвідки ДУК «Правий сектор» вирушив на схід України, а саме: в сектор «М» Донецької області. З 2014 року по 2018 рік брав безпосередню участь у бойових діях на сході України в складі ДУК «Правий сектор» ( Пізніше - «Українська Добровольча Армія), в підрозділі - служба військової розвідки. Бойові дії відбувались в наступних населених пунктах: Чермалик, Широкіне, Гнутове, Авдіївка, Красногорівка, Мар`їнка, Станиця-Луганська та інші. Нагороджений бойовими нагородами. Посвідчення добровольця №28 від 15.02.2017 року та посвідчення Управління військової розвідки від 01.06.2016 року. Вважає, що якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Також поширенням вказаної інформації Відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи серед оточуючих, порушивши його честь та ділову репутацію, ускладненням подальшого активного громадського політичного життя і стосунків із виборцями. Враховуючи вищевикладене, вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього Відповідачем завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь та ділову репутацію. Визначаючи спосіб захисту своїх порушених прав, виходить з того, що, відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування поширеної недостовірної інформації здійснюється у спосіб, у який вона була поширена. У разі задоволення позову про спростування інформації, вона підлягає спростуванню таким же способом, яким вона була поширена. Тобто, якщо вона була поширена шляхом публікації в ЗМІ, то її спростування дається в тому ж ЗМІ, в якому відбулася ця публікація, а якщо такого ЗМІ вже не існує - в будь-якому іншому ЗМІ. 16.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві вказує на те, що 05.09.2020 в Україні офіційно розпочався виборчий процес, пов`язаний із підготовкою і проведенням місцевих виборів, встановлення та офіційне оголошення (офіційне оприлюднення) результатів яких мало відбутися у жовтні-листопаді. Цей виборчий процес передбачав проведення місцевих виборів й у Дрогобицькій об`єднаній територіальній громаді. Відповідач, [PERSON] , є мешканцем м. Дрогобич і, не будучи членом жодної політичної партії вже понад 13 років, активно займається громадською діяльністю в рідному місті, є небайдужим щодо всіх публічних процесів, які відбуваються у ньому, та, як наслідок, нерідко виступає в ролі дописувача у місцевих періодичних і онлайн-виданнях. Його публікації - це, здебільшого, авторські статті, присвячені гострим соціально-економічним та політичним проблемам, що виникають в регіоні, а також критичні дописи, інтерв`ю, спрямовані проти недоброчесних дій, поведінки і зловживань з боку місцевої владної еліти. Весь опублікований матеріал є відображенням виключно особистих спостережень автора, його власних переживань та відтворює персональну думку Відповідача з приводу піднятих у відповідних публікаціях тем. Основна мета публіцистичної діяльності Відповідача полягає в намаганні привернути увагу інших членів територіальної громади м. Дрогобич до наболілих проблем краю. Звісно, цей процес доволі часто супроводжується гострою критикою політичних діячів локального рівня, місцевих чиновників, кандидатів на виборні посади, викриттям їхньої професійної некомпетентності, недоброчесності, властолюбства тощо. Так само, з початком місцевих виборів 2020 року, Відповідач вирішив започаткувати серію статей, у яких збирався висвітлювати актуальні суспільно-політичні події, а також нагадати виборцям про те, як діяла місцева дрогобицька влада (в тому числі міський голова м. Дрогобич і його найближче оточення) впродовж каденції 2015-2020 років. Серія цих статей під збірною назвою «Згадати все!» мала за мету винести на громадське обговорення всі ті гострі питання, які не висвітлювалися у пресі раніше та замовчувалися в силу тих або інших причин, а також покликана була допомогти місцевому виборцю розібратися у всій тій розмаїтості політичних партій і висунутих ними кандидатів, що претендували на депутатські мандати в окрузі. Вказана серія була розділена на 11 частин, які протягом вересня-грудня 2020 року періодично публікувалися Відповідачем на Відкритому суспільному сайті «ТРУСКАВЕЦЬКИЙ ВІСНИК». Вона включає наступні статті: \~ \~ \~ \~«БПП-ЄС в Дрогобичі: згадати все!» від 13.09.2020 р.; \~ \~ \~ \~«Згадати все. Частина II. "Удар" по-дрогобицьки» від 26.09.2020 р.; \~ \~ \~ \~«ЗГАДАТИ ВСЕ! Частина 3. Про кандидатів на голову Дрогобицької ОТГ» від 06.10.2020 р.; \~ \~ \~ \~«ЗГАДАТИ ВСЕ! Частина 4. Про кандидатів в депутати Дрогобицької ОТГ» від 19.10.2020 р.; \~ \~ \~ \~«ЗГАДАТИ ВСЕ! Частина 5. Як дрогобицькі "проститути" захопили УДАР» від 21.10.2020 р.; \~ \~ \~ \~«ЗГАДАТИ ВСЕ! Частина 6. Проміжний епілог» від 22.10.2020 р.; \~ \~ \~ \~«ЗГАДАТИ ВСЕ! Частина 7. Другий тур виборів у Дрогобичі» від 11.11.2020 р.; \~ \~ \~ \~«ЗГАДАТИ ВСЕ! Частина 8. Кучма і корупція» від 15.11.2020 р.; \~ \~ \~ \~«ЗГАДАТИ ВСЕ! Частина 9-10. Кучма, кадрова політика і "Русскій Мір"» від 17.11.2020 р.; \~ \~ \~ \~«ЗГАДАТИ ВСЕ! Частина 11. "Дорогий наш Тарас Ярославович..."»10 від 01.12.2020 р. Основним посилом усіх вищезазначених публікацій був заклик до співгромадян уважно придивлятися до тих осіб, які намагалися заручитися підтримкою громади на майбутніх місцевих виборах, і, безумовно, найбільш прискіплива увага в них була приділена тим дрогобицьким місцевим чиновникам, що вже знаходилися при «владних кріслах», - міському голові м. Дрогобич, його заступникам, секретарю міської ради, депутатам. Зокрема, [PERSON] , який до моменту виходу цих статей обіймав посаду першого заступника голови Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області та на місцевих виборах був висунутий від Політичної партії «УДАР ВІТАЛІЯ КЛИЧКА» кандидатом у депутати районної і обласної рад, Відповідач у своїх публікаціях згадував тричі. Хоча Позивач у позовній заяві називає оспорювану інформацію недостовірною та такою, яка «носить відкрито провокативний, нецензурний характер», усе ж вважає, що опублікований матеріал такою інформацією не є і відображає виключно особисте суб`єктивне ставлення Відповідача до [PERSON] як до представника місцевої владної еліти м. Дрогобич, що ґрунтується на власних судженнях та припущеннях автора щодо його доброчесності і компетентності. Справді, написаний Відповідачем текст містить сатиру, гостру критику, негативну оцінку Позивача і його публічної діяльності, у тому числі на посаді начальника Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, а проте, нічого провокативного або нецензурного в ньому немає. Зокрема, звертає увагу Суду на те, що оспорювані фрагменти публікації Відповідача, в тому числі «...прославилося допомогою та сприяннями різним кримінальним угрупуванням у рейдерських захопленнях...», «...Щерба занервував - за ним потягнувся кримінал...», «... Руслан прийняв вірне рішення - йти на фронт, начебто, захищати неньку-Україну...», «...Але люди це розуміли по-своєму - він втікав від криміналу...», «...Його в адміністрації нічого не цікавило - тільки горілочка і "кобіти"...», «...Свого хамства до підлеглих не приховував...», «...Важко пригадати собі більш некомпетентного і незнаючого першого зама голови, ніж Щерба...», не містять жодних фактичних тверджень, висловлених у категоричній формі, чи обвинувачень Позивача у вчиненні будь-яких конкретних кримінальних правопорушень, інших протиправних діянь або аморальних проступків; окремі з цих висловлювань взагалі не стосуються [PERSON] як фізичної особи, а направлені, скоріше, очолюваним ним державним установам (наприклад, Дрогобицькому міськрайонному управлінню юстиції Львівської області). Не будучи констатацією фактів, оспорювані фрагменти є виключно оціночними судженнями автора, які ґрунтуються, серед іншого, на його багаторічному (понад 20 років) досвіді роботи в Дрогобицькій районній державній адміністрації Львівської області, у тому числі поруч з Позивачем. В оспорюваних фрагментах Відповідач усього лише надає власну оцінку [PERSON] як чиновнику місцевого рівня, локальному політичному діячеві та людині, яка претендувала на роль представника інтересів виборців у районній і обласній радах, виражає особисте ставлення до реальних подій, що дійсно мали місце в період перебування Позивача на посадах у Дрогобицькому міськрайонному управлінні юстиції Львівської області та в Дрогобицькій районній державній адміністрації Львівської області, у тому числі до конфлікту довкола відпочинкового комплексу «ІНКЛЮЗ» (с. Лішня) і до участі в цьому конфлікті органів державної виконавчої служби. Подібна оцінка не вважається інформацією, достовірність або недостовірність якої може бути перевірено чи спростовано. Тут необхідно наголосити на тому, що оцінка особи [PERSON] , зроблена Відповідачем у статті «ЗГАДАТИ ВСЕ! Частина 5. Як дрогобицькі "проститути" захопили УДАР», багато в чому збігається з тією оцінкою, яку надала Позивачу його колишня дружина [PERSON] під час їхнього розлучення у ході розгляду Бориславським міським судом Львівської області відповідної справи про розірвання шлюбу № 438/1179/20. Таким чином, в оспорюваних фрагментах Відповідачем були висловлені виключно оціночні судження, які не підлягають спростуванню відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України та ст. 30 Закону України «Про інформацію», а вся викладена у вищезазначених статтях інформація є лише політичною критикою Позивача і його діяльності на посадах в Дрогобицькому міськрайонному управлінні юстиції Львівські області та у Дрогобицькій районній державній адміністрації Львівської області. На окрему увагу заслуговує та обставина, що [PERSON] є публічною особою в м. Дрогобич і політиком, відомим у Дрогобицькому районі Львівської області. Так, на цей час Позивач є депутатом Дрогобицької районної ради Львівської області та обіймає посаду уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції виконавчого комітету Дрогобицької міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Згідно з ч. 2 цієї статті предметом суспільного інтересу, вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Як зазначається в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Отже, будучи публічною особою, Позивач свідомо відкритий для прискіпливого контролю за ним, як з боку громадських активістів, так і зі сторони пересічних громадян. В силу цього, враховуючи публічний статус [PERSON] , а також те, що поширена Відповідачем інформація стосувалася його службової та політичної діяльності, є предметом суспільного інтересу, Позивач повинен рахуватися з підвищеним рівнем критики, межа якої є ширшою, ніж межі критики поведінки пересічної особи. Пред`явлений позов містить, серед іншого, позовну вимогу про заборону Відповідачу розміщувати в засобах масової інформації відомості, що стосуються Позивача та його сім`ї. Вважає, що незалежно від результатів розгляду цієї судової справи заборона Відповідачу публікувати в засобах масової інформації відомості, які стосуються Позивача, у будь-якому разі означатиме втручання в право на свободу вираження поглядів та суперечитиме ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст. 34 Конституції України, а тому захист цивільних прав та інтересів у подібний спосіб є неприпустимим. Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної Позивачу оспорюваною публікацією, останній оцінив її в сумі 50 000, 00 грн, однак така жодним чином не доведена. Крім цього, згідно з ч.2 ст. 31 Закону України «Про інформацію» суб`єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач у вступному слові позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник адвокат Луців О.М. позову не визнали з підстав, викладених у відзиві. Просили у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з огляду на таке. Відповідно до частини четвертої статті 34 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України). У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання\~про визнання\~поширеної інформації\~недостовірною,\~суди повинні\~визначити характер\~такої інформації\~та з`ясувати,\~чи є\~вона фактичним\~твердженням,\~чи оціночним\~судженням,\~встановити факт\~поширення недостовірної\~інформації та\~факт того,\~що поширена\~інформація стосується\~саме особи\~позивача і\~що поширена\~інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Судом установлено, що інформація, яка поширена відповідачем, стосується безпосередньо позивача, про що свідчить наявність у назві його прізвища, ім`я, по батькові, та назви посади, на якій він перебував довгі роки - начальником Дрогобицького міськрайонного управління юстиції та на момент спірної публікації першого заступника голови Дрогобицької райдержадміністрації. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Відповідно до частин першої та другої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. У частині першій статті 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Згідно з статтею 277 ЦК України і статтею 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що [PERSON] з 2014 року по 2018 рік брав безпосередню участь у бойових діях на сході України в складі ДУК «Правий сектор» (Пізніше - «Українська Добровольча Армія), в підрозділі - служба військової розвідки. Бойові дії відбувались в наступних населених пунктах: Чермалик, Широкіне, Гнутове, Авдіївка, Красногорівка, Мар`їнка, Станиця-Луганська та інші, що підтверджується Довідкою №15 від 30.05.2018, виданою командиром служби військової розвідки Української добровольчої армії., посвідченням добровольця №28 від 15.02.2017 року та посвідчення Управління військової розвідки від 01.06.2016 року. Нагороджений бойовими нагородами. Отже інформація, проте те, що «І Руслан прийняв вірне рішення - йти на фронт, начебто, захищати неньку-Україну. Але люди це розуміли по-своєму він втікав від криміналу, а для цього треба стати воїном, заробити необхідну кількість бойових "трудоднів" у зоні АТО і одержати "КСІВУ" УБД» (посвідчення учасника бойових дій). І повернутися додому в новій військовій формі з орденами і медалями (щоправда, сумнівного походження)», є безпідставними звинуваченнями та такими, що не відповідають дійсності, а отже, є недостовірною інформацією. Що стосується викладеної інформації про те, що «Р.Щерба довгі роки працював начальником Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, яке до 2015 року прославилося допомогою та сприяннями різним кримінальним угрупуванням у рейдерских захопленнях різних привабливих об`єктів і фірм на всій Дрогобиччині» та «Чи не найгучнішою справою був конфлікт зі стріляниною навколо мотелю "Інклюз" у Лішні. Одні нападали і відвойовували, інші захищалися. Дуже резонансна справа була у Дрогобичі із самогубством молодого працівника виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ, яка була пов`язана також з "Інклюзом". Як тоді стверджували деякі працівники управління юстиції, причиною такого вчинку був тиск на цього чоловіка зі сторони його начальства з метою змусити його підписувати необхідні документи сумнівного та корупційного характеру. [PERSON] занервував - за ним потягнувся кримінал», то поширена відносно [PERSON] інформація висвітлює його в якості особи, яка сприяє існуванню корупції в очолюваній ним установі Дрогобицьким міськрайонним управлінням юстиції». При цьому автор статті зазначає конкретні фактичні обставини: «конфлікт зі стріляниною навколо мотелю «Інклюз» у Лішні» «самогубство молодого працівника виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ» . Проте слова « [PERSON] занервував - за ним потягнувся кримінал» в текстовому навантаженні поширеної публікації розуміються як те, що проти нього порушено кримінальне провадження, за що передбачена кримінальна відповідальність Кримінальним кодексом України (далі - КК України). При цьому злочином є суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (частина перша статті 11 КК України). Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Безперечно, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи, яким є позивач, є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Положеннями частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Уряд відповідної держави, як гарант громадського порядку, має право вживати на власний розсуд заходів, що покликані належним чином (але не надмірно) реагувати на дифамаційні звинувачення, які позбавлені підстав чи недобросовісно сформульовані (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Castells v. Spain» від 23 квітня 1992 року). Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свобода вираження поглядів пов`язана з «обов`язками та відповідальністю», які застосовуються до засобів масової інформації навіть щодо питань великого суспільного значення. Більше того, ці «обов`язки та відповідальність» мають особливе значення, коли йдеться про посягання на репутацію названої особи та порушення «прав інших осіб» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ліндон, Очаковський-Лоуренс і Жулі проти Франції» від 22 жовтня 2007 року). Свобода вираження поглядів, захищена статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютною і поширюється на журналістів лише за умови, якщо вони діють відповідально та з дотриманням своїх професійних обов`язків: добросовісно виконують свою роботу, надають точну та достовірну інформацію згідно з вимогами журналістської етики (що також стосується поширення інформації з тем, до яких є значний публічний інтерес) (рішення Європейського суду з прав людини «Дорота Каня проти Польщі (No. 2)» «Dorota Kania v. Poland (No. 2)» від 04 жовтня 2016 року). Положеннями національного законодавства та сталою практикою Європейського суду з прав людини підтверджується обов`язок відповідача у цій категорії справ перевіряти поширену ним інформацію та джерела цієї інформації. Позивач вказує на те, що опублікована відповідачем інформація була негативною по відношенню до нього. На думку позивача, відповідач, не перевіряючи фактів, за відсутності належних та допустимих доказів, створив у суспільстві уявлення про те, що він незаконно отримав «КСІВУ УБД», «має ордени і медалі сумнівного походження», «сприяв різним кримінальним угрупуванням у рейдерських захопленнях різних привабливих об`єктів і фірм на всій Дрогобиччині», тобто є безпринципною та нечесною людиною, яка порушує вимоги закону, що свідчить про порушення прав позивача, які підлягають відновленню шляхом визнання оспорюваної інформації недостовірною та такою, що порочить і принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Суд приходить до висновку, що оспорена інформація сформульована відповідачем [PERSON] способом категоричного та стверджувального висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження спірної інформації була виражена без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин, що відбулися), які нічим не підтверджені, є не оціночним судженням, що вказує на суб`єктивну думку відповідача, вона є недостовірною, що підтверджено доказами, а тому є такою, що порушує ділову репутацію позивача, принижує його честь та гідність, негативно характеризує позивача в очах суспільства. Таким чином, позивачем доведено, що інформація, яка поширена відповідачем, є недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, а тому вона підлягає спростуванню відповідно до положень статті 277 ЦК України. Що стосується решти позовних вимог, а саме: спростування недостовірної інформації про те, що «Його в адміністрації нічого не цікавило тільки горілочка і «кобіти»; «Свого хамства до підлеглих не приховував, навіть до жінок»; «Важко пригадати собі більш некомпетентного і незнаючого першого зама голови, ніж Щерба», то такі задоволенню не підлягає, оскільки є оціночними судженнями відповідача, який працював з позивачем у Дрогобицькій райдержадміністрації. Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Щодо вимоги позивача заборонити відповідачу в засобах масової інформації розміщувати інформацію, що стосується його та його сім`ї, то така також не підлягає задоволенню, оскільки означатиме втручання в право на свободу вираження поглядів та суперечить ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст. 34 Конституції України. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на вказане, суд вважає, що підлягає до часткового задоволення і похідна вимога позивача про відшкодування моральної шкоди, заявлена до стягнення з підстав порушення немайнових прав позивача, та зважаючи на вимоги розумності та справедливості суд визначає її у розмірі 10000 грн., зважаючи на те, що публічний статус особи не є підставою для поширення про неї недостовірних відомостей. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності вимогам ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави, оскільки позивач, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved