Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON], в обґрунтування якого зазначила, що вона з відповідачем по справі перебувала в шлюбі з 28.09.2002 р.. 19.04.2004 р. у позивачки від [PERSON] народилася донька [PERSON]. Через рік після народження доньки в 2005 р., шлюбні відносини з [PERSON] були припинені. Офіційно шлюб було розірвано 22.03.2008 р. З 2007 р. позивачка проживає в цивільному шлюбі з [PERSON], якого донька називає батьком та який бажає її удочерити. Після припинення шлюбних стосунків, тобто з 2005 р. [PERSON] перестав брати участь у вихованні доньки, зокрема не відвідував її, не забезпечував її матеріально, не піклувався про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач ніяким чином не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки, не сприяє в отриманні нею якісної освіти. З жовтня 2006 року, тобто на протязі більше десяти років відповідач не сплачує на утримання доньки аліментів, має заборгованість по аліментах у розмірі 67280,95 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] У судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог, просять позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що позов не обґрунтований. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування в судовому засіданні просила позовні вимоги позивача задовольнити, надала письмовий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими та іншими доказами, заслухавши позивача, його представника, відповідача та представника третьої особи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених обставин у справі та відповідним їм правовідносинам. Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що батьками [PERSON], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданим Комунарським ВРАЦС Запорізького МУЮ від 27.04.2004 р. Серія [NUMBER]. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2006 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ? розміру його доходів на утримання доньки [PERSON] Сторони знаходилися у шлюбі з 28.09.2002 р.. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2008 р. шлюб між сторонами було розірвано. Розрахунком заборгованості по аліментам, виданим Комунарським ВДВС м. Запоріжжя зазначається, що розмір заборгованості [PERSON] за період з жовтня 2006 р. по жовтень 2016 р. становить 67 280,95 грн. Згідно довідки від 06.07.2016 р. №177, наданою Запорізькою гімназією "Контакт" Запорізької міської Ради Запорізької області, батько [PERSON], [PERSON] ніякої участі в шкільному житті не приймає і не приймав, на батьківських зборах не був жодного разу. Згідно відповіді на адвокатський запит Запорізької гімназії "Контакт" від 19.10.2016 р., за роки навчання (з 01.09.2010 р. по теперішній час). батько [PERSON] у школі не з'являвся, не звертався до класоводів, вихователів, класних керівників чи адміністрації гімназії з метою дізнатися про навчальні досягнення та особливості виховання доньки у школі. З 01.09.2010 р. про родину [PERSON] відомо, що [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] Під час навчально-виховного процесу, позакласних заходів чи класних годин [PERSON] жодного разу не озвучила почуттів чи спогадів щодо [PERSON] У розмовах чи бесідах про родину зі словом "батько" у [PERSON] асоціюється саме вітчим [PERSON], якого вона жодного разу не називала вітчимом, тільки батьком. Протягом років навчання [PERSON] у ЗГ "Контакт" батько дитини [PERSON] не цікавився фізичним і духовним розвитком [PERSON], не приймав участі у батьківських зборах, не спілкувався з вчителями, класоводами, вихователями та класними керівниками, не брав участі у житті гімназії, не допомагав в проведенні будь-яких громадських справ, в яких брала участь чи організовувала гімназія. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] Відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР від 24.11.2016 року у дитини є все необхідне для розвитку, відпочинку, навчання. Житлові умови для дитини є задовільними. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування від 30.11.2016 року, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та розумовий розвиток дитини, матеріально її не утримує. Вихованням та утриманням дитини займається тільки мати та відчим [PERSON], тому позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що не спілкувався з донькою та не інтересувався її розвитком в зв'язку з тим, що спілкуванню заважала мати. Проте рідні батьки відповідача постійно відвідували онучку за місцем її проживання, перешкод в цьому їй ніхто не вчиняв. Матеріально підтримувати доньку та сплачувати аліменти відповідач не мав можливості, оскільки в нього на утриманні знаходиться інша дитина від іншого шлюбу. На сьогодні відповідач працює в ПАТ "Мотор-Січ", працює шість днів на тиждень, в зв'язку з чим фізично не може зустрічатися з донькою. Відповідач зазначив, що представником органу опіки та піклування йому роз'яснювалося право на встановлення порядку зустрічей з дитиною, якщо йому в цьому перешкоджають, проте необхідні для цього документи він не надав з невідомих причин. Крім того, в судовому засіданні відповідач зазначив, що до суду був готовий відмовитися від батьківських прав щодо [PERSON], якщо позивачка відмовиться від стягнення з нього аліментів на користь доньки. Суд критично відноситься до пояснень відповідача в частині того, що в спілкуванні з донькою йому заважала позивач, оскільки відповідач знав де проживає його донька, його батьки без обмежень відвідували її, та мали можливість передавати від батька дитині інформацію, подарунки, матеріальну допомогу. Жодних доказів того, що відповідач дійсно заінтересований в збереженні батьківських прав та збереження цих прав піде на користь дитині, відповідач не надав. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків . Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Як роз'яснено п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] більше десяти років ухиляється від виконання обов'язків по вихованню та утриманню доньки і вважає за необхідне позбавити його батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. ст. 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 25, 27, 29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення. Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 164 СК України та п. 16 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Outcome: approved