Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

В лютому 2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до Лубенського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості по кредитному договору. В своїй заяві позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № PLLOFB01970117 від 27.12.2006 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 1565 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне акціонерне товариство КБ "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача. Згідно умов укладеного договору Договір складається з Заяви позичальника та "Умов надання споживчого кредиту фізичним особам". Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобов'язання належним чином не виконала, в зв'язку з чим, на думку позивача, станом на 13.01.2015 року відповідачка має заборгованість в розмірі 46256 гривень 24 копійки, яка складається з наступного : - 847,31 гривень заборгованість за кредитом; - 12865,96 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1126,80 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; - 31416,17 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Позивачем від вказаної суми віднято суму в розмірі 10739,14 гривень, яка була задоволена за рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02.08.2012 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк", а різниця відповідно склала 35517,10 гривень. В подальшому представник позивача подав письмову заяву про уточнення позовних вимог, і прохав стягнути з відповідачки 26568 гривень 95 копійок, яка складається з наступного : - 4626,82 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом; - 187,80 гривень заборгованості по комісії; 20012,79 гривень заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, а також штрафи в розмірі 500 та 1241,37 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні вимог в повному обсязі наполягала. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме тільки в розмірі 4626 гривень 82 копійки заборгованості по процентам за користування кредитом, та 187 гривень 80 копійок заборгованості по комісії. В решті позовних вимог прохав відмовити через сплив позовної давності, про застосування якої подав письмову заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перебуваючи в межах позовних вимог і заперечень, дотримуючись принципів змагальності сторін й диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" підлягають задоволенню частково. В ході судового розгляду даної справи встановлено та не заперечується представниками сторін, що 27 грудня 2006 року відповідачка уклала з ЗАТ КБ "Приватбанк" письмовий договір №PLLOFB01970117, згідно якого отримала кредит на строк 24 місяці, тобто по 26 грудня 2008 року включно, про що чітко зазначено в самому договорі. Представник відповідачки в судовому засіданні визнав, що [PERSON] систематично порушувала умови кредитного договору, оскільки вона в даний час самостійно виховує і утримує чотирьох дітей, в 2011 році через стан здоров'я втратила роботу в сільськогосподарському підприємстві. Через такі дії відповідачки 03.04.2012 року до Лубенського міськрайонного суду надійшла позовна заява ПАТ КБ "ПриватБанк", в якій він прохав стягнути з [PERSON] на підставі того ж кредитного договору заборгованість в розмірі 23754 гривні 72 копійки (справа №1618/1539/2012). Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2012 року позовні вимоги були задоволені частково, а саме стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредиту в розмірі 1560 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 8239 гривень 14 копійок, заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 939 гривень, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором у сумі 1 гривня, а всього 10739 гривень 14 копійок. Вказане рішення набрало чинності і ніким не оскаржувалось. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та по сплаті комісії є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, і визнаються представником відповідачки. Щодо стягнення пені та штрафів відповідно в розмірі 20012,79 гривень, 500 та 1241,37 гривень, то суд приходить до наступного висновку : Представником відповідачки в судовому засіданні подано заяву про застосування позовної давності, в яких він прохає суд застосувати до вказаних позовних вимог наслідки, визначені ст.267 ч.4 Цивільного кодексу України. Суд приходить до висновку, що вказана заява представника відповідачки підлягає до задоволення, оскільки відповідно до положень ст.ст. 256 258 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Строк виконання відповідачкою основного зобов'язання визначено сторонами до 26 грудня 2008 року включно. Після подання позивачем позову до суду рішенням апеляційного суду Полтавської області задоволено частину позовних вимог. Рішення набрало чинності 02 серпня 2012 року. В будь якому випадку річні строки давності по вказаним платежам минули не пізніше 03 серпня 2013 року Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява підписана представником позивача лише 03 лютого 2015 року, тобто явно за межами визначених законом строків позовної давності. У відповідності до ч.3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності. Жодних клопотань чи заяв про наявність та поважність причин пропущення строків позивач не надав. Суд погоджується з доводами представника відповідачки і критично оцінює надані позивачем "Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт)", п.5.5 яких терміни позовної давності по вимогам про погашення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю п'ять років, оскільки ст.259 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. В розумінні положень ст.626 ч.1, 638 ч.1, Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, для зміни строків позовної давності має бути документ (договір), підписаний його сторонами. Проте наданий позивачем документ "Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт)" не містить не тільки підпису відповідачки, а навіть місця та дати його складання, що робить неможливим його ідентифікацію та не є належним та допустимим доказом ознайомлення та погодження відповідачки саме з цим документом. В будь-якому випадку ці Умови є документом, затвердженим компетентним органом позивача, документом постійно діючим, і не може судом визнаватися як договір, тобто саме як домовленість сторін. Статтею 1055 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Суд приймає доводи представника відповідачки про те, що всі істотні умови з надання позивачем кредиту були обумовлені в заяві-анкеті позичальниці, яка судом визнається як договір споживчого кредиту, яку заповнили позивач і відповідачка та скріпили її своїми підписами. Суд також враховує положення ст.11 ч.13 п.7 Закону України "Про захист прав споживачів", якими кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, та роз'яснення, надані в п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", згідно яких, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). За таких обставин в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею та нарахованим штрафам за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором слід відмовити за спливом позовної давності.

Outcome: partial