Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.08.2006 р. є власником земельної ділянки площею 3,1636 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224087200:04:007:0025, розташованої на території Чубинецької сільської ради Сквирського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 20.09.2007 р., на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.08.2006 р.,позивачеві було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 911313. З 2014 року відповідач використовує вказану земельну ділянку, оскільки позивач не заперечувала проти цього. У березні 2015 року [PERSON] від відповідача отримала договір оренди на земельну ділянку, підписаний від імені позивача. 05.10.2015 року позивач направила відповідачу заяву, в якій повідомила в письмовій формі, що договір оренди не укладала, не підписувала, та вказала про намір самостійного використання земельної ділянки. Відповіді на подану заяву не отримала, відповідач продовжує безпідставно використовувати спірну земельну ділянку. Вважає, що договір оренди землі від 05 березня 2014 року є недійсним, оскільки його не підписувала, не укладала. З урахуванням наведеного, позивач просила визнати недійсним договір оренди землі, укладений 05.03.2014 року між позивачем та ТОВ "Чубинецький колос", зареєстрований 19.03.2014 року у Реєстраційній службі Сквирського районного управління юстиції Київської області за №5119442, усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, зобовязати звільнити її та надати вільний доступ, стягнути з відповідача на її користь 487,20 грн. судових витрат. У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали, посилаючись на викладені вище обставини. Позивач також ствердила, що не уповноважувала рідних права на підписання спірного договору від її імені. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що 05 березня 2014 року ТОВ "Чубинецький Колос" [PERSON] передано в оренду земельну ділянку площею 3,1636 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224087200:04:007:0025, розташовану на території Чубинецької сільської ради Сквирського району Київської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди земельної ділянки укладений строком на 10 років. При цьому не заперечила, що спірний договір був підписаний орендарем в особі директора ТОВ "Чубинецький Колос", та у звязку із зайнятістю власника земельної ділянки [PERSON] і на прохання останньої, - братом позивача. У подальшому даний договір було зареєстровано в Реєстраційній службі Сквирського районного управління юстиції Київської області, про що вчинено запис від 19 березня 2014 року №5119442. Свої зобовязання за договором оренди земельної ділянки відповідач виконує в повному обсязі. [PERSON] особисто отримувала орендну плату по цьому договору, тим самим вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання, чим схвалила даний правочин. Суд, заслухавши позивача, представників сторін, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.08.2006 р. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,1636 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224087200:04:007:0025, розташованої на території Чубинецької сільської ради Сквирського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 20.09.2007 р., на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.08.2006 р.,позивачеві було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 911313 (а.с.7). З 2014 року відповідач використовує вказану земельну ділянку, оскільки позивач не заперечувала проти цього. У березні 2015 року від відповідача позивач отримала договір оренди на земельну ділянку, підписаний від імені позивача (а.с.8). 05.10.2015 року позивач направила відповідачу заяву, в якій повідомила в письмовій формі, що договір оренди не укладала, не підписувала, та вказала про намір самостійного використання земельної ділянки (а.с.9). Відповіді на подану заяву не отримала, відповідач продовжує використовувати спірну земельну ділянку. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі. За змістом ст.125 ЗК України\~право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Разом з тим установлено, що договір оренди землі, укладений 05.03.2014 року між сторонами та зареєстрований 19.03.2014 року у Реєстраційній службі Сквирського районного управління юстиції Київської області за №5119442, підписаний не позивачем, а іншою особою. За таких обставин не можна вважати, що договір оренди землі відповідав волі орендодавця та вимогам закону. За змістом ч.1 ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Згідно ч.1, 2 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Оскільки особа, яка підписала спірний договір оренди земельної ділянки, права на здійснення правочинів від імені [PERSON] не мала, довіреність у встановленому порядку позивачем не надавалась, правовідносини сторін нормою ст.241 ЦК України не урегульовані. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст. 57-60 ЦПК України. Поряд з цим, позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні належною [PERSON] земельною ділянкою, зобовязання відповідача звільнити її та надати вільний доступ, не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними. За ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд зазначає, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України. За змістом ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 487,20 грн. судових витрат.

Outcome: partial