Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

представник позивача [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вказаним позовом до відповідача [PERSON] про визнання інформації недостовірною, її спростування та стягнення моральної шкоди. Однак, ухвалою вищевказаного суду від 28.03.2014 вказану справу було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва. В своїх позовних вимогах представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] просить: визнати недостовірною інформацію, розповсюджену [PERSON], в соціальній мережі інтернет, а саме через свою персональну сторінку у "Facebook" (www. Facebook.com) у публікації за [INFO] у своїх коментарях наступного змісту:" Друзья недавно мне изуродовали лицо в салоне красоты "Студия молодости. Косметолог [PERSON] занесла мне инфекцию, а также спровоцировала демодекс, который неизлечим. Врачей которые смогли бы помочь, мы пока найти не можем…". Також, у публікації за [INFO] у своїх коментарях наступного змісту: "Уже готовим иск в суд, но она продолжает уродовать людей". Зобов"язати [PERSON] спростувати недостовірну та негативну поширену інформацію, а саме: у публікації за [INFO] у своїх коментарях наступного змісту: " Друзья недавно мне изуродовали лицо в салоне красоты "Студия молодости. Косметолог [PERSON] занесла мне инфекцию, а также спровоцировала демодекс, который неизлечим. Врачей которые смогли бы помочь, мы пока найти не можем…". Також, у публікації за [INFO] у своїх коментарях наступного змісту: "Уже готовим иск в суд, но она продолжает уродовать людей", - у такий спосіб, яким вона була поширена, а саме: через свою персональну сторінку у "Facebook" (www. Facebook.com), не пізніше п"ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 59682,00 грн., завдану останній внаслідок поширення недостовірної та негативної інформації, а також стягнути судові витрати (а.с.161-171). В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що позивач [PERSON] працює косметологом в салоні краси "Студія Молодості" (м.Київ, пров. Музейний, 8-б). Відповідач [PERSON] [INFO] на своїй персональній сторінці інтернет, а саме через свою персональну сторінку у "Facebook" (www. Facebook.com) опублікувала у своїх коментарях інформацію наступного змісту:" Друзья недавно мне изуродовали лицо в салоне красоты "Студия молодости. Косметолог [PERSON] занесла мне инфекцию, а также спровоцировала демодекс, который неизлечим. Врачей которые смогли бы помочь, мы пока найти не можем…". Також, у публікації за [INFO] у своїх коментарях також поширила недостовірну та негативну інформацію наступного змісту: "Уже готовим иск в суд, но она продолжает уродовать людей". Вказана інформація, на думку сторони позивача, доводиться до широкого кола осіб, також в різноманітних телевізійних телепередачах поширюється негативна інформація про позивача і яка стосується її професійної діяльності. В позові зазначено, що зважаючи на систематичний і довготривалий характер такої поведінки відповідача, позивачка вимушена постійно виправдовуватися на роботі перед клієнтами салону, що підриває її ділову репутацію, а також вказані події суттєво вплинули на її стан здоров"я. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням уточнень просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] жодного разу в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, свого представника до суду не направила, заяву про розгляд справи у свою відсутність до суду не надавала. Суд, з урахуванням думки представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у її відсутність на підставі наявних у справі доказів з урахуванням вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, з"ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює в салоні краси "Студія Молодості", який відвідувала відповідач [PERSON] та користувалася послугами вказаного салону. Судом також встановлено, що [PERSON], в соціальній мережі інтернет, а саме через свою персональну сторінку у "Facebook" (www. Facebook.com) у публікації за [INFO] у своїх коментарях зазначила інформацію наступного змісту: " Друзья недавно мне изуродовали лицо в салоне красоты "Студия молодости. Косметолог [PERSON] занесла мне инфекцию, а также спровоцировала демодекс, который неизлечим. Врачей которые смогли бы помочь, мы пока найти не можем…". Також, у публікації за [INFO] відповідач у своїх коментарях розмістила інформацію про [PERSON] наступного змісту: "Уже готовим иск в суд, но она продолжает уродовать людей". Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно із частиною 3 статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Таким чином, тягар доказування того, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Однак, слід зазначити, що відповідач не надала суду жодного допустимого та належного доказу на підтвердження достовірності поширеної нею інформації, що стосується позивача і нею оспорюється. Суд, після з"ясування фактичних обставин справи та перевірки їх доказами, вважає, що доведеним факт того, що вищевказана інформація була розповсюджена відповідачем [PERSON] у вказаний спосіб, а саме: через свою персональну сторінку у "Facebook" (www. Facebook.com) невизначеному колу осіб (а.с.41, 42-51). Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. При цьому, відповідно до ст.30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При цьому, суд, проводячи аналіз змісту поширеної інформації про позивача, прийшов до висновку, що вона не підпадає під ознаки критики та не являється оціночними судженнями, так як повідомлення відповідача [PERSON] через свою персональну сторінку у "Facebook" (www. Facebook.com) є за змістом негативною і саме щодо особи позивача - [PERSON] та носить стверджувальний характер, що містить безапеляційне твердження, що начебто саме [PERSON] було при виконанні нею професійних обов"язків вчинені протиправні дії, спрямовані на спричення ушкодження здоров"я відповідачу [PERSON]: "… недавно мне изуродовали лицо в салоне красоты "Студия молодости. Косметолог [PERSON] занесла мне инфекцию, а также спровоцировала демодекс, который неизлечим. Врачей которые смогли бы помочь, мы пока найти не можем…", а також : "…она продолжает уродовать людей", - що є порушенням принципу презумпції невинуватості, а тому з огляду на норми Конституції України, Цивільного Кодексу України, Закону України "Про інформацію", Міжнародні договори та практику Європейського суду з прав людини, суд в даному випадку приходить до висновку, що поширення вказаної інформації порушує особисті немайнові права позивача, які підлягають правовому захисту. Згідно ч.4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. З огляду на вищевказане, враховуючи, що оспорювана інформація не належить до оціночних суджень, не підпадає під ознаки критики, а містить негативні і нічим не підтверджені факти про позивача, враховуючи те, що доказів того, що такі дії з боку позивача які мали місце стосовно відповідача, суд приходить висновку, що розповсюджена інформація є недостовірною, яка носить негативний характер. Суд окремо звертає увагу, що всупереч вимогам ч.3 ст.277 ЦК України, згідно яких негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною,якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, правдивість поширеної відповідачем інформації, останнім не доведено. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання недостовірною інформації, розповсюдженої [PERSON], в соціальній мережі інтернет, а саме через свою персональну сторінку у "Facebook" (www. Facebook.com) у публікації за [INFO] у своїх коментарях наступного змісту:" Друзья недавно мне изуродовали лицо в салоне красоты "Студия молодости. Косметолог [PERSON] занесла мне инфекцию, а также спровоцировала демодекс, который неизлечим. Врачей которые смогли бы помочь, мы пока найти не можем…". Також, у публікації за [INFO] у своїх коментарях наступного змісту: "Уже готовим иск в суд, но она продолжает уродовать людей", - є доведеними, тому підлягають задоволенню. При цьому, суд в даному випадку не приймає викладені в позові обґрунтування заявлених вимог в частині, що не стосується предмету і підстав позову. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка вказаним рішенням визнається недостовірною, суд враховує п. 24 вищевказаної Постанови, якою передбачено що, якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" передбачено, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Згідно з п. 25 цієї Постанови спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно ст.ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із вищевказаного, суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог також щодо зобов"язання спростувати недостовірну негативну інформацію вказаним позивачем способом, а саме: зобов"язати відповідача [PERSON] спростувати недостовірну та негативну поширену інформацію, а саме: у публікації за [INFO] у своїх коментарях наступного змісту: " Друзья недавно мне изуродовали лицо в салоне красоты "Студия молодости. Косметолог [PERSON] занесла мне инфекцию, а также спровоцировала демодекс, который неизлечим. Врачей которые смогли бы помочь, мы пока найти не можем…". Також, у публікації за [INFO] у своїх коментарях наступного змісту: "Уже готовим иск в суд, но она продолжает уродовать людей", - у такий спосіб, яким вона була поширена, а саме: через свою персональну сторінку у "Facebook" (www. Facebook.com), не пізніше п"ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Разом із тим, слід зазначити, що в обґрунтування свої вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 59682,00 грн., позивач посилається на висновок експертного дослідження. Дійсно, вказаним висновком встановлений орієнтовний розмір компенсації завданих позивачу моральних страждань в розмірі 52 мінімальних заробітних плати (а.с.24-33). Однак, надаючи оцінку вказаному доказу, суд, приймає до уваги, що вказані висновки експертного дослідження №2-04/02 від 4.02.2014 Українського центру судових експертиз, ґрунтувались на обставинах та подіях, що якщо і мали місце між вказаними сторонами, однак частково вони не стосуються предмету і підстав саме вказаного позову. Натомість, з урахуванням подій, що мали місце і встановлені вказаним рішенням суду та які були предметом дослідження фахівця-психолога: стосовно викладеної [PERSON] в соціальній комп'ютерній мережі "Фейсбук" інформації, які є предметом позову (а.с.26), з врахуванням психологічного аналізу проведеного дослідження - результатів психодіагностичного обстеження, твердження того, що ситуація, яка досліджується, виникла незалежно від волевиявлення [PERSON], призвела до певної проблематизації її життя, а зміст поширеної [PERSON] інформації, зокрема, через віртуальні соціальні мережі, містять посилання на конкретну особу та місце її роботи, у даних матеріалах використовується суб"єктивна однобічна подача інформації, категоричні та емоційні формулювання, які постають образливими для соціальної честі особистості та професійної репутації особи [PERSON] А наслідки ситуації, дослідженої за наданими матеріалами, призвели до виникнення негативних психологічних (емоційних та соціальних) змін, до необхідності витрачати продуктивний життєвий час і душевні зусилля на їх подолання та компенсацію. Згідно вказаних висновків, внаслідок поширення недостовірної негативної інформації [PERSON] були спричинені психологічні (моральні) страждання і орієнтовний розмір компенсації завданих позивачу страждань становить 54 мінімальних заробітних плати (а.с.33). Разом із тим, оскільки предметом вищевказаних досліджень були відношення та реакція позивача також на події, які не охоплюються вказаними позовними вимогами, вони не беруться судом до уваги при визначення розміру моральної шкоди, а тому суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, оскільки позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в заявленому розмірі 59682,00 грн. є явно завищеними та в даному випадку необгрунтованими. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача по справі підлягає стягненню на користь позивача по справі судові витрати по справі, понесені при подачі позову до суду, виходячи з предмету спору та обсягу задоволених позовних вимог (8,38 % від заявлених вимог), та в даному випадку складає 586,56 грн. Вимоги про розподіл судових витрат в частині стягнення з відповідача на користь позивача оплати правової допомоги адвоката в розмірі 8000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки не надано доказів виконання договору про надання правової допомоги від 10.01.2014 при розгляду вказаної справи (а.с.15-19, 22). На підставі викладеного,

Outcome: partial