Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

14.08.2006 року [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. 22.02.2012 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали до суду уточнення до позовної заяви до [PERSON], [PERSON] та страхової компанії Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» з вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Рішенням Вугледарського районного суду Донецької області від 17 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON],задоволені частково й з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на його користь у відшкодування шкоди пов'язаною з втратою годувальника стягнуто 6000 грн. У задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено. З вказаним рішенням не погодилась [PERSON] та подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення, вважає що воно незаконне та необґрунтоване,та винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що обставини вказані в рішенні хоч і вірно установлені судом, але не прийняті до уваги, і їм дана неналежна оцінка, що порушує права позивача та винесено в інтересах відповідачів та не беруться до уваги інтереси і матеріальне положення позивачів, а саме: - суд першої інстанції не притягнув у якості відповідачів [PERSON] та страхову компанію у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON]; - суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позову , [PERSON] та [PERSON] у відшкодуванні шкоди на утримання, відповідно до ст..1200 ЦК України, - суд також неправомірно відмовив у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди усім позивачам. Судом першої інстанції встановлено наступне: [INFO] на 609 км автошляху Київ Харків Довжанський сталося зіткнення автомобілю TOYOTA RAV-4 держ.номер [NUMBER]., який є власністю [PERSON] та перебував під керуванням її чоловіка [PERSON] на законних підставах, та автомобіля ВАЗ 21113 держ.номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого водій [PERSON] загинув, а водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого став інвалідом І групи. Факт обопільної вини водіїв [PERSON] та [PERSON] встановлений в кримінальній справі № 1-255 та процесуально закріплений у судовому рішенні, що набрало законної сили, постанові Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.04.2005, згідно до якої [PERSON] на автомобілі TOYOTA RAV-4 держ.номер [NUMBER] рухався зі швидкістю 90 км/год, чим порушив п.12.9 «б» Правил дорожнього руху, не пересвідчився у безпеці маневру, чим допустив порушення п.п.10.1, 14.2 Правил дорожнього руху, а [PERSON] на автомобілі ВАЗ 21113 держ.номер [NUMBER] рухався у зустрічному напрямку зі швидкістю 130 км/год., чим порушив п.12.9 «б», 12.3 Правил дорожнього руху. (а.с. 7,67 т.1). Обопільна вина обох водіїв в ДТП підтверджена також висновками судової авто технічної експертизи, висновок № 1771 від 04.11.2009 року. З приводу дорожньої події, що сталася 28.03.2005 відповідач [PERSON] відшкодував позивачеві [PERSON] грошові суми у розмірі 13380,00 (тринадцять тисяч триста вісімдесят) грн. та 6300,00 (шість тисяч триста) грн., що підтверджується розписками від 06.04.2005 та 19.05.2005., в яких зазначено, що вказані кошти були отримані [PERSON] для передачі його донці [PERSON] Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] підтверджено копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER], що видане ЗАГСом м. Кураково Мар'їнського району Донецької області 09.02.1970.,та паспортом серії [NUMBER] виданого Вугледарським МВ УМВС України в Донецькій області 09.01.1997., з яких випливає, що [PERSON] є донькою [PERSON] Внаслідок дорожньої події, що сталася 28.03.2005., водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження і став інвалідом I групи, що підтверджується Посвідченням серія [NUMBER], будь яких компенсацій за моральну шкоду, ушкодження здоров'я, оплату ліків, подальшого утримання тощо з боку винних осіб та позивачів не отримував. [PERSON], яка є власником автомобілю TOYOTA RAV-4 держ.номер [NUMBER], будь яких компенсацій з боку винних осіб та позивачів за ушкодження свого майна 156780 грн. не отримувала. Суд відмовляючи у задоволені позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 25500,00 та 8978,00 грн. обґрунтовує це тим, що, через наведені обставини, відсутність обґрунтування та відсутність у прохальній частині уточненого позову від 22.02.2012 конкретизованої вимоги відшкодування вартості автомобіля ВАЗ 21113, відсутність в матеріалах справи свідоцтва про державну реєстрацію автомобіля ВАЗ 21113 держ. [NUMBER], або його засвідченої копії, невизначеність питання про власника цього транспортного засобу, відсутність обґрунтування суми збитків у розмірі 34 478,40 грн., відсутність в матеріалах справи (а.с. 152, 153, 154) повного тексту висновку автотоварознавчої експертизи № 4073 від 16.06.2005 року Харківського НДІСЕ, незгоди відповідачів з її висновками та ненадання підтвердження про ціну за яку його було продано до м. Чернігова громадянину [PERSON] Стосовно відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки уточнена позовна заява від 22.02.2012 не містить розрахунку і обґрунтування заявлених сум, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, то позов у цій частині не підлягає задоволенню. У задоволенні позовних вимог щодо відшкодування шкоди, пов'язаною з втратою годувальника, до страхової компанії не заявлено, хоча полісом дана шкода покривається і може бути розглянута страховиком на підставі положень п.п. 27.1 27.6 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за умови подання відповідної заяви та надання необхідних документів. В матеріалах справи відсутні дані про шлюбні відносини між [PERSON] та позивачем [PERSON], в т.ч. свідоцтво про укладання шлюбу, позивачі [PERSON] та [PERSON] не довели, що вони перебували на утриманні [PERSON] у розумінні положень ст.1200 ЦК України, так як проживали окремо та отримують самостійний дохід. Суд також прийшов до висновку, що особами, які зобов'язані відшкодувати шкоду є водій [PERSON] та водій [PERSON] [PERSON] яка є власником автомобілю TOYOTA RAV-4 держ.номер [NUMBER]., участі у дорожній події не приймала, тому заявлені до неї вимоги не підлягають задоволенню. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та позивачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Вислухавши суддю-доповідача, представника Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.. 1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:у тому числі: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно до п.2.2 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001.,зі змінами, які діяли на час дорожньої пригоди, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Згідно ст.1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 положення ст.. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого/ перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо/, а не проста необачність. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. 2. Особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. 3. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. 4. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Відповідно до ст..1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Відповідно до пунктів 27.1, 27.2 статті 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають: - діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття; непрацездатна вдова (вдовець), непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім'ї є діти віком до восьми років. Згідно з пунктом 27.4 статті 27 цього Закону у зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2004 року N 1776 затверджено Порядок проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - Порядок). За пунктом 1 цього Порядку розрахунок розміру страхового відшкодування, що виплачується утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - страхове відшкодування), проводиться у межах визначеного законодавством ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров ' ю потерпілих, який діяв на дату укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до пункту 2 Порядку частина неотриманих доходів померлого годувальника, яка за його життя належала б кожному утриманцю, визначається із середньомісячного доходу померлого, який включає виплати, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб, пенсії, державну соціальну допомогу та щомісячні виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, за останній календарний рік (за відрахуванням частки, яка припадала на померлого і працездатних осіб, та суми пенсій, виплачених утриманцям внаслідок втрати годувальника) шляхом ділення частини неотриманих доходів померлого годувальника, що припадає на зазначених осіб, на кількість цих осіб. Згідно пункту 3 Порядку виплата страхового відшкодування проводиться на підставі заяви (заяв) осіб, що мають право на його одержання. Зазначений Порядок допускає можливість виплати страхового відшкодування одноразово. Таким чином конкретний розмір частини неотриманих доходів померлого годувальника, яка за його життя належала б кожному утриманцю, визначається за правилами зазначеного Порядку на підставі заяви утриманця й такий розмір є сталим. У разі виплати страхового відшкодування одноразово, його сума визначається виходячи з розміру частини неотриманих доходів за увесь період, коли утриманець має право одержувати страхове відшкодування. Відповідно до ст.. 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Апеляційним судом встановлене, що 28.03.2005 на 609 км автошляху Київ Харків Довжанський сталося зіткнення автомобілю TOYOTA RAV-4 держ.номер [NUMBER]., який є власністю [PERSON] та перебував під керуванням її чоловіка [PERSON] на законних підставах, та автомобіля ВАЗ 21113 держ.номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого водій [PERSON] загинув, а водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого став інвалідом І групи. Як вбачається з Постанови Ізюмського міскрайсуду Харківської області від 10 квітня 2006 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину за ст.. 286 ч.2 КК України, але кримінальна справа за цим обвинуваченням закрита на підставі ст.. 1 п.»б» Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року/ а.с.7,67, том №1/; Відповідно до Висновку № 1770 судово авто технічної експертизи від 4 листопада 2009 року [PERSON] на автомобілі TOYOTA RAV-4 держ.номер [NUMBER] мав технічну можливість запобігти дорожній пригоді, але виконуючи вимоги п.п. 10.1,14.2»в» Правил дорожнього руху, не скористався цією нагодою, порушив п.12.9 «б» Правил дорожнього руху, не пересвідчився у безпеці маневру, чим допустив порушення п.п.10.1, 14.2 Правил дорожнього руху, й його дії знаходяться у причинному наслідку з заступленням дорожньої події. Водій [PERSON] на автомобілі ВАЗ 21113 держ.номер [NUMBER] також мав технічну можливість запобігти дорожній пригоді, але не скористався цією нагодою, порушив п.12.9 «б» Правил дорожнього руху, і дорожнього знаку 3.29 Додатку № 1 Правил й його дії знаходяться у причинному наслідку з заступленням дорожньої події. Відповідно до матеріалів справи власником автомобілю TOYOTA RAV-4 держ.номер [NUMBER] є відповідачка [PERSON]. Як вбачається з Полісу № ВА 0109478 обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, [PERSON] застрахувала свою цивільну - правову відповідальність. / а.с.47,104, том №1/;Відповідно до вказаного Полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю на одного потерпілого складає 51 000грн., за шкоду заподіяну майну потерпілого - 25500 грн. Як вбачається з висновків товарознавчої експертизи № 4072 від 16.06.2005 року ринкова вартість автомобілю TOYOTA RAV-4 держ.номер [NUMBER] без урахування пошкоджень в результаті ДТП станом на 28.03.2005 року становить 198177 грн. 33 коп., матеріальна шкода володільцю цього транспортного засобу у результаті ДТП, яке мало місце 28.03.2005 року складає 156780 грн. 15 коп./ а.с.145-151, том №1/; Власником автомобілю ВАЗ 21113 держ.номер [NUMBER] на час скоєння ДТП від 28.03.2005 року є позивачка [PERSON] / а.с.163, 185 том № 2 /; Як вбачається з висновків в товарознавчої експертизи № 4072 від 16.06.2005 року ринкова вартість автомобілю ВАЗ 21113 держ.номер [NUMBER] без урахування пошкоджень в результаті ДТП станом на 28.03.2005 року становить 34478 грн. 40 коп., матеріальна шкода володільцю цього транспортного засобу у результаті ДТП, яке мало місце 28.03.2005 року 34478 40 коп. а.с. 152-154 том №1/; Судом встановлене, що не заперечували у суді сторони, що обидва водії на відповідній правовій основі керували автомобілями. На час скоєння ДТП позивачка [PERSON] знаходилася у зареєстрованому шлюбі з померлим [PERSON], про що свідчить печатка у її паспорті / а.с.10, том №1 зворотна сторона, та свідоцтво про шлюб/ а.с. 169 том № 2 /, була працездатною особою, але не працювала/ а.с. 170-177 том № 2/; На утриманні померлого [PERSON] був неповнолітній син - [PERSON], [INFO], / а.с.8, том №1/, який за час розгляду справи у суді першої інстанції став повнолітнім і навчається в інституті міжнародних відносин Київського національного університету імені Т. Шевченка/ а.с. 178,191-194, том №2/, термін закінчення навчання - 30 червня 2015 року. Батько померлого [PERSON]- [PERSON], [INFO], на час скоєння ДТП був інвалідом 3 групи/ а.с. 12-14, том №1, а.с. 153-156 том № 2, а.с. 94-102, том №3,/, мати померлого - [PERSON], яка на час скоєння ДТП була пенсіонеркою за віком з 12.02.2004 року / а.с.8, том №1, а.с.152,184, том №2, а.с. 94-102, том №3/ та відповідно до ст.. 1200 ЦК України, мали право на утримання. Відповідно до Індивідуальної відомості про застраховану особу - [PERSON] / а.с. 88, том №3/ маються відомості про суму заробітку за 2004 рік та три місяці 2005 року. Як вбачається з Звіту малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за 4 квартал 2004 року/ наростаючим з початку року/ обсяг виручки від реалізації товарів/ робіт, послуг/ склав 489061 грн. 72 коп. Довідки про прибуток підприємця відсутні. Позов [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 8978 грн. 40 коп. у зв'язку з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу не підлягає задоволенню з тих підстав. Як вбачається з висновків товарознавчої експертизи № 4072 від 16.06.2005 року ринкова вартість автомобілю ВАЗ 21113 державний номер [NUMBER] без урахування пошкоджень в результаті ДТП станом на 28.03.2005 року становить 34478 грн. 40 коп., матеріальна шкода володільцю цього транспортного засобу у результаті ДТП, яке мало місце 28.03.2005 року становить 34478 40 коп. а.с. 152-154 том №1/; Розглядаючи спір та ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, суд одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, але позивачка та її представник пояснили, що спірний автомобіль вона продала, кому та за яку ціну не пам'ятає,що позбавляє права апеляційний суд розглянути позов з урахуванням усіх обставин по справі та прийняте законне та справедливе рішення. Позов [PERSON] про стягнення шкоди, пов'язаної з втратою годувальника підлягає частковому задоволенню і з Страховика на користь [PERSON] підлягає стягненню шкода пов'язана з втратою годувальника за термін з 29 березня 2005 року по 11 червня 2014 року у сумі 3186/ три тисячі сто вісімдесят шість/ грн. 87 коп., з розрахунку: Заробіток померлого [PERSON] за 12 місяців до дня ДТП - 1731 грн./ а.с.88, том №3/; Середньомісячний заробіток - 144 грн. 25 коп./ 1731 : 12/; Щомісячна шкода, яка підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] - 28 грн. 85 коп. / 144,25 : 5/; Шкода за 110 місяців/ квітень 2005 року - травень 2014 року включно/ -3173,50 грн. Шкода за три дні березня 2005 року- 2 грн. 79 коп.; Шкода за 11 днів червня 2014 року- 10,58 грн. Суд також вважає за доцільне стягувати з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» щомісяця на користь [PERSON] шкоду, пов'язаною з втратою годувальника, у сумі 28/ двадцять вісім/ грн. 85 коп., починаючи з 12 червня 2014 року й до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років, а саме до 21 лютого 2015 року. Позов у частині стягнення зі Страховика моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з наступного. Згідно діючої на час укладення полюсу редакції Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме п.22.3 ст. 22 потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п. 1,2 частини другої ст.. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст.. 23 ЦК України. При цьому Страховик відшкодовує не більш ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3. ст.. 9 Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована Страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Згідно п. 9.3 ст. 9 Закону обов'язків ліміт відповідальності Страховика за шкоду заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 грн. на одного потерпілого. Отже максимальний розмір відшкодування моральної шкоди зі Страховика становить 2550 грн./ 51000 Х 5%/ кожному потерпілому. Позов у частині стягнення моральної шкоди з відповідачів Горошко, також підлягає частковому задоволенню. Враховуючи, що саме [PERSON] керував автомобілем та скоїв ДТП, у результаті якої помер [PERSON], апеляційний суд вважає, що шкода повинна бути стягнена з [PERSON] Розглядаючи питання про розмір моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Позивачі у розумінні ст.. 22,23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст.. 23 ЦК України мають на відшкодування моральної шкоди з відповідача [PERSON] Моральну шкоду обґрунтували тим, що у результаті ДТП загинув їх чоловік, батько та син, який була самою дорогою т а найдорожчою людиною у їх житті, це є тяжка утрата у зв'язку з чим вони утратили опору на надію у житті. Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних та моральних страждань позивачів, ступеня вини [PERSON]./ відповідно до постанови суду визнаний винним у скоєнні ДТП, але цей злочин не є умисним/, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вважає, що з [PERSON] на користь позивачів необхідно стягнути у відшкодування моральної шкоди по 10000 грн. кожному. Суд не бере до уваги Заперечення [PERSON] у тій частині, що вина двох водіїв обопільна, відповідно до проведеної експертизи й шкода повинна бути зменшена, бо як встановлено апеляційним судом, саме [PERSON] у порушення п.10.1 и п. 14.2 Правил дорожнього руху , виїхав на полосу зустрічного руху й зіткнувся з автомобілем, яким керував [PERSON], у результаті чого останній загинув. Тобто апеляційним судом встановлено, що у діях загиблого [PERSON] відсутня груба необережність, що могла б бути підставою для зменшення розміру відшкодування. Апеляційний суд вважає, що саме груба необережність [PERSON] привела до ДТП, наслідком якого [PERSON] загинув а пасажиру [PERSON] причинені тяжкі тілесні ушкодження. Не підлягають задоволенню позовні вимоги батьків загиблого [PERSON]: [PERSON] та [PERSON] про стягнення щомісячної шкоди, пов'язаної зі смертю годувальника з наступного. Відповідно до ст.. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Як встановлено апеляційним судом батьки загиблого на день смерті були пенсіонерами, тобто мали право на одержання від нього утримання, але враховуючи, що їх пенсія, яку вони отримували була більшою, чим розрахована щомісячна допомога / 28 грн.85 коп./ й яка повинна бути врахована, їх позов у цій частині не підлягає задоволенню. Підлягає частковому задоволенню вимога [PERSON] про стягнення судових витрат у сумі 1147 грн. 20 коп. з відповідачів на його користь за проведення експертизи. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачем відмовлено. Відповідно до наданої квитанції, позивач дійсно сплатив за експертизу 1147 грн. 20 коп. Позивачі у позові з урахуванням матеріальної та моральної шкоди, просили стягнути з відповідачів на їх користь 1092478 грн. 40 коп. Позовні вимоги задоволені частково. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, необхідно стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь [PERSON] витрати зі сплати експертизи у сумі 14 / чотирнадцять/грн. 05 коп., а з [PERSON] на користь [PERSON] витрати зі сплати експертизи у сумі 42/ сорок дві/ грн. 00 коп. Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, на підставі п.2 ч.1,2 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. З Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь [PERSON] підлягає стягненню шкода, пов'язана з втратою годувальника за період з 29 березня 2005 року по 11 червня 2014 року у сумі 3186/ три тисячі сто вісімдесят шість/ грн. 87 коп. , та щомісячно по 28/ двадцять вісім/ грн. 85 коп., починаючи з 12 червня 2014 року й до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років, а саме до 21 лютого 2015 року, на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, завданою смертю [PERSON] необхідно стягнути по 2550 грн. кожному. З [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, завданою смертю [PERSON] необхідно стягнути по 10000 грн. кожному. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь держави судовий збір у сумі 487/ чотириста вісімдесят сім / грн. 20 коп., з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 243/ двісті сорок три/ грн.. 60 коп. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь [PERSON] витрати зі сплати експертизи у сумі 14 / чотирнадцять/грн. 05 коп., а з [PERSON] на користь [PERSON] витрати зі сплати експертизи у сумі 42/ сорок дві/ грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Outcome: partial