Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину й відшкодування завданої моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 08 квітня 2014 року між нею, як фізичною особою, та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" укладений Договір фінансового лізингу № 000520. За умовами якого відповідач зобов»язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу їй у користування майно - автомобіль «Чері Тіго», а вона зобов»язалась прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами вказаного договору. Предмет лізингу (згідно п. 5.1 Договору) передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодався авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Того ж дня, 08 квітня 2014 року вона оплатила 10% вартості автомобіля, що складає 16 940 грн. 00 коп. Проте, протягом обумовленого строку вона автомобіль не отримала, й на її вимоги повернути їй сплачені нею кошти, від відповідача вона отримала відмову. Вважає, що оскільки вказаний договір не був посвідчений нотаріально відповідно до ч.2 ст. 806, ст. 799 ЦК України, він вважається недійсним/нікчемним на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 215, ч.1 ст. 220 ЦК України, й згідно ст. 216 ЦК України відповідач має повернути їй сплачені нею кошти в сумі 16 940 грн. 00 коп. Й, зважаючи на протиправність дій відповідачем, які виявилися у невиконанні ним зобов»язань за договором, їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 7 000 грн. 00 коп., й просить її відшкодувати шляхом стягнення з ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" вказаних коштів, оскільки вона має на утриманні малолітніх дітей, її сім»я була позбавлена можливості користуватися запланованим автомобілем, й коштами, які утримувалися відповідачем. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимога підтримала з тих же пвдстаав та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Бєльський В.М., діючий на підставі довіреності від 12 січня 2015 року (а.с.46), позовні вимоги не визнав й просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю та недоведеністю вимог. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 08 квітня 2014 року між позивачкою, як фізичною особою, та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" укладений Договір фінансового лізингу № 000520 (а.с.5-16, 17, 18, 19, 20, 21). За умовами якого відповідач зобов»язався придбати та передати позивачці на умовах фінансового лізингу у користування майно - автомобіль «Чері Тіго», а позивачка зобов»язалась прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами вказаного договору (п.1.1 Договору). Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом (ч.2 ст.806 ЦК України). Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст. 799 ЦК України). Предмет лізингу (згідно п. 5.1 Договору) передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодався авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Того ж дня, 08 квітня 2014 року позивачка оплатила 10% вартості автомобіля, що складає 16 940 грн. 00 коп. (а.с.21). Проте, протягом обумовленого строку позивачка автомобіль не отримала, й на її вимоги повернути їй сплачені нею кошти, від відповідача отримала відмову (а.с.22, 23). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.1, ч.2 ст. 215 ЦК України). У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст. 220 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч.1, ч.2 ст. 216 ЦК України). Оскільки оспорюваний договір не був посвідчений нотаріально відповідно до ч.2 ст. 806, ст. 799 ЦК України, як вимагає закон, він вважається недійсним/нікчемним на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 215, ч.1 ст. 220 ЦК України, й згідно ст. 216 ЦК України відповідач має повернути позивачці сплачені нею кошти в сумі 16 940 грн. 00 коп. Суд, вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, з урахуванням характеру правопорушення, розміру завданих збитків, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу внаслідок дій, що вплинули на права позивача, з урахуванням принципу співмірності, вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині частково, й оцінює її в розмірі 1 000 грн. 00 коп. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч.2 ст. 216 ЦК України). Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 7 000 грн. 00 коп., проте суд вважає, що не всі підстави, на які посилається позивач є належними та обґрунтованими, при цьому, приймає до уваги й ті обставини, які мають суттєве значення та впливають на задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, а саме те, що позивач внаслідок невиконання відповідачем зобов»язання щодо належного виконання умов договору, була позбавлена права користуватися автомобілем, що вплинуло на її фінансовий стан та на її психологічний стан здоров»я, оскільки мала неодноразово звертатися до компанії з приводу належного виконання договору, нести додаткові витрати тощо. Таким чином судом встановлений факт понесеної моральної шкоди позивачем, що виявилася у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (пункт 2 частини 2 статті 23 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», Закону України «Про захист прав споживачів». За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини третьої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи на викладене з відповідача на користь держави підлягають стягненню 243 грн. 60 коп. Й, оскільки позивачкою при зверненні до суду сплачений судовий збір 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру (а.с.33), останній підлягає стягненню з відповідача на її користь за правилами ч.1 ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 215, 216, 220, 799, 806 ЦК України,

Outcome: partial