Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позову вказав, що він тривалий час я знаходився в трудових відносинах з вугільними підприємствами і працював прохідник» 5-го розряду з повним робочим днем в шахті. 22 вересня 1995 року висновком ЛЕК Криворізького інституту гігієни праці та профзахворювань, захворювання виявлені у нього визнано професійними і пов'язані саме з роботою на шахті «Степова», як « прохідника» 5-го розряду (нині - ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»). На підтвердження даного професійного захворювання було складено Акт П-4 від 25.09.1995 року. Висновком медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК) 09.10.1995 року спочатку було встановлено 55% стійкої втрати професійної працездатності до 01 жовтня 1996 року та встановлена 3 група інвалідності по професійному захворюванню. 02.10.1996 року МСЕК підтвердила 55% стійкої втрати працездатності з 01.10.1996 року по 01.10.1998 рік та встановлена третя група по професійному захворюванню. 21.09.1998 року МСЕК встановила 60% стійкої втрати професійної працездатності з 01.10.1998 року по 01.10.2000 року. Інвалід третьої групи - по професійному захворюванню. 11.10.2000 року МСЕК підтвердила 60% стійкої втрати професійної працездатності з 01.10.2000 року по 01.10.2001 року та третю групу інвалідності по професійному захворюванню. 17.10.2001 року МСЕК повторно підтвердила стійку втрату професійної працездатності - 60% з 01.10.2001 року - безстроково та інвалідність від професійного захворювання, третя група. Наказами по підприємству йому було призначено відшкодування шкоди, як щомісячна виплата так і одноразова допомога, але не була відшкодована моральна (немайнова) шкода. В зв'язку з стійкою втратою професійної працездатності, встановлення 3-ої групи інвалідності позивач вважає, що йому спричинена моральна шкода оскільки фізичний біль та душевні страждання, викликані наслідками професійного захворювання стали невід'ємною частиною його існування. У зв'язку з хворобою він був змушений змінити свій звичайний уклад життя, через вади хвороби погіршились відносини з близькими. Почуття безпорадності та неповноцінності приносять особливі страждання та приниження. Це спричиняє позивачеві не тільки фізичні, але й моральні страждання. Позивач вказує, що моральну шкоду він отримує через професійне захворювання яке він отримав перебуваючи у трудових правовідносинах з відповідачем. На підставі ст. 8 Конституції України, ч.2 ст. 23,1167,1168, ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, п.9 Постанови Пленуму ВС України №4 позивач прохає суд стягнути з відповідача на його користь 9000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач в судове засідання не з'явився надав заяву, прохає слухати справу в його відсутність позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав , прохає відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Надав суду письмове заперечення з письмовими доказами. Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з оглядом на наступні обставини. Судом встановлено, що позивач знаходився в трудових відносинах з виробничим структурним підрозділом "Шахта Степова" ВАТ "Павлоградвугілля", правонаступником якого є ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" у 1995 році він захворів на професійні захворювання, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 25.09.1995 року. Висновком МСЕК від 09.10.1995 року первинно [PERSON] за час роботи в шкідливих умовах праці встановлено 55 % стійкої втрати працездатності по професійному захворюванню та 3-тю групу інвалідності, з послідуючим переоглядами. 21.09.1998 року МСЕК встановила 60% стійкої втрати професійної працездатності з 01.10.1998 року по 01.10.2000 року. Інвалід третьої групи - по професійному захворюванню. 11.10.2001 року МСЕК підтвердила 60% стійкої втрати професійної працездатності з 01.10.2000 року по 01.10.2001 року та третю групу інвалідності по професійному захворюванню. 17.10.2002 року МСЕК повторно підтвердила стійку втрату професійної працездатності - 60% з 01.10.2001 року - безстроково та інвалідність від професійного захворювання, третя група. Дані обставини підтверджені довідками МСЕК наданими позивачем ( а.с.10-12). Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р. (в редакції постанови №9 від 24.10.2003р.)"Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" - "Спори, що виникають із приводу заборгованості, повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на відшкодування шкоди." На момент виникнення спірних правовідносин, а саме встановлення МСЕК від 09.10.1995 року (первинно), стійкої втрати працездатності, вони були врегульовані ЦК Української РСР 1963 року (ст. 440-1), Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, (далі - Правила) та Законом України "Про охорону праці" (ст. 12), які передбачали відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я працівника власником підприємства. Правила є спеціальним нормативним актом, який регулював відносини по відшкодуванню власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, посилання на які містилось в диспозитивній ст.456 ЦК України (1963р.). Відповідно п. 11 Правил у редакції від.01.10.1995 року «моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: - домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерплого або уповноваженої ним особи); - рішення комісії по трудових спорах; ( Пункт 11 доповнено абзацом третім згідно з Постановою КМ N 492 ( 492-94-п ) від 18.07.94 ); - рішення суду; Відповідно п.38 Правил відшкодування шкоди, право на отримання потерпілим виплат по відшкодуванню шкоди, завданої його здоров'ю внаслідок виконання ним трудових обов'язків у тому числі виплати за моральну (немайнову шкоду), виникає в особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності висновком МСЕК. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно Постанови Верховної Ради України "Про підвищення мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком" від 23.11.1993р., розмір мінімальної заробітної плати становить 60000 крб. В свою чергу українські карбованці підлягали обміну на гривні за курсом 100000 карбованців на 1 гривню (ст. З Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 року). Таким чином, відповідно нормативно-правових документі, які діяли 1995 році максимальний розмір суми відшкодування моральної шкоди не повинен був перевищувати 120 00000 крб. (60 000 крб. * 200 мінімальних заробітних плат) або (0,6 гривень х 200 мінімальних заробітних плат) = 120 гривень. На підставі заяви Позивача про виплату йому моральної шкоди,

Outcome: dismissed