Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення з-під арешту автомобіля марки ВАЗ 2107, 1983 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], накладений державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2009 року; визнання договору купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 2107, 1983 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] від 08.07.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], дійсним; визнання за [PERSON], [INFO] право власності на автомобіль марки ВАЗ 2107, 1983 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у липні 2006 року вирішив придбати автомобіль, про що домовився з продавцем автомобіля ВАЗ 2107, 1983 року випуску, державний номер [NUMBER], [PERSON], який визначив ціну за машину в розмірі 10000,00 грн. Сторони дійшли згоди щодо оформлення генеральної довіреності на розпорядження вказаним автомобілем замість договору купівлі-продажу. Позивач в свою чергу передав [PERSON] гроші в сумі 10000,00 грн. за придбання автомобіля, факт передачі яких оформлений між ними у простій письмовій формі у вигляді розписки. Відповідач, [PERSON] 21.09.2009 року знову видав на ім'я позивача генеральну довіреність. В червні 2014 року інспектором ДПС даний автомобіль затримано, оскільки відділом ДВС на підставі виконавчого листа винесено постанову про розшук майна боржника, [PERSON]. В зв'язку з чим, позивач не може розпоряджатися майном, яке фактично належить йому. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні 02.12.2014 року позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. В судове засідання призначене на 24.12.2014 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про наступний розгляд справи (а.с. 54). Представник відповідача, Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 27, 48, 61), а також розписка про наступний розгляд справи (а.с. 35). Надав до суду письмові заперечення проти позову, мотивовані тим, що у відділі на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Банк Демарк» боргу в сумі 15165,88 грн. Боржником рішення суду в добровільному порядку не виконувалося, а тому державним виконавцем з метою виявлення майна належного боржнику направлено запити до реєструючи органів. Згідно довідки ДАІ за боржником зареєстровано автомобіль ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER], на яке державним виконавцем накладено арешт. Додані до позовної заяви документів, а саме розписка та довіреності, не свідчать про те, що [PERSON] є власником автомобіля, а лише підтверджується факт передачі коштів (а.с. 33). Також, на підтвердження фату наявності у [PERSON] заборгованості, представником Кіровського відділу державної виконавчої служби кіровоградського міського управління юстиції подано до суду копію виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-661 від 21.09.2010 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда (а.с. 65-74). Представник третьої особи, Управління ДАІ УМВС України в Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 29, 40, 60). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 05.10.2004 року, автомобіль марки ВАЗ, модель 2107, 1983 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], бежевого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], тип ТЗ - легковий седан-В належить [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до розписки від 08.07.2006 року, наданої [PERSON], [PERSON] підтверджує, що за проданий автомобіль ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER], 1983 року випуску, шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER], видане 05.10.2004 року, який належить на праві приватної власності, отримав від [PERSON] гроші в сумі 10000,00 грн. (а.с. 12). Зазначені обставини відповідач, [PERSON] підтверджував і в судовому засіданні. Згідно довіреності на розпорядження ТЗ від 21.09.2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за № 2115, [PERSON] за попередньо досягнутим усним договором з [PERSON], [PERSON], [PERSON], які можуть діяти самостійно незалежно один від одного, цією довіреністю на правах власника відповідно до п. 2.12 Правил дорожнього руху України довірив в установленому порядку користування і розпорядження ТЗ та уповноважив його (їх) укладати правочини щодо розпорядження (продавати, передавати в оренду, позичку) за ціну та на умовах за його (їх) розсудом з належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого 05.10.2004 року МРЕВ ДАІ м. Кіровограда автомобілем марки ВАЗ 2107, 1983 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 05.10.2004 року МРЕВ ДАІ м. Кіровограда (а.с. 13). За довіреністю від 08.07.2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за № 2913, [PERSON] за усним, попередньо досягнутим договором, цією довіреністю уповноважив своїх представників, які діють незалежно один від одного, - [PERSON], [PERSON], укладати правочини щодо розпорядження (продавати, передавати в оренду, позичку за ціну та на умовах на його (їх) розсуд), зняти з обліку в органах ДАІ, належним йому на підставі (технічного талону) свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 05.10.2004 року Кіровоградським МРЕВ автомобілем марки ВАЗ 2107, 1983 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 05.10.2004 року Кіровоградським МРЕВ (а.с. 14). Судом також встановлено, що державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-661, виданого 21.09.2010 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда, про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Банк Демарк» заборгованості в розмірі 14896,91 грн., судового збору в розмірі 148,97 грн. та витрат на ІТЗ в розмірі 120 грн., а всього 15165,88 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 31.03.2014 року (а.с. 67, 68). Постановою про об'єднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 31.03.2014 року, державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, об'єднане виконавче провадження № 42708537 з примусового виконання виконавчого листа № 2-661, виданого 21.09.2010 року Кіровським районним судом м. Кіровограда до зведеного виконавчого провадження № 45879691, яке веде Кіровський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 69). Під час здіснення виконавчих дій на підставі постанови, серії АЕ 281112 від 10.07.2009 року, Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, накладено арешт на рухоме майно боржника, [PERSON], а саме: автомобіль легковий, ВАЗ 2107, номер державної реєстрації [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 05.10.2004 року (витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади № 45905607 від 18.12.2014 року, наданого Кіровоградською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а.с. 72). Згідно частини 1, пункту 5 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Частинами 1 та 2 статті 57 вищезазначеного Закону визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. За приписами частини 1 статті 60 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення цього майна з під арешту. В пунктах 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року "Про судову практику в справах про виключення майна із опису" роз'яснено, що за правилами встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Судам слід мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись нормами цивільного та шлюбно-сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист. Управлінням державної автомобільної інспекції УМВС України в Кіровоградській області на запит суду (вих. № 69216 від 03.12.2014 року, а.с. 56) надано відповідь (вх. № 45684 від 15.12.2014 року) в якій повідомлено, що за даними НАІС ДДАІ МВС України та НБД «Автомобіль» легковий автомобіль марки ВАЗ 2107, 1983 року випуску, бежевого кольору, № кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 05.10.2004 року, станом на 09.12.2014 року зареєстровано на праві власності за громадянином [PERSON], [INFO]. В МРЕВ м. Кіровограда 18.03.2008 року видано тимчасово-реєстраційний талон [NUMBER] (який дійсний при наявності свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 05.10.2004 року) на право користування вищевказаним автомобілем по дорученню ([NUMBER] від 08.07.2006 року, приватний нотаріус [PERSON]) до 08.07.2009 року громадянину [PERSON], [INFO] (а.с. 63). В судовому засіданні встановлено, що автомобіль ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER] на момент розгляду справи зареєстрований за відповідачем, [PERSON] і ніколи не був зареєстрований за позивачем, [PERSON], що визнається сторонами. Таким чином, позивач на час винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на спірний автомобіль не був його власником, оскільки [PERSON] не набув таке право у встановленому законом порядку. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 4 статті 203 Цивільного кодексу України, правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена також постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів". У відповідності до частини 1 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, діючим в Україні "Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів ", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цим Порядком, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Таким чином, нормами закону встановлено додаткові вимоги до порядку переходу права власності на автомобілі. Істотними умовами договору є умови про предмет договору і зокрема умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду. Так в абзацах 12, 13 пункту 8 вищевказаного Порядку встановлено, що для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Таким чином, відчуженню та реєстрації підлягає лише правомірно придбаний транспортний засіб, при цьому перед відчуженням автомобіль має бути знятий з обліку - вказані приписи є істотними умовами договору купівлі-продажу автомобіля. З матеріалів справи вбачається, що при передачі власником автомобіля [PERSON] цієї умови договору не дотримано. А отже суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами не є укладеним і його власником залишається [PERSON]. Крім того, суд не приймає до уваги, посилання позивача, як на підставу набуття права власності, а саме: видачу [PERSON] на його ім'я довіреності та передачі автомобіля разом з документами виходячи з наступного. Відповідно до положень статтей 237, 244 Цивільного кодексу України між [PERSON], як власником автомобіля та [PERSON], в момент видачі вказаної довіреності виникли правовідносини представництва. Згідно частини 3 статті 238 Цивільного кодексу України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. При оформленні довіреності перехід права власності не відбувається, оскільки повірений отримує лише тимчасове право на здійснення від імені й на користь іншої сторони (власника майна) тих дій, які передбачені довіреністю, в тому числі продаж майна. Отже, факт видачі довіреності позивачеві на право розпорядження транспортним засобом без укладення договору купівлі-продажу не є договором, який допускає перехід права власності на майно до третіх осіб, не може вважатися відчуженням автомобіля відповідачем, оскільки останній не втратив правового зв'язку з автомобілем, як його власник. За таких обставин, суд приходить до висновку, щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за позивачем права власності. За наслідком відсутності правових підстав про визнання права власності, не підлягає задоволенню і позовна вимога про зняття арешту зі спірного автомобіля, оскільки дана вимога є похідною. Питання розподілу судового збору вирішується у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України та з врахуванням роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року. Зокрема, в пункті 2 частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір складає 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року в пунктах 10 та 13 роз'яснено, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). При зверненні до суду позивачем заявлено позовну вимогу майнового характеру та дві позовні вимоги немайнового характеру. Тобто сума судового збору складає 730,80 грн., проте в порушення зазначених норм судовий збір сплачено лише в сумі 488,00 грн. (а.с. 1, 2). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з позивача в дохід держави недоплачену суму судового збору за вимогу немайнового характеру в розмірі 242,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved