Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, яким посилаючись на норми ст.ст. 509, 510, 526, 570, 571 ЦК України, просить стягнути із відповідача на його користь грошові кошти в обсязі 193 002 грн. 50 коп. та понесені судові витрати ( а.с. 2-4). Вимоги мотивує тим, що 05 січня 2011 року в м. Олександрія між ним, [PERSON] та Дочірнім підприємством «Заріна» ТОВ «Раст Трейдінг», в особі першого заступника директора [PERSON], що діє на підставі статуту підприємства та доручення був укладений договір № 2011-01-05-1 позички. Відповідно до умов договору № 2011-01-05-1 він, [PERSON] надав в борг ДП «Заріна» ТОВ «Раст Трейдінг», в особі першого заступника директора [PERSON], 200 000, 00 гривень в безоплатне користування строком на 7 (сім) календарних місяців. За вказаним договором позичкодавець передає користувачу у безоплатне користування на строк, що обумовлений договором, позичку, яку користувач зобов'язується повернути позичкодавцю після закінчення строку, встановленого договором. Так , відповідно до акту № 1 від 10 січня 2011 року він надав відповідачу у касу підприємства грошові кошти в розмірі 14 500 грн.; згідно з актом № 2 від 13 січня 2011 року -1 500 грн. ; акту № 3 від 14 січня 2011 року - 4 500 грн.; акту № 4 від 19 січня 2011 року 2 200 грн. ; акту №5 від 20 січня 2011 року - 7 000 грн.; акту № 6 від 26 січня 2011 року - 3 000 грн.; акту № 7 від 28 січня 2011 року -34 000 грн.; акту № 8 від 31 січня 2011 року -25 000 грн.; акту № 9 від 31 січня 2011 року -25 030 грн.; акту № 10 від 02 лютого 2011 року - 6 500 грн.; акту № 11 від 07 лютого 2011 року - 24 500 грн.; акту № 12 від 08 лютого 2011 року - 8 000 грн.; акту № 13 від 10 лютого 2011 року - 16 000 грн.; акту № 14 від 11 лютого 2011 року -12 900 грн. ; акту № 15 від 21 лютого 2011 року -16 000 грн.; акту №16 від 22 лютого 2011 року -5 500 грн.; акту № 17 від 24 лютого 2011 року - 8 000 грн.; акту № 18 від 03 березня 2011 року - 25 000 грн.; акту № 19 від 14 березня 2011 року - 10 500 грн.; акту № 20 від 17 березня 2011 року - 13 500 грн.; акту № 21 від березня 2011 року - 25 000 грн.; акту № 22 від 25 березня 2011 року - 26 000 грн.; акту № 23 від 29 березня 2011 року - 5 000 грн.; акту № 24 від 31 березня 2011 року -26 500 грн. Крім того, згідно з актом № 25 від 06 квітня 2011 року ним було отримано від відповідача грошові кошти в розмірі - 15 000 грн. ; згідно до акту № 26 від 07 квітня 2011 року ним було надано відповідачеві у касу підприємства - 30 000 грн.; згідно з актом № 27 від 22 квітня 2011 року ним було отримано від відповідача грошові кошти в розмірі -12 000 грн.; згідно акту № 28 від 25 квітня 2011 року отримано від відповідача - 10 000 грн.; згідно з актом № 29 від 26 квітня 2011 року отримано - 10 000 грн.; згідно з актом № 30 від 27 квітня 2011 року отримано -6 000 грн.; згідно з актом № 31 від 28 квітня 2011 року отримано від відповідача грошові кошти в розмірі -6 000 грн. та відповідно до акту № 32 від 09 листопада 2012 року ним було надано у користування відповідачу у касу підприємства - 13 200 грн. Пунктом 4.1. договору позички строк на який надавалась позичка, становить 7 місяців з моменту її передачі. У будь - якому випадку кінцевою датою повернення боргу є 31 липня 2011 року. Ним , позивачем, своєчасно та в строки було надано позичку відповідачу , про що свідчать Акти прийому -передачі позички. Однак , після сплину кінцевого терміну погашення заборгованості ДП «Заріна» ТОВ «Раст Трейдінг» позичку в повному обсязі не повернула. Згідно з проведеними взаєморозрахунками сума заборгованості яку відповідач повинен йому сплатити складає- 193 002,50 грн. В судовому засіданні позивач, його представник вимоги підтримали, повністю, просили задовольнити. Відповідач - Дочірнє підприємство "Заріна" ТОВ "Раст Трейдінг ", зокрема його представник в суді позов не визнав, вказав на його безпідставність, просив відмовити. Пояснив, що [PERSON] акти прийому передачі коштів в касу підприємства не підписувала , а договір позички підписала за проханням директора, тобто позивача. В наступні судові засідання представник відповідача не з»явився, повідомлявся належно. Залучений згідно ухвали суду від 18.12.2013 року , за клопотанням сторони позивача співвідповідач - керуючий санацією ДП"Заріна" ТОВ " Раст Трейдінг" Іван Олексійович Гусар ( а.с. 113), в судове засідання не з»явився, повідомлявся ( а.с.122-123). Свідок [PERSON] в суді пояснила, що дійсно вона за проханням директора [PERSON] підписувала договір позички грошей, щодо актів прийому -передачі коштів в касу підприємства та повернення то вона їх не підписувала. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05 січня 2011 між [PERSON] (позичкодавець) та ДП »Заріна» ТОВ» Раст Трейдінг»(користувач) в особі першого заступника директора [PERSON], що діє на підставі Статуту підприємства та доручення, було підписано в м. Олександрія ( адреса платника, м. Кіровоград, проспект Промисловий, 19) договір позички №2011-01-05-1, згідно до умов якого позичкодавець передає користувачу у безоплатне користування на строк, що обумовлений цим договором, позичку , яку користувач зобов»язується повернути позичкодавцеві після закінчення строку, встановленого цим договором. Згідно п. 1.2 Договору, предметом позички є грошові кошти, які передаються користувачу за потрібністю позичкодавцем. З п.3.2 Договору , позичка вважається переданою позичкодавцем користувачу з моменту підписання акта прийому-передачі позички уповноваженими представниками сторін у готівковому порядку у касу користувача. Розмір позички становить 200 000 грн. Строк, на який надається позичка, становить сім календарних місяців з моменту її передачі( акт прийому-передачі позички), про те у будь-якому випадку до 31 липня 2011 року ( п. 4.1). Згідно п.5.2 Договору , позичка вважається повернутою позичкодавцю користувачем з моменту підписання акта прийому-передачі позички уповноваженими представниками сторін. Вказане підтверджено наданими стороною позивача оригіналом договору позички ( а.с. 103) та копіями актів прийому -передачі позички , копіями актів повернення позички ( а.с. 12-43). Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач у передбачені Договором позички строки, грошові кошти не повернув. Згідно взаєморозрахунків станом на 01.01.2013 року залишок неповернутих коштів становить 193 002, 50 грн. Заперечуючи вимогам позивача, відповідач посилався на те, що договір позички є недійсним , оскільки кошти до каси підприємства не надходили, договір позички підписувала [PERSON] за проханням позивача, а акти прийому-передачі та повернення вона взагалі не підписувала. Суд вважає, що правовідносини сторін мають регулюватись статтями 1046,1047, 1049 ЦК України ( договір позики) . Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно положень ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із матеріалів справи, позивач на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів, надав Договір позички №2011-01-05-1 від 05.01.2011 року та акти прийому-передачі , а також акти повернення ( а.с. 12-43). Проте, суду позивачем не надано прибуткові касові ордера та видаткові касові ордера , як це зазначено в актах . Крім того, згідно поданих актів прийому-передачі вбачається , що позивачем ніби-то було передано в касу підприємства 363 830 грн. , повернуто йому відповідачем 84 000 грн., що суперечить п. 3.3 Договору , щодо розміру позички. Відповідач, не визнаючи позов, заперечував факт отримання підприємством грошових коштів від позивача . Згідно вимог ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Ст.ст. 27, 31 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав, і лише одним обов'язком: добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати покладені на них процесуальні обов'язки. Суд вважає за необхідне зазначити, що протягом розгляду справи позивач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог, зокрема: не надав доказів внесення до каси підприємства коштів , на які посилався в актах прийому-передачі, оскільки було порушено Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями) визначений Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. N 637 (далі - Положення). Вимоги цього Положення поширюються на юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, у тому числі і на відокремлені підрозділи підприємств. Відповідно до пункту 2.6 глави 2 Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. До суду не подано книги обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки. Форму відповідної книги обліку доходів і витрат установлено Державною податковою адміністрацією України; книга обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей - книга, що застосовується для обліку готівки та сплачених документів; книга обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг). Клопотань , щодо витребування вказаних документів , для перевірки надходження коштів в касу відповідача сторона позивача не заявила, навіть і після роз"яснення йому положень статей 10, 11 ЦПК України. В свою чергу, відповідачем також не надано суду належних доказів на підтвердження заперечень щодо укладання Договору позички , при його оспорюванні. Зустрічних вимог щодо оспорювання договору позички, на який посилався позивач, суду не заявлено. Крім того, суд також приходить до висновку , що позивач помилився щодо правовідносин , які виникли у нього із відповідачем, та відповідно з оформленням договору. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК). Обов'язки за договором позики виникають лише для однієї сторони - позичальника. Отримавши у власність передані позикодавцем гроші або речі, визначені родовими ознаками, позичальник зазвичай стає зобов'язаним повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості. В свою чергу, згідно ст. 827 ЦК України, частина перша статті надає визначення договору позички, відповідно до якого за даним договором одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. У зв'язку з тим, що протягом багатьох років подібні відносини охоплювалися договором безоплатного користування майном, на побутовому рівні склалося розуміння терміна "позичка" як безоплатної позики. Навіть в газетних оголошеннях можна зустріти пропозиції надання "позичок під заставу". Разом з тим , зазначені договори є абсолютно різними перш за все за предметом: предметом договору позички є безоплатна передача речі у користування на умовах поверненості, тоді як за договором позики гроші або інші речі передаються позичальнику у власність. Договір позички ближче відноситься до оренди, оскільки об'єктом цього договору завжди є індивідуально визначені речі, тоді як за договором позики передаються речі, наділені родовими ознаками, частіше за все гроші. По закінченні договірних відносин користувач повертає позичкодавцю ту ж саму річ, а позичальник позикодавцю - рівну кількість речей того ж роду та якості. Договір позички може бути як реальним, так і консенсуальним, в залежності від того, як сторони визначили порядок його укладення. В разі відсутності домовленості сторін про момент укладення договору, його треба вважати консенсуальним. Незважаючи на те, консенсуальним або реальним є договір позички, він є двосторонньо зобов'язуючим. Звичайно в консенсуальному договорі на позичкодавця покладається більше обов'язків, оскільки він зобов'язаний передати річ у користування. Але і тоді, коли договір позички укладається за реальною схемою, позичкодавець несе обов'язки, що покладаються ЦК на наймодавця, а саме: попередити користувача про особливі властивості та недоліки речі, які можуть бути небезпечними для життя, здоров'я, майна користувача або третіх осіб, а в разі непопередження - відшкодувати завдану шкоду; попередити користувача про всі права третіх осіб на річ, що передається у користування, тощо. Основною кваліфікуючою ознакою договору позички є його безоплатність. Разом з тим, оскільки новий ЦК України ввів в якості загального правила відплатний характер всіх договорів, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626), безоплатність відносин по передачі майна у користування має бути прямо визначена в договорі або випливати із суті відносин між сторонами (частина 2 коментованої статті). Частина 3 коментованої статті розповсюджує на правове регулювання договору позички всі статті Глави 58 "Найм (Оренда)". Разом з тим, слід мати на увазі що деякі правила, які властиві орендним відносинам, для договору позички застосовуватися не можуть в силу суті самого договору, наприклад, ст. 762 "Плата за користування майном". Тобто, предметом договору позички є безоплатна передача речі у користування на умовах поверненості, тоді як за договором позики гроші або інші речі передаються позичальнику у власність. По закінченні договірних відносин користувач повертає позичкодавцю ту ж саму річ, а позичальник позикодавцю - рівну кількість речей того ж роду та якості. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими , безпідставними, а відтак у їх задоволенні необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed