Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

04.09.2014 року позивач звернувся до суду з цим позовом та просить визнати договір №б/н від 24.03.2008 року недійсним, таким який не містить істотної умови про розмір мінімального обов'язкового платежу та визнати недійсним п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг за карткою в частині надання банку права в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта змінювати розмір кредитного ліміту. В обґрунтування позову зазначає, що 24.03.2008 року позивач уклав з банком "ПриватБанк" договір № б/н відповідно до умов якого отримав кредит у розмірі 250 грн. для якої обов'язковою умовою було встановлення мінімального обов'язкового платежу. Банком у порушення вимог заяви позичальника на отримання кредиту від 24.03.2008 року не видано пам'ятку клієнта. Відповідно до Розділу 2 «Терміни і поняття» Умов та Правил мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для держателів карток, які здійснюють операції по кредитній схемі та вказується в пам'ятці клієнта. За змістом п. 5.3 Умов та Правил банк має право на зміну розміру наданого на картку кредиту (кредитного ліміту) в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта. У зв'язку з тим, що при укладенні договору не було надано Пам'ятку клієнта, а п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг за карткою є явно несправедливою умовою договору та всупереч принципу добросовісності створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду йому, як споживачу, а тому вважає договір таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки порушує його права як споживача. В судове засідання позивач не прибув. Надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не прибув також. В заяві позов не визнав повністю. Надав письмові заперечення(а. с. 13-15), просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. 24.03.2008 року позивач з банком "ПриватБанк" уклав договір № б/н, за яким [PERSON] отримав платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 250,00 грн. За користування кредитними коштами передбачено відсотки у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки (а.с. 4-5). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Як вбачається із змісту договору, він підписаний сторонами, що свідчить про те, що позичальник [PERSON] був ознайомлений з умовами договору та погодився зі змістом прав та обов'язків кожної із сторін, тобто підписанням даного договору позичальник підтвердив свою здатність та згоду виконувати його вимоги. Отримання копії даного договору позивачем не заперечується. Крім того, позичальником була підписана анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами - договором про надання банківських послуг, що повністю відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою Правління національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 р. Отже, виходячи зі змісту Договору та викладених обставин, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов, а позивачеві було надано в повному обсязі інформацію щодо істотних умов Договору. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення про несправедливі умови в договорах, зокрема положення згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Виходячи з наведених норм права [PERSON] не довів, що в момент укладання кредитного договору були порушені його права. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову.

Outcome: dismissed