Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки, площею 7,06 га, яка розташована на території Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 10 листопада 2010 році між [PERSON] та фермерським господарством "Омельяненко" укладено договір оренди земельної ділянки терміном до 15 листопада 2059 року, який зареєстровано в Кіровоградській регіональній філії державному підприємстві "Центр ДЗК при Держкомземі України" 08.04.2011 року. Відповідно до п. 10 договору оренди земельної ділянки орендна плата вноситься орендарем до 31 грудня щорічно. Протягом 2010-2016 року відповідач по справі не виконував свої зобов»язання перед [PERSON], в частині своєчасної та повної виплати орендної плати, а тому просить припинити шляхом розірвання договір оренди земельної ділянки, який укладено 10.11.2010 року між [PERSON] та фермерським господарством "Омельяненко" та стягнути заборгованість по орендній платі в натуральній формі. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з викладених в ньому підстав. Одночасно зазначила, що орендну плату за користування землею жодного разу від відповідача не отримувала, а факт отримання грошей від відповідача в рахунок орендної плати наперед не пам'ятає, зазначивши, що можливо в той період часу позивачала гроші. Пояснила, що періодично усно зверталась до відповідача щодо отримання орендної плати, однак, виплати не проводились. Ззвернулась до суду лише в 2016 році, оскільки мала скрутне матеріальне становище та є юридично необізнаною. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з викладених в ньому підстав. Одночасно зазначила, що за укладеним договором оренди, позивач жодного разу не отримувала орендну плату у визначеному договором розмірі та порядку, в зв'язку з чим утворилась заборгованість. Наведені підстави є достатніми для розірвання договору оренди та стягнення заборгованості. Крім того, просила суд поновити строк для звернення до суду, зазначивши, що строк позивачем було пропущено з поважних причин, оскільки, позивач мала скрутне матеріальне становище та є юридично необізнаною особою. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та просив в його задоволенні відмовити, в зв'язку з необгрунтованістю та безпідставністю, посилаюичь на доводи, викладені в письмових запереченнях. Одночасно зазначив, що [PERSON] в 2010 році отримала від [PERSON], голови фермерського господарства "Омельяненко", грошові кошти в сумі 40000,00 грн., в рахунок оплати оренди\~ земельного паю, терміном до 2059 року, про що нею власноручно було написано заяву. Вважав, що підстав для розірвання договору відсутні, оскільки орендна плата сплачена позивачу до закінчення терміну дії договору. Як наслідок вважав необгрунтованими позовні вимоги і щодо сплати орендної плати за період з 2010 року по 2016 рік. Крім того, просив суд застосувати строки позовної давності до вимог, оскільки, строк звернення до суду позивачем пропущено без поважних причин, а посилання сторони позивача на поважність причин, не доведені доказами. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на землю серія II-КР № 007905, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 7,06 га, що розташова на території Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10). 10 листопада 2010 року між [PERSON] та фермерським господарством "Омельяненко",\~ в особі його голови [PERSON], було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 7,06 га., який зареєстровано в Кіровоградській регіональній філії державному підприємстві "Центр ДЗК при Держкомземі України" 08.04.2011 року за № 252408184001233 (а.с. 7). Відповідно до п. 8 вказаного договору оренди земельної ділянки, договір оренди укладається на строк починаючи із теміну його державної реєстрації і закінчується 15 листопада 2059 року. В розділі "орендна плата" вказаного договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у натуральній формі: пшениця - 1300 гк., ячмінь - 1300кг., цукор - 50 кг., соняшник - 100 кг., кукурудза - 300 кг., оранка і культивація -,50 га. в розмірі 3 відсотки від нормативно грошової оцінки земель переданих в оренду. Відповідно до п. 10 вказаного договору оренди земельної ділянки, орендна плата вноситься орендарем до 31 грудня щорічно. Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки кадастровий номер: 3524081801:02:000:0150, [PERSON] передала, [PERSON] прийняв в оренду земельну ділянку площею 7,06 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 9).\~ Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчиняться у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", в чинній на час укладення договору оренди редакції, договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" передбачено укладення договору оренди у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, орендодавець (позивач) мав необхідний обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди. Відповідно до частин 3,4 статті 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Згідно зі статтею 32 цього Закону, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково\~\~розірваний\~\~за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. В частині 1 статті 24 Закону України"\~ Про оренду землі" виписані обов'язки орендаря, у разі невиконання яких у орендодавця можуть виникнути підстави вимагати розірвання договору, зокрема, обовязок орендаря своєчасно вносити орендну плату. Крім цього, статтею 141 Земельного кодексу України, передбачені підстави для припинення права користування земельною ділянкою зокрема через систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Систематичною несплатою орендної плати може бути неодноразове таке порушення умов договору. Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході розгляду справи стороною позивача не було надано суду переконливих та беззаперечних доказів того, що орендодавець, відповідач по справі, систематично не виплачував орендної плати. Разом з тим, стороною відповідача було надано заяву від 10 листопада 2010 року року, відповідно до якої [PERSON] діючи добровільно без будь-якого примусу, отримала від [PERSON] орендну плату за земельну ділянку сільськогосподарського призначення № 178, що знаходиться на території Іванівської сільської ради, належну їй на підставі державного акту на право власності на землю серія II-КР № 007905, площею 7,06 га., в розмірі 40000 грн. і будь -яких матеріальних притензій до [PERSON] до 2059 року не матиме. Позивачем в ході розгляду справи зазначено, що зазначену заяву вона писала власноруч та її підписувала особисто. Суд вважає, що стороною відповідача в ході розгляду справи було доведено факт виплати орендної плати за договором, а також доведено отримання позивачкою грошових коштів в рахунок сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Враховуючи наведене, суд, зважаючи на предмет та підстави позову, приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати в натуральній формі, - є необгрунтованими, не доведеними та безпідставними, оскільки, відповідачем дотримувались умови договору, кошти в рахунок сплати за оренду землі сплачені, та правові підстави для їх задоволення відсутні, в зв'язку з чим суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Крім цього, позивач звернулась до суду з даним позовом з пропуском трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, але враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необхідність відмови в позові по суті, суд дане питання не вирішує. \~ \~На підставі ст.ст. 1, 3-7, 13, 14, 19, 20, 21, 24, 25, 31, 32 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 91, 93, 96, 141 Земельного кодексу України, ст.ст. 629, 638, 651, 792 Цивільного Кодексу України, та

Outcome: dismissed