Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - позивач1, позивач2, позивач3 відповідно) звернулися до суду з позовом до Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" (далі по тексту - відповідач), треті особи: Акціонерне товариство "Альфа-Банк", [PERSON] про визнання протиправними дій щодо реєстрації права власності, скасування реєстраційного запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та поновлення відомостей у державному реєстрі речових прав. Свої позовні вимоги обгрунтовують тим, що 25 вересня 2007 року АКБ «TAC «Комерцбанк» (ПАТ «Сведбанк» виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та фізична особа - громадянин України [PERSON] , уклали Кредитний договір №2615/0907/88-047, з подальшим внесенням змін та доповнень. 25 вересня 2007 року ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») Іпотекодержатель та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - Іпотекодавцями, які є майновими поручителями за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, був укладений договір іпотеки №2615/0907/88-047-Z-47, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Німченко О.Є. Предметом даного договору виступає двокімнатна квартира, загальною площею 56,00 м2, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить іпотекодавцям: 54/100 в рівних частках [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 10.10.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстровано в реєстрі за №1206 та 46/100 - [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 19.10.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1206. 28 грудня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») Іпотекодержатель та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] -Іпотекодавцями, які є майновими поручителями за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитного договору, був укладений договір про внесення змін і доповнень № 1 до договору іпотеки. Відповідно вищевказаного договору п. 1, щодо суми зобов`язань, було викладено у наступній редакції - повернення Іпотекодержателю кредиту у сумі 37904,97 (тридцять сім тисяч дев`ятсот чотири долари США 97 центів) доларів США у строк до 25 вересня 2017 року. травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення Прав вимоги за кредитним договором №2615/0907/88-047 від 25 вересня 2007 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та фізичною особою [PERSON] , на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином усі права кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ПАТ «Альфа-Банк». Незважаючи на те, що строк повернення коштів за Кредитним договором ще не наступив, у березні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва 06 вересня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки були задоволені. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Рішення не підлягає виконанню у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. Маючи рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, але не в змозі його реалізувати через обмеження зазначені у ньому, а саме рішення не підлягає виконанню у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ПАТ «Альфа-Банк» 19 березня 2019 року здійснює державну реєстрацію права власності предмету іпотеки на себе. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 46058197 від 20.03.2019 року, [PERSON] , Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», місто Київ. Дії державного реєстратора неправомірні щодо внесення інформації в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та такими що підлягають скасуванню. В своїх позовних вимогах позивачі просять визнати протиправними дії державного реєстратора щодо внесення інформації до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Скасувати реєстраційний запис рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46058197 від 20 березня 2019 року [PERSON] , Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», м.Київ, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Поновити відомості у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: [ADDRESS] , що передували скасованим записам. Стягнути з відповідача на їх користь судовий збір у розмірі 2 307,00 грн. Ухвалою суду від 10.12.2019 року позов залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с. 77-78). Ухвалою суду від 10.12.2019 року заяву позивачів про вжиття заходів забезпечення позову повернуто заявникам (а.с. 75-76). Ухвалою суду від 27.02.2020 року відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 103-105). Ухвалою суду від 27.02.2020 року заяву позивачів про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с. 106-110). 01.06.2020 року представником АТ «Альфа-банк» надано пояснення щодо позовних вимог та просив відмовити у задоволені позову повністю (а.с. 116-120), які ухвалою суду від 09.06.2020 (протокольна) долучено до матеріалів справи. Постановою Київського апеляційного суду від 02.09.2020 року ухвалу Дарницького районного суду мм. Києва від 27.02.2020 року залишено без змін (виділені матеріали а.с. 116-125). Ухвалою суду від 13.10.2020 року підготовче засідання закрито, призначено справу до розгляду по суті (а.с. 148-149). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви в яких позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити (а.с. 164, 165). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причини не явки до суду не відомі (а.с. 163). Представник третьої особи Акціонерного товариства "Альфа-Банк" - Тищенко К.О. в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволені позову з підстав зазначених у письмових поясненнях. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, враховуючи принцип достатності доказів, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 25 вересня 2007 року АКБ «TAC «Комерцбанк» (ПАТ «Сведбанк» виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та фізична особа - громадянин України [PERSON] , уклали Кредитний договір №2615/0907/88-047, з подальшим внесенням змін та доповнень (а.с. 29-32). 25 вересня 2007 року ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») Іпотекодержатель та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - Іпотекодавцями, які є майновими поручителями за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, був укладений договір іпотеки №2615/0907/88-047-Z-47, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Німченко О.Є. Предметом даного договору виступає двокімнатна квартира, загальною площею 56,00 м2, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить іпотекодавцям: 54/100 в рівних частках [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 10.10.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстровано в реєстрі за №1206 та 46/100 - [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 19.10.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1206. 28 грудня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») Іпотекодержатель та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] -Іпотекодавцями, які є майновими поручителями за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитного договору, був укладений договір про внесення змін і доповнень № 1 до договору іпотеки (а.с. 38-43). Відповідно вищевказаного договору п. 1, щодо суми зобов`язань, було викладено у наступній редакції - повернення Іпотекодержателю кредиту у сумі 37904,97 (тридцять сім тисяч дев`ятсот чотири долари США 97 центів) доларів США у строк до 25 вересня 2017 року. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення Прав вимоги за кредитним договором №2615/0907/88-047 від 25 вересня 2007 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та фізичною особою [PERSON] , на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином усі права кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ПАТ «Альфа-Банк». Незважаючи на те, що строк повернення коштів за Кредитним договором ще не наступив, у березні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва 06 вересня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки були задоволені. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Рішення не підлягає виконанню у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. ПАТ «Альфа-Банк» 19 березня 2019 року здійснює державну реєстрацію права власності предмету іпотеки на себе. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 46058197 від 20.03.2019 року, [PERSON] , Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», місто Київ. З інформаційної довідки від 08 листопада 2019 року № 188112685 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, стало відомо, що за рішенням Комунального підприємства «Реєстраційне бюро», м. Київ, [PERSON] 19 березня 2019 року, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що перебувала в іпотеці, перереєстровано за Акціонерним Товариством. «Альфа - Банк». Так, зазначена квартира є єдиним місцем проживання Позивача та інших майнових поручителів, зазначене нерухоме житлове майно, як таке, що відповідає вимогам підпункту першого пункту першого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного Закону. За рішенням про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Акціонерним Товариством «Альфа - Банк» фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на те, що спірна квартира підпадає під дію такого Закону, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та не перевищує 140 кв.м. Установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, оскільки цей Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а відтак не може бути підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно на підставі договорів, укладених в порядку, встановленому законом, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 02.03.2016 у справі № 6-1356цс15. Мораторій на звернення стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті, протягом строку його дії, є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону, з урахуванням положень статті 109 Житлового кодексу України. Відповідно змісту договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі: або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або укладення договору купівлі - продажу предмета іпотеки від імені Іпотекодержателя будь якій особі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавня про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу України. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Іпотекодержатель у позасудовому порядку на дату розгляду спору набув право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого нерухоме житлове майно вибуло з власності іпотекодавця та майнових поручителів без їх згоди, як власників, таким чином, за наслідками прийнятого державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . що перебувала в іпотеці, перереєстровано за Акціонерним Товариством. «Альфа - Банк» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». За частиною першою статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з пунктом 6 ст. 24 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Кабінет Міністрів України Постановою № 1127 від 25.12.2015 року затвердив Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 15 цього Порядку передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо наявності обтяжень на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно з частиною 13 статті 15 Закону порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Кабінет Міністрів України Постановою № 1127 від 25.12.2015 року, затвердив Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Даний Порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку реєстрації). Пунктом 15 Порядку реєстрації передбачено, що під час розгляду заяв і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо наявності обтяжень на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для такої відмови, що визначені Законом. Згідно з пунктом 5 статті 24 Закону № 1952-ІV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11.11.2014 року (справа № 21-357а14), 19.05.2015 року (справа № 21-121а15). Акціонерним Товариством «Альфа-Банк» не дотримано передбаченої договором іпотеки процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема ненаправлення Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а також письмової вимоги про усунення порушень умов договору, без доказів направлення й отримання якої державна реєстрація права власності не може бути здійснення. Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2018 на адресу [ADDRESS] Банк направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки вих. № 8892 шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, за змістом якого, банк, визначивши суму боргу за договором кредиту в сумі 126 315,41 дол. США, що складає 3 516 257,61 грн.станом на дату розрахунку, вимагав сплатити заборгованість та попереджав, що у разі невиконання цієї вимоги банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 121). Під час розгляду справи відповідачем не надано доказу щодо отримання позивачами письмових вимог від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, оскільки відсутність такого доказу не підтверджує факт вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень та сплив 30-денного терміну з моменту отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень, що однозначно свідчить про недотримання відповідачем процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, визначеної п. 61 Порядку 1127. Дана позиція суду узгоджується в висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2019 у справі №638/20000/16-ц відповідно до якої для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, до державного реєстратора має звернутись належна особа-іпотекодержатель, та надати документи, які підтверджують: - направлення та вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень; - сплив 30-денного терміну з моменту отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень. Крім того, суд зазначає, що для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, здійснюється при умові, що у письмовій вимозі має бути зазначена інформація про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна та повинна бути проведена оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності. Дана позиція суду узгоджується в висновками, викладеними у у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №306/2053/16-ц. Жодної інформації про вартість майна, за якою мало відбуватися зарахування вимог, з урахуванням того, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, повідомлення від 18.12.2018 вих. № 8892 не містило. Отже, рішення про стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності ні боржник ні майнові поручителі не отримували. Інформацію про вартість майна за якою відбувалося зарахування вимог також не отримано, що є порушенням процедури переходу права власності оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватись з власником майна чого не було зроблено. При зверненні стягнення на предмет іпотеки Банк не врахував, що між сторонами існує спір про розмір заборгованості, про порядок та можливість звернення на предмет іпотеки. Доказів про згоду Позивачів на незаконне відчуження квартири (предмету іпотеки) не має. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення Іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Сама реєстрація права власності відбулася при наявності рішення Дарницького районного суду міста Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Рішення не підлягає виконанню у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. У суді апеляційної інстанції представник Банку проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування, тобто підтримав рішення щодо проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, який відповідно запису у Державному реєстрі вже був власністю Акціонерного Товариства «Альфа - Банк». 26 вересня 2019 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року залишено без змін. Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1952-ІV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 16 цього Закону; 6) надання витягів з державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Частиною другою статті 9 Закону № 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, серед іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав (пункт1); приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина третя статті 17 Закону № 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Згідно з частиною першою статті 35 Закону № 898-ІV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав, як і порядок проведення такої реєстрації встановлює Кабінет Міністрів України (частини друга, тринадцята статті 15 Закону № 1952-ІV). Так, відповідно до пункту 46 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану Іпотекодержателем Іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання Іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій Іпотекодержателем Іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від Іпотекодавця; заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, пунктом 46 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9 та 15 Закону № 1952-ІV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. У даному випадку, під час реєстрації ПАТ «Альфа - Банк» права власності на предмет іпотеки та його державну реєстрацію, вищезазначений порядок було порушено. Вищенаведені обставини свідчать про те, що були відсутні правові підстави для прийняття рішення № 30788930 від 19.03.2019 року про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно , а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] - за Банком. Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного суду України від 11.04.2017 року справа №21 -145 8а16. Таким чином, державна реєстрація за Банком права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] проведена державним реєстратором без дотримання положень статей 9 та 15 Закону N 1952-IV, а тому рішення зазначеного суб`єкта від 19 березня 2019 року № 30788930 про реєстрацію права власності є протиправним. Згідно із п.6 Постанови КМУ від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. За таких обставин, суд приходить до висновку, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» проведена всупереч нормам чинного законодавства. Окрім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 р. (далі - Закон № 1304-7), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. З огляду на статтю 3 вказаного Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира загальною площею 56,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, є постійним місцем проживання позичальника, та на вказані правовідносини розповсюджується дія вказаного вище Закону № 1304-7. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved