Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

\~11.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним Свідоцтво про право власності САЕ № 573250 від 31.01.2012 року на квартиру № 23, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Костанді, 199, видане [PERSON] Визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири № 23, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Костанді, 199, укладений 18 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4075. В рахунок часткового погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за Договором кредиту № 2007/13-2.06/602 від 24.09.2007року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трьохкімнатну квартиру загальною площею 92,43 за адресою м. Одеса, вул. Костанді, 199 шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів, ціну встановити на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом в межах процедури виконавчого провадження. Стягнути з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у сумі 11\~145 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що 24 вересня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2007/13-2.06/602, згідно з умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 631\~250 гривень з терміном повернення по 23 вересня 2017 року із сплатою 15 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку Банку було передано майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатку квартиру загальною площею 92,43 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак, позивач стверджує, що на підставі Інвестиційно-підрядного договору № 15/3-14-2 від 28.12.2005 року та Додаткової Угоди б/н від 29.08.2007 року, (ті самі які були надані Банку [PERSON]А.) Виконавчим комітетом Одеської міської ради 31 січня 2012 року було видано свідоцтво про право власності на квартиру № 23, яка розташована за адресою вул. Костанді 199 га. [PERSON], який в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2013 року відчужив її гр. [PERSON]. Таким чином, позивач вважає, що діями відповідачів порушено його законні права та інтереси, як Іпотекодержателя, крім того існує ризик непогашення кредиту, внаслідок чого позивачу буде завдано значну матеріальну шкоду. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. В ході судового розгляду представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернулась до суду з клопотанням, в якому просила прийняти до провадження суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», [PERSON], третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору недійсним. Як вбачається з позовних вимог, позивач просить визнати іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за №2120, відповідно до якого в іпотеку було передано майнові права на незакінчену будівництвом трьох кімнатку квартиру загальною площею 92,43 кв.м. за адресою [ADDRESS], укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УкрСоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк» та [PERSON] - недійсним. В обґрунтування свого позову посилається на те, що він набув право власності на спірну квартиру на законних підставах, сплатив за неї власні кошти в повному обсязі, і хоча він не є стороною за іпотечним договором, проте цим договором порушені його права та законні інтереси як власника майна. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що при укладанні договору іпотеки були порушені положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції станом на 24.09.2007 року), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки, а від так вважає, що спірний іпотечний договір є недійсним. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.08.2016 року вказані позови були обєднані в одне провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» - [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні у задоволенні первісного позову просила відмовити, зустрічний позов підтримала, просила задовольнити, з підстав, викладених у позові. Інші сторони по справі у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, вважає, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимог [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 24 вересня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2007/13-2.06/602, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 631\~250 гривень, з порядком повернення кредиту, передбаченим Статтею 1 Договору кредиту зі сплатою 15 відсотків річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 23 вересня 2017 року або достроково у випадках, передбачених Договором кредиту. В якості забезпечення виконання зобовязань за Договором кредиту № 2007/13-2.06/602, 24 вересня 2007 року між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 2120, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатну квартиру № 23 в осях 1-6, на 7 поверсі, 10 ти поверхового житлового будинку № 15-А (будівельний), мікрорайон «В», загальною площею 92, 43 кв.м., що розташована за адресою місто Одеса, вулиця Костанді, житловий район Таїрова. Предмет іпотеки належав Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі інвестиційно-підрядного договору № 15/3-14-2 будівництва 10 ти поверхового житлового будинку № 15-а в мікрорайоні «В», житлового району Таїрова в місті Одесі від 28 грудня 2005 року, що укладений між ЗАТ «УкрСтройСервіс» та [PERSON], та додаткової угоди б/н від 29 серпня 2007 року до інвестиційно підрядного договору № 15/3-14-2 будівництва 10-ти поверхового житлового будинку № 15-а в мікрорайоні «В», житлового району Таїрова в місті Одесі від 28 грудня 2005 року, що укладена між ЗАТ «УкрСтройСервіс», [PERSON] та [PERSON], а також документа, який посвідчує фінансування Іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів (п. 1.1.1 Договору іпотеки). Відповідно до ч.1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання Згідно до ч.1 ст. 575\~ЦПК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.3\~ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.\~\~\~\~ За статтями 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється правилами, визначеними цим Законом. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі обєкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути обєкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину обєкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості. На час укладення спірних договорів іпотеки стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права предметом іпотеки. Майнові права на обєкт незавершеного будівництва визначено предметом іпотеки Законом № 800-VI, яким було внесено зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку». Водночас відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майном як особливим обєктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість обєкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки обєктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки обєкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. У даному випадку спірний договір іпотеки майнових прав на не закінчену будівництвом квартиру був укладений 24 вересня 2007 року, а від так були порушені положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 24.09.2007 року), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верхового Суду України від 17.04.2013 року у справі № 6-8цс13 та від 16 березня 2016 року у справі № 6 -290цс16, які є обов'язковими для всіх судів України відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України. Таким чином, іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2120, відповідно до умов якого в іпотеку було передано майнові права на незакінчену будівництвом трьох кімнату квартиру загальною площею 92,43 кв.м. за адресою [ADDRESS] є недійсним, а тому вимоги [PERSON] за зустрічним позовом є законними та обгрунтованими. Крім того, суд не погоджується з твердженнями представника ПАТ "Укрсоцбанк" щодо того, що [PERSON] не був стороною оспорюваного іпотечного договору, у зв'язку з чим не має право звертатись до суду з даним зустрічним позовом, так як вказаним договором іпотеки порушуються права позивача як власника спірного нерухомого майна і саме на цій підставі банк звертається до суду з позовом про звернення стягнення на майно, що належить [PERSON] Відповідно до ч.1\~ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання За змістом частини 1 та 2\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. З матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «УкрСтройСервіс», в особі голови правління [PERSON] та [PERSON] було укладено інвестиційно-підрядний договір № 15/3-14-2 будівництва 10ти поверхового житлового будинку № 15-а в мікрорайоні «В», житлового району Таїрова в місті Одесі, предметом якого є інвестиція в будівництво вищевказаного житлового будинку, на умовах, передбачених настояним договором. Пунктом 1.6 даного договору встановлено, що після здачі житлового будинку в експлуатацію протягом 30 днів з дати підписання Державною комісією Акту здачі житлового будинку в експлуатацію, "Генпідрядник" передає "Інвестору" трикімнатну квартиру № 23 в осях 1-6 на 7 поверсі, загальною площею 92,43 кв.м. і документи, необхідні для оформлення "Інвесторам" права власності на квартиру, а саме, копію акта державної комісії про введення житлового будинку в експлуатацію, копію рішення Міськвиконкому про введення житлового будинку. Генпідрядник передає Інвестору квартиру і документи, необхідні для оформлення права власності на квартиру тільки за умови повного виконання Інвестора його зобов'язань по внесенню інвестицій. В подальшому в зв'язку з передачею своїх прав і зобов'язань за інвестиційно-підрядним договором 15/3-14-2 від 28 грудня 2005 року з згоди "Генпідрядника" "Інвестором" [PERSON] "Приймачу" громадянину [PERSON], 29 серпня 2007 року між сторонами було підписано додаткову угоду до інвестиційно підрядного договору № 15/3-14-2 по будівництву 10-ти поверхового житлового будинку № 15-а в мікрорайоні «В», житлового району Таїрова в місті Одесі. 31 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «УкрСтройСервіс», в особі голови правління [PERSON] та [PERSON] було підписано Акт прийому передачі квартири № 23 в житловому будинку по вул. Костанді 199. 17 січня 2012 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» на замовлення гр. [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS]. На підставі інвестиційно-підрядного договору № 15/3-14-2 з будівництва 10-ти поверхового житлового будинку № 15 а мкр. «В», ж/р Таїрова в м. Одесі від 28.12.2005 року, додаткової угоди від 29.08.2007 року, акту прийому-передачі квартири від 31.10.2007 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради 31 січня 2012 року громадянину [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на квартиру № 23, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Костанді, 199, загальною площею 93,6 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м., відображених у технічному паспорті від 17.01.2012 року. 18 червня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір купівлі-продажу відповідно до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складається в цілому з приміщень. Загальна площа квартири 93,6 кв.м., житлова площа 50,8 кв.м. Слід зазначити, що позивач за первісним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» просить суд визнати недійсним вищевказане свідоцтво та договір купівлі-продажу від 18.06.2013 року, однак будь-яких правових обґрунтувань суду не надав, а твердження представника позивача щодо наявності двох однакових договорів щодо переуступки майнових прав не спростовує правомірність набуття відповідачами [PERSON] та [PERSON] права власності на спірну квартиру. Відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 215 ЦК\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6\~ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.\~215,\~203 ЦК України\~підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину\~ЦК України, актам цивільного законодавства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі Слід зазначити, що всі вимоги, передбачені\~ст. 203 ЦК України були дотримані при укладенні договору, з умовами договору сторони були згодні, про що свідчить їх підпис на договорі. Претензій сторони при його укладанні один до одного не висували, та до теперішнього часу не висувають. Як зазначено в п.7\~постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009\~правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом\~статті 216 ЦК\~та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до\~статті 11 ЦПК України. Позивач за первісним позовом не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що свідоцтво про право власності від 31.01.2012 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я [PERSON] та договір купівлі-продажу від 18.06.2013 року не відповідають вимогам чинного законодавства та не відповідають положенням ст. ст.\~16,\~203 - 204,\~215 ЦК України. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що позивач з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів, а також призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи до суду не звертався, оригіналу інвестиційно-підрядного договору 15/-14-2 від 28.12.2005р., додаткової угоди до інвестиційно-підрядного договору від 29.08.2007 року та угоди про переуступку прав від 29.08.2007 року на ім'я [PERSON] не надав, у звязку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ При вирішенні даної справи суд враховує норми ст. 4 ЦПК України, згідно якої передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. До того ж, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Вищевказане положення деталізується в ст. 317 ЦК України, де вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже суд вважає цілком законними та обґрунтованими вимоги [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за №2120 та приходить до висновку про те, що він набув право власності на спірну квартиру на підставах встановлених законом. Згідно ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Також відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволені позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2016 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на трьохкімнатну квартиру № 23 загальною площею 93, 6 кв.м., що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Костанді, буд. 199. З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги, що у задоволенні позову Банку відмовлено, суд вважає доцільним скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2016 року, у разі набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved