Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

ПАТ "ВТБ Банк" звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 11 жовтня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53700471535B. Відповідно до умов п. 1.1. кредитного договору банк надає відповідачу кредит у сумі 71600,00 грн., зі сплатою 24,0 % річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 11.10.2017 р., а відповідач повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Підписанням кредитного договору відповідач підтверджує своє приєднання до Правил споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк». Банк свої зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем виконав, надавши [PERSON] кредит в сумі 71600,00 грн. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору відповідач зобов'язується сплачувати щомісячно, відповідно до графіку повернення кредиту і сплати відсотків та розрахунку вартості супутніх послуг, комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69 % від початкової суми кредиту. Згідно із п. 4.3 кредитного договору відповідач зобов'язується повертати кредит, відсотки, комісію до 11 числа кожного місяця (дата списання банком платежів) у відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною кредитного договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати відсотків, комісійну винагороду, інші супутні платежі. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, у разі прострочення зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати відсотків за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, відповідач зобов'язується сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочення зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язання, включаючи день погашення. [PERSON] свої зобов'язання перед банком не виконав, в результаті чого станом на 21.08.2014 року має заборгованість у сумі 100673,33 грн., яка складається із наступного: - боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у сумі 69325,69 грн. (поточна заборгованість за кредитом - 61696,08 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 7168,34 грн.; інфляційні витрати - 403,20 грн.; 3% відсотки річних - 58,34 грн.) - боргу за відсотками з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у сумі 10187,56 грн. (прострочена заборгованість по відсотках - 9592,11 грн.; інфляційні витрати - 516,04 грн.; 3% відсотки річних - 79,41 грн.) - пені за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту у сумі 8399,94 грн.; - боргу за комісією з урахуванням пені у сумі 12759,87 грн. (прострочена заборгованість по комісії - 8470,28 грн.; пеня за прострочення комісії - 4289,59 грн.). ПАТ "ВТБ Банк" просить стягнути з [PERSON] на користь банку суму заборгованості за кредитним договором №R53700471535В від 11.10.2013 р. у розмірі 100673,33 грн. У судове засідання представник банку не прибув, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином і від них надійшло повідомлення про розгляд справи у їх відсутність, позов визнали частково, просили відмовити у задоволенні позову у частині стягнення боргу за комісією з урахуванням пені у сумі 12759,87 грн., оскільки п. 4.2 кредитного договору, де передбачено сплату комісійної винагороди за управління кредитом є нікчемною відповідно до вимог абз. 3 ч. 4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", тому що банком не було зазначено у договорі про те, які саме послуги за вказану комісію надається позичальнику. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст.ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 11 жовтня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53700471535B. Відповідно до умов п. 1.1. кредитного договору банк надає відповідачу кредит у сумі 71600 грн. 00 коп., зі сплатою 24,0 % річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 11.10.2017 р., а відповідач повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Підписанням кредитного договору відповідач підтверджує своє приєднання до Правил споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк». Банк свої зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем виконав, надавши [PERSON] кредит в сумі 71600,00 грн. Згідно із п. 4.2 кредитного договору відповідач зобов'язується сплачувати щомісячно, відповідно до графіку повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг, комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69 % від початкової суми кредиту. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору сторони дійшли згоди, що кредит повертається а проценти та комісія сплачуються до 11 числа кожного місяця (дата списання банком платежів) відповідно до графіку, який є невід'ємною частиною кредитного договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати відсотків, комісійну винагороду, інші супутні платежі. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати відсотків за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, відповідач зобов'язується сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язання, включаючи день погашення. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання перед банком не виконав, в результаті чого станом на 21.08.2014 року має заборгованість у сумі 87913,19 грн., яка складається із наступного: - боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у сумі 69325,69 грн. (поточна заборгованість за кредитом - 61696,08 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 7168,34 грн.; інфляційні витрати - 403,20 грн.; 3% відсотки річних - 58,34 грн.) - боргу за відсотками з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у сумі 10187,56 грн. (прострочена заборгованість по відсотках - 9592,11 грн.; інфляційні витрати - 516,04 грн.; 3% відсотки річних - 79,41 грн.) - пені за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту у сумі 8399,94 грн. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 11 жовтня 2013 року, що укладений між сторонами, банк надає позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в договорі та Правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк», суд приходить до висновку, що кредит було надано на споживчі цілі. Особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо сплати комісійної винагороди, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суд приходить до висновку про те, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісійної винагороди, позивачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. А тому умова кредитного договору щодо сплати щомісячної комісії є несправедливою умовою договору та відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», недійсною. В задоволенні позову в частині стягнення простроченої заборгованості по комісії та пені за прострочення комісії у сумі 12759,87 грн. слід відмовити. Суд приходить до висновку, що на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» слід стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 87913,46 грн. за кредитним договором №R53700471535В від 11.10.2013 р.

Outcome: partial