Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 1 993 251,16 грн. за договором невідновлювальної кредитної лінії № 340-042 від 06.12.2007 року, стягнення судових витрат в розмірі 29 898,77 грн., посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] отримала у позивача кредит в розмірі 68 000,00 Доларів США зі сплатою 14,64 % річних, з графіком погашення суми основної заборгованості у відповідності до додаткової угоди №4 до договору, з кінцевим терміном повернення до 05.12.2027 року. Відповідно до п. 3.1.Додаткової угоди від 10.06.2010 року до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №340-042 від 06.12.2007 року, сплата чергових щомісячних процентів, що нараховуватимуться в період з 10.06.2010 року по 10.01.2011 року сплачується в сумі не менше, ніж 50% від суми нарахованих процентів. У зв"язку з невиконанням позичальником умов договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 340-042 від 06.12.2007 року, банком було подано до суду позовну заяву про стягнення заборгованості та рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.12.2011 року позов банку було задоволено та стягнуто заборгованість станом на 13.04.2011 року в розмірі 594 584,94 грн. На виконання вищезазначеного рішення суду було видано виконавчий лист. Однак, зобов"язання відповідачкою і надалі не виконується, у зв"язку з чим виникла заборгованість за відсотками за інший період і станом на 01.03.2016 року становить 45 423,94 дол. США. та 762 498,47 грн. пені, яку представник позивача просить стягнути в судовому порядку. 12.12.2016 року вдповідачка [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, відповідно до якої просила визнати кредитний договір частково припиненим, посилаючись на те, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.12.2011 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 594 584,94 грн., що становило 74 330,92 дол. США. З дня звернення до третейського суду з позовом ПАТ "Укрсоцбанк" і по день пред"явлення даного позову не було здійснено погашення заборгованості. Позов по даній справі пред"явлено 04.04.2016 року. А тому, позовні вимоги щодо нарахування процентів за період з дня розрахунку заборгованості (01.04.2011 року ) у рішенні третейського суду по 04.04.2016 року заявлені зі спливом позовної давності. Тому кредитний договір припинив свою чинність щодо подальшого нарахування процентів, а також додаткової вимоги до нарахованих процентів у вигляді неустойки (а.с. 68). 05.12.2018 року представник Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" подав до суду заяву про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог, посилаючись на те, що станом на дату пред"явлення позову 02.04.2016 року та по даний час рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.12.2011 року не виконано, заборгованість за кредитним договором не погашена, що свідчить про наявність порушення прав позивача відповідачем як щодо невиконання умов кредитного договору, так і вимог чинного законодавства. Невиконання вищевказаного судового рішення про стягнення 596 257,38 грн. є підтавою для застосування ч.2 ст. 625 ЦК України, а саме стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних. Згідно розрахунку позивача, у зв"язку з невиконанням відповідачкою умов кредитного договору та рішення суду, за останньою станом на 02.12.2018 року наявна заборгованість в розмірі 802 200,18 грн. (а.с.117-119). Ухвалою суду від 16.04.2019 року зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання припиненим з 01.04.2011 року договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №340-042 від 06.12.2007 року залишено без розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги з врахуванням заяви про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.135). Відповідачка, представник відповідачки в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.116, 131-134). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 06.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк»(перейменовано на ПАТ "Укрсоцбанк") та [PERSON] було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 340-042 за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 68 000,00 доларів США зі сплатою 13,6% річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному тарифами на послуги по наданні Кредитів, які містяться в додатку 3 до цього договору, який є невід"ємною складовою частиною цього договору. Погашення кредиту буде здійснюватись відповідно до графіку, що міститься в додатку1 до цього договору, який є невід"ємною складовою частиною цього договору, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 05.12.2022 року на умовах визначених цим договором (а.с.4-11). 07.10.2008 року між стронами було укладено додатковий договір №1 до договору невідновлювальної кредитної лінії № 340-042 від 06.12.2007 року, відповідно до якого з 21.10.2008 року внесено зміни в Додаток 3 до договору кредиту №340-042 від 06.12.2007 року (а.с.12). 27.08.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №3 про внесення змін до договору невідновлювальної кредитної лінії № 340-042 від 06.12.2007 року, відповідно до якої п.1.1. Договору викладено в новій редакції, зокрема визначено кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом не пізніше 05.12.2027 року (а.с.13-15). 10.06.2010 року між АКБ «Укрсоцбанк»(перейменовано на ПАТ "Укрсоцбанк") та [PERSON] було укладено додаткову угоду №4 про внесення змін до договору невідновлювальної кредитної лінії № 340-042 від 06.12.2007 року, відповідно до якої, сторони визначили, що залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення цієї додаткової угоди 62 611,08 дол. США, залишок заборгованості за нарахованими процентами 4 605,38 дол. США, залишок заборгованості за нарахованою комісією за ведення кредитної справи в сумі 846,23 дол. США. Крім цього, встановлено нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 14,64% річних (а.с.16-18). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Оскільки, свої зобов`язання за договором невідновлювальної кредитної лінії № 340-042 від 06.12.2007 року відповідачка не виконувала належним чином, позивач звернувся до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості, та рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.12.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором невідновлювальної кредитної лінії № 340-042 від 06.12.2007 року в сумі 596 257,38 грн. та судові витрати в розмірі 6 345,84 грн. (а.с.19, 20). Як слідує з постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п.17) зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки, зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Також, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20.01.11 у справі № 10/25, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. На час звернення з даним позовом до суду, а саме 04.04.2016 року, заборгованість за рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.12.2011 року відповідачкою не була погашена. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно п.1.2.6 підрозділу 1.2. розділу 1 висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 ч.1 ст. 355 ЦПК України, за І півріччя 2016 року відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Зобов"язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу. Так, у ч.5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов"язки можуть виникати з рішення суду. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов"язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов"язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов"язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов"язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечить, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов"язки можуть виникати з рішення суду. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113цс14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі N 6-2168цс15. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Судом встановлено, що відповідачка свої зобов`язання за договором невідновлювальної кредитної лінії № 340-042 від 06.12.2007 року не виконала та суму боргу не повернула. Так, суд вважає, що в даному випадку відповідачка допустила прострочення виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 16.12.2011 року по 02.12.2018 року в порядку ст. 625 ЦК України, що згідно розрахунку позивача становить 126 406,56 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення 604 008,70 грн. заборгованості зі сплати інфляційних втрат за базовою заборгованістю згідно рішення Третейського суду за період з 16.12.2011 року по 02.12.2018 року, то в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити з наступних підстав. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору невідновлювальної кредитної лінії № 340-042 від 06.12.2007 року, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28.03.2012р. у справі 6-36736 вов 10). Такої ж правової позиції дотримується ВСУ в постанові від 27 січня 2016 р. по справі №6-771цс15, в якій зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 3 липня 1991 р. індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні, а тому в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити. Що стосується позовної вимоги про стягнення 71 784,92 грн. заборгованості зі сплати інфляційних втрат за нарахованими 3% річних за період з 16.12.2011 року по 02.12.2018 року, то вона також не підлягає до задоволення, оскільки, чинним законодавством не передбачено нарахування індексу інфляції на відсотки, нараховані на прострочену суму заборгованості. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки, до задоволення підлягає сума в розмірі 126 406,56 грн., то розмір судового збору буде становити 1 896,10 грн. (1% від суми). На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 509, 510, 526, 530, 536, 610, 611, 625, 626, 629, 1048, 1054; 16, 20 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved