Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

27 червня 2018 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в особі свого представника (за довіреністю) Бондар Г.В., звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. Між АБ «УКРГАЗБАНК» та відповідачем було укладено договір про приєднання комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № А37-0089655-16-START. Згідно з умовами договору, [PERSON] отримала кредит у вигляді відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії. ПАТ АТ "УКРГАЗБАНК" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Однак відповідачка свої зобов'язання належним чином не виконує та систематично порушує його умови, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 2 029, 64 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом (поточна)- 00 грн. 00 коп.; заборгованість за кредитом (прострочена) - 1 497 грн. 87 коп.; заборгованість за відсотками (поточна) - 00 грн. 00 коп., та заборгованість за відсотками (прострочена) - 531 грн. 77 коп. 03 жовтня 2017 року позивач направив відповідачці [PERSON] претензію про дострокове повернення кредиту, якае залишилась без відповіді та задоволення. Оскільки в порушення умов договору відповідач у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатив, позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду. Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 липня 2018 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження (а.с.28). Представник позивача в судове засідання не з'явилася, в резолютивній частині позову просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В разі неявки відповідачки просила ухвалити заочне рішення (а.с. 3). Відповідачка в судові засідання неодноразово не з'явилася. Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеської області від 03 липня 2018 року (а.с.27), [PERSON], [INFO], зареєстрована з 14.01.2016 року за адресою: [ADDRESS]. Судові повістки, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалися відповідачці за адресою її місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, однак повернулися до суду з поміткою «адресат не проживає» (а.с.29). Відповідно, згідно відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет- https://tb.od.court.gov.ua/sud1529/pres-centr/ogoloshenny/604236/, про виклик [PERSON] до суду в судове засідання, призначене на 21.01.2019 року на 10.30 годину (а.с.30), однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з'явилася, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без її участі, до суду не надіслала. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 11.11.2016 року відповідачка [PERSON] підписала Заяву- Анкету № А37-0089655-16-START на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та подала її ПАТ АБ "Укргазбанк", в якій просила відкрити їй поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжних карток у гривні на умовах пакетної пропозиції "ДРАЙВ-Пакети для Працівників Організацій/Установ (що обслуговуються в АБ "Укргазбанк)" (рівень "Старт ДРАЙВ") (а.с.6-8). У Заяві-Анкеті визначені умови укладення договору, права та обов'язки сторін. Банк свої зобов`язання за договором перед [PERSON] виконав, надавши 11.11.2016 року відповідачці кредитні кошти у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії та видав останній кредитну картку [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавці позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленому договором. З наданого позивачем, розрахунку заборгованості (а.с.20-21) та з виписки (а.с.14-19) за договором № А37-0089655-16-START вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитом становить 2 029 грн. 64 коп., з них: 0,00 грн. - поточна заборгованість по кредиту; 1 497 грн. 87 коп. - прострочена заборгованість по кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками (поточна); 531 грн. 77 коп. - заборгованість за відсотками ( прострочена). Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором… У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 03.10.2017 року на адресу [PERSON] банком надіслано вимогу №129/10728/2017 про дострокове повернення кредиту (а.с.22). Проте, відповідачка умови кредитного договору не виконує, за нею перед банком виникла заборгованість за кредитним договором, яку відповідачка в добровільному порядку не погашає. Статтею 625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. У разі порушення зобов'язання, як передбачено ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є зрозумілим і обґрунтованим. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які є достатніми та узгоджуються між собою, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.11.2016 року в сумі 2 029 грн. 64 коп., у тому числі заборгованість за кредитом (поточна)- 00 грн. 00 коп; заборгованість за кредитом (прострочена) - 1 497 грн. 87 коп.; заборгованість за відсотками (поточна) - 00 грн. 00 коп., та заборгованість за відсотками (прострочена) - 531 грн. 77 коп.- мають бути задоволені в повному обсязі, як основані на законі. Також, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем, відповідно до меморіального ордеру №6207-7721 від 20.06.2018 року (а.с.1) в сумі 1762 грн. 00 коп., згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved