Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. Позов мотивовано тим, що 15.03.2017 року державним нотаріусом Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Вітер Л.О. позивачу видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 457, яким посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем Виконавчого комітету Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 24.04.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 26, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, є її син, [PERSON], [INFO]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 1,87 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. Цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER]. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 83027173 від 21.03.2017 року, 15.03.2017 року державним нотаріусом Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Вітер Л.О. на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.03.2017 року проведено державну реєстрацію позивача права приватної власності на земельну ділянку, що розташована на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER]. 15.03.2017 року державним нотаріусом Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Вітер Л.О. позивачу видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 461, яким посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем Виконавчого комітету Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 24.04.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 26, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, є її син, [PERSON], [INFO]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 1,87 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. Цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER]. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 83028198 від 21.03.2017 року, 15.03.2017 року державним нотаріусом Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Вітер Л.О. на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.03.2017 року проведено державну реєстрацію позивача права приватної власності на земельну ділянку, що розташована на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER]. 30.12.2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаївщина-Агро" укладено Договір оренди землі, за умовами п.п. 1, 2, 8 якого [PERSON] передала, а ТОВ "Гаївщина-Агро" прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,87 га, в тому числі ріллі 1,87 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, кадастровий номер: [NUMBER], терміном на 10 років. 30.12.2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаївщина-Агро" укладено Договір оренди землі, за умовами п.п. 1, 2, 8 якого [PERSON] передала, а ТОВ "Гаївщина-Агро" прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,87 га, в тому числі ріллі 1,87 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, кадастровий номер: [NUMBER], терміном на 10 років. Договори оренди землі від 30.12.2014 року з ТОВ "Гаївщина-Агро" [PERSON] не укладала і не підписувала, передачу земельних ділянок згідно Актів приймання передачі земельної ділянки від 3012.2014 року Орендарю не здійснювала, участі при складанні Актів визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що передаються в оренду ТОВ "Гаївщина-Агро" на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 30.12.2014 року не приймала і підписи від її імені в зазначених Договорах оренди землі від 30.12.2014 року, Актах приймання передачі земельної ділянки від 30.12.2014 року та Актах визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що передаються в оренду ТОВ "Гаївщина-Агро" на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 30.12.2014 року виконано не нею, а іншою особою. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд винести рішення, яким визнати недійсними Договори оренди землі, укладені 30.12.2014 року між [PERSON] та ТОВ "Гаївщина-Агро", кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] та кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Зобов"язати ТОВ "Гаївщина-Агро" повернути позивачу земельну ділянку площею 1,87 гектарів, кадастровий номер [NUMBER], та земельну ділянку площею 1,87 гектарів, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, цільове призначення земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Стягнути з відповідача судовий збір та витрати пов"язані з проведенням експертизи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення згідно позову. Просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Кулик В.О. в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в позовних вимогах повністю, так як [PERSON] особисто укладала та підписувала договори оренди земельних ділянок. Суд, заслухавши сторони по справі, свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997 р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь - якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що 15.03.2017 року державним нотаріусом Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Вітер Л.О. позивачу видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 457, яким посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем Виконавчого комітету Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 24.04.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 26, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, є її син, [PERSON], [INFO]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 1,87 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. Цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER]. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 83027173 від 21.03.2017 року, 15.03.2017 року державним нотаріусом Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Вітер Л.О. на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.03.2017 року проведено державну реєстрацію позивача права приватної власності на земельну ділянку, що розташована на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER]. 15.03.2017 року державним нотаріусом Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Вітер Л.О. позивачу видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 461, яким посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем Виконавчого комітету Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 24.04.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 26, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, є її син, [PERSON], [INFO]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 1,87 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. Цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER]. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 83028198 від 21.03.2017 року, 15.03.2017 року державним нотаріусом Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Вітер Л.О. на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.03.2017 року проведено державну реєстрацію позивача права приватної власності на земельну ділянку, що розташована на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER]. 30.12.2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаївщина-Агро" укладено Договір оренди землі, за умовами п.п. 1, 2, 8 якого [PERSON] передала, а ТОВ "Гаївщина-Агро" прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,87 га, в тому числі ріллі 1,87 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, кадастровий номер: [NUMBER], терміном на 10 років. 30.12.2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаївщина-Агро" укладено Договір оренди землі, за умовами п.п. 1, 2, 8 якого [PERSON] передала, а ТОВ "Гаївщина-Агро" прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,87 га, в тому числі ріллі 1,87 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Васильківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, кадастровий номер: [NUMBER], терміном на 10 років. Відповідно до висновку експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 116 від 16.03.2018 року підписи від імені [PERSON] в графах "Орендодавець" в чотирьох примірниках: Договору оренди землі від 30.12.2014 року, зареєсрованого між [PERSON] (Орендодавець) та ТОВ "Гаївщина-Агро" в особі директора Рибака Володимира Івановича (Орендар), Акту приймання передачі земельної ділянки та Акту визначеня меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) - додатках до вищевказаного договору, виконані не [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона особисто була присутня того дня, коли [PERSON] повинна була підписати додаткову угоду, але прийшла її дочка [PERSON] та сказала, щоб вона нічого не підписувала, бо так сказав [PERSON] Тому ніяких угод в її присутності [PERSON] не підписувала. Пояснила, що основний договір оренди в її присутності [PERSON] не підписувала. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України), допустимим є доказ, який одержаний з дотриманням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України). Суд вважає, що висновок експертизи містить інформацію щодо предмета доказування, підстав вважати, що висновок отриманий з порушенням порядку немає, тому такий доказ є належним та допустимим. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом, зокрема вимогам ст. 203 ЦК України, згідно з якою особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Таким чином, будь-який правомірний правочин реалізується суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення, яке повинно бути виражене об'єктивно та відповідати внутрішній волі учасника правочину, оскільки в противному випадку можуть мати місце негативні наслідки. Відповідно до ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. Із положень ч. 3 ст. 203 ЦК України вбачається, що правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Статтею 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, які можуть вчиняться усно (ст. 206 ЦК України), належить вчиняти в письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що [PERSON] спірні договори оренди землі не укладала, оскільки відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, Статтею 26 Закону України від 01.07.2004 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що записи до Державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. ст. 124, 125, 126 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 2073 «Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі», у договорі оренди землі обов'язково мають бути зазначені істотні умови договору: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її винесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст.4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2560,00 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2250,24 грн. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, та законними, а тому підлягають до задоволення. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved