Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" (далі - ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД"), товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" (далі - ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" (далі - ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр"), про визнання недійсним договору купівлі-продажу місця стоянки та витребування майна з чужого володіння. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Васалатія К.А. від 15 березня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі № 756/3685/17 за позовом [PERSON] . Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2019 року цивільну справу № 756/3685/17 за позовом [PERSON] передано на розгляд судді Андрейчуку Т.В. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за договором купівлі продажу від 17 липня 2001 року ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" придбало у ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" місце стоянки за № 40 площею 10,6 кв. м в підземній автостоянці, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як стверджував позивач, указане місце стоянки належало на праві спільної власності ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" та ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД", оскільки весь збудований об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: [ADDRESS] , знаходився у спільній власності згаданих підприємств. [PERSON] покликався на те, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 31 липня 1991 року № 455 Київському технологічному інституту легкої промисловості було відведено земельну ділянку площею близько 1,0 га для будівництва гуртожитку на 614 місць з вбудованими приміщеннями бібліотеки і буфету, в комплексі з об`єктами обслуговування за адресою: [ADDRESS] . За спільним рішенням Київського технологічного інституту легкої промисловості та товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вема" (далі - ТОВ "Торговий дім "Вема") вирішено, що інститут виступає замовником будівництва, а ТОВ "Торговий дім "Вема" його фінансує, після завершення будівництва інститут передає ТОВ "Торговий дім "Вема" дві спарені секції гуртожитку як частку в будівництві. У 1992 році ТОВ "Торговий дім "Вема" змінило назву на ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД". 03 липня 1993 року між ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та спільним україно-гренадським підприємством "Ю/А Міжнародна група" (далі - СП "Ю/А Міжнародна група") укладено договір № 33 про спільну діяльність, за умовами якого сторони об`єдналися для ведення спільної діяльності з проектування, будівництва, ведення монтажних, спеціальних, оздоблювальних та інших робіт, пов`язаних із закінченням будівництва та введенням в експлуатацію двох спарених секцій будівлі гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , а також спільного його використання. 12 жовтня 1994 року між ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та товариством з обмеженою відповідальністю "Джамп" (далі - ТОВ "Джамп") укладено договір № 41.7/02-10, за яким ТОВ "Джамп" залучено для дольової участі у спорудженні будівлі за адресою: [ADDRESS] . 08 листопада 1994 року між ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та ТОВ "Джамп", за письмовою згодою СП "Ю/А Міжнародна група", укладено угоду № 33П про зміну та доповнення договору про спільну діяльність від 03 липня 1993 року № 33, за умовами якої ТОВ "Джамп" прийняло на себе всі права і обов`язки СП "Ю/А Міжнародна група" за договором від 03 липня 1993 року № 33, здійснивши таким чином заміну особи у спільній діяльності. У подальшому ТОВ "Джамп" передало всі свої права та обов`язки за договором від 03 липня 1993 року № 33 ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр", а також підтвердило, що внески ТОВ "Джамп" за договором від 12 жовтня 1994 року № 41.7/02-10 вважатимуться внесками ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр". Розпорядженням Мінської районної державної адміністрації м. Києва від 08 серпня 1996 року № 621 було затверджено акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію в липні 1996 року гуртожитку Державної академії легкої промисловості України за адресою: [ADDRESS] загальною площею 13268,00 кв. м, 14-16 поверхів з прибудованою підземною автостоянкою, а також затверджено договір інвестування об`єкта будівництва від 10 лютого 1993 року № 21-а, укладений між Державною академією легкої промисловості України та ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД", про розподіл збудованих об`єктів. Листом Мінської районної державної адміністрації м. Києва від 16 жовтня 1996 року № 727а Державну академію легкої промисловості України повідомлено, що введеному в експлуатацію будинку гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (будівельна адреса) присвоєно номер 2-Л. 20 вересня 1996 року Київським міським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" на частину гуртожитку загальною площею 8724,32 кв. м та прибудовані приміщення підземної автостоянки площею 6412,00 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, в результаті спільної діяльності ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" на підставі договору від 03 липня 1993 року № 33 із змінами та доповненнями, а також договору від 12 жовтня 1994 року № 41.7/02-10 було створено їх спільне майно, а саме будівлю на [ADDRESS] загальною площею 13268,00 кв. м, житловою площею 4638,00 кв. м, яке після введення будівлі в експлуатацію підлягало поділу пропорційно фінансовим та матеріальним витратам на його будівництво. 12 грудня 1994 року між [PERSON] та ТОВ "Джамп" було укладено договір № 10/12-9, предметом якого є дольова участь позивача у будівництві споруди за адресою: [ADDRESS] . За цим договором позивач сплатив 850000000,00 крб, проте ні ТОВ "Джамп", ні його правонаступник у зобов`язанні ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" не передали [PERSON] житлове приміщення та місце стоянки. 17 та 19 травня 2016 року [PERSON] та ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" укладено угоди № № 1 і 2 про доповнення та зміну умов договору від 12 грудня 1994 року № 10/12-9 та додаток до цього договору № 5, якими визначили, що об`єкт, який зобов`язується передати ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" у власність позивачеві за договором від 12 грудня 1994 року № 10/12-9, є місце стоянки за № 40 площею 10,6 кв. м в підземній автостоянці, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] стверджував, що придбання ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" за договором купівлі продажу від 17 липня 2001 року місця стоянки за № 40 площею 10,6 кв. м в підземній автостоянці, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] унеможливлює набуття позивачем права власності на цей об`єкт нерухомості. [PERSON] вказував, що договір купівлі продажу від 17 липня 2001 року, укладений між ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" і ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД", слід визнати недійсним, позаяк: він був укладений без повідомлення та згоди ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр"; він був підписаний неповноважною особою продавця - президентом ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД"; на майно ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" було накладено арешт на підставі наказу Арбітражного суду м. Києва від 05 серпня 1999 року № 12/484, а тому продавець не міг відчужити на користь ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" місце стоянки за № 40 площею 10,6 кв. м в підземній автостоянці, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; згаданий об`єкт нерухомості продано за заниженою ціною. З цих підстав [PERSON] просив суд визнати недійсним договір купівлі продажу стоянки від 17 липня 2001 року, укладений між ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" і ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД", посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й., зареєстрований в реєстрі за № 5с-1052; повернути ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" місце стоянки за № 40 площею 10,6 кв. м в підземній автостоянці, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач у ході розгляду справи неодноразово змінював свої позовні вимоги (т. 1, а. с. 131-143, т. 2, а. с. 81-94). У своїй заяві від 20 листопада 2017 року [PERSON] вказав, що за договором купівлі продажу від 17 липня 2001 року ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" придбало у ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" житлове приміщення № 55 площею 137,9 кв. м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначив, що указаний правочин є недійсним з тих же мотивів, що і договір купівлі продажу стоянки від 17 липня 2001 року (т. 1, а. с. 131-143). У заяві від 14 вересня 2020 року [PERSON] змінив підстави позову, зазначивши, що оспорювані правочини не могли бути вчинені, оскільки у продавця ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" не було правовстановлюючих документів на майно, яке ним було відчужене, а саме: житлове приміщення № 55 площею 137,9 кв. м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та місце стоянки за № 40 площею 10,6 кв. м в підземній автостоянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] вимагав визнати недійсними договори купівлі-продажу від 17 липня 2001 року, позаяк вони були підписані неповноважною особою продавця - президентом ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" (т. 2, а. с. 81-94). Остаточно [PERSON] просив суд визнати недійсним договір купівлі продажу жилого приміщення від 17 липня 2001 року, укладений між ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" і ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД", посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й., зареєстрований в реєстрі за № 5с-1054; скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" на житлове приміщення № 55 площею 137,9 кв. м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним договір купівлі продажу стоянки від 17 липня 2001 року, укладений між ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" і ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД", посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й., зареєстрований в реєстрі за № 5с-1052; скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" на місце стоянки за № 40 площею 10,6 кв. м в підземній автостоянці, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Маршала Тимошенка, 2-Л. Заяви [PERSON] про зміну підстав позову від 08 грудня 2020 року та від 11 березня 2021 року судом не прийняті та повернуті позивачеві, оскільки вони подані з порушенням строку, встановленого ч. 3 ст. 49 ЦПК України. Відповідач ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подало. Відповідач ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" подало до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому заперечувало проти позовних вимог. Так, відповідач зазначив, що законодавством, яке регулює спірні правовідносини, передбачено, що у разі продажу частки спільного майна сторонній особі, це не є підставою для визнання правочину недійсним, а співвласник управі вимагати переведення на нього прав і обов`язків покупця за вчиненим правочином. ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" вказувало на те, що спірні об`єкти нерухомості на час укладення ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" і ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" договорів купівлі-продажу від 17 липня 2001 року не були спільною власністю [PERSON] та ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр". Відповідач стверджував, що президент ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" не був обмежений у праві на підписання оспорюваних договорів. З цих підстав ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" просило суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позову. Третя особа ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" пояснення щодо позову чи відзиву на позовну заяву не подала. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Витребуваний судом за клопотанням представника відповідача оригінал квитанції до прибуткового касового ордера від 17 грудня 1994 року № 17-к позивач суду для огляду не надав. Представник відповідача ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" у судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причину неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності свого представника до суду не подав. Представник відповідача ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" у судовому засіданні заперечував проти позову [PERSON] просив суд відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а тому його позов слід задовольнити. Заслухавши вступні слова представника відповідача ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 31 липня 1991 року № 455 Київському технологічному інституту легкої промисловості було відведено земельну ділянку площею близько 1,0 га для будівництва гуртожитку на 614 місць з вбудованими приміщеннями бібліотеки і буфету, в комплексі з об`єктами обслуговування на [ADDRESS] . За спільним рішенням Київського технологічного інституту легкої промисловості та ТОВ "Торговий дім "Вема", оформленим протоколом від 02 лютого 1992 року, Київський технологічний інститут легкої промисловості є замовником будівництва, а ТОВ "Торговий дім "Вема" фінансує будівництво, якому після завершення будівництва інститут передає дві спарені секції гуртожитку як частку в будівництві. У 1992 році ТОВ "Торговий дім "Вема" змінило назву на ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД". 03 липня 1993 року між ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та СП "Ю/А Міжнародна група" укладено договір № 33 про спільну діяльність, за умовами якого сторони об`єдналися для ведення спільної діяльності з проектування, будівництва, ведення монтажних, спеціальних, оздоблювальних та інших робіт, пов`язаних із закінченням будівництва та введенням в експлуатацію двох спарених секцій будівлі гуртожитку на [ADDRESS] , а також спільного його використання. Договором визначено, що під час будівництва та після введення в експлуатацію частка СП "Ю/А Міжнародна група" складає 60 % від загальної площі житлових блоків двох спарених секцій, а частка ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" - 40 % за виключенням однокімнатного блоку та двох чотирикімнатних блоків на 2-му поверсі будівлі. За умовами цього договору ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" є замовником, а СП "Ю/А Міжнародна група" здійснює 100 % фінансування всіх робіт. 12 жовтня 1994 року ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та ТОВ "Джамп" укладено договір № 41.7/02-10, за яким ТОВ "Джамп" залучено для дольової участі у спорудженні будівлі на [ADDRESS] . Умовами цього договору сторони передбачили, що ТОВ "Джамп" на засадах дольової участі зобов`язується здійснити одноразову інвестицію для завершення будівництва. Розмір дольової участі, на яке ТОВ "Джамп" набуває право, визначається шляхом ділення внесеної ним суми на фактичну собівартість квадратного метра загальної площі в частині будівлі, яка підлягає розподілу між сторонами. Право власності на визначену площу переходить ТОВ "Джамп" з моменту підписання акта прийому-передачі з Київською державною академією легкої промисловості. 08 листопада 1994 року між ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та ТОВ "Джамп" укладено угоду № 33П про зміну та доповнення договору від 03 липня 1993 року № 33 "Про спільну діяльність", за умовами якої ТОВ "Джамп" прийняло на себе всі права і обов`язки СП "Ю/А Міжнародна група" за договором від 03 липня 1993 року № 33, укладеним між ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та СП "Ю/А Міжнародна група". За змістом цієї угоди СП "Ю/А Міжнародна група" участі в її укладанні не приймало, а його згоду на відступлення прав та обов`язків за договором від 03 липня 1993 року № 33 на користь ТОВ "Джамп" отримано відповідно до листа від 08 листопада 1994 року № 126. Договір про відступлення прав та обов`язків ТОВ "Джамп" на користь ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" відсутній, однак позивач посилався на те, що в подальшому ТОВ "Джамп" передало всі свої права та обов`язки за договором від 03 липня 1993 року № 33 ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" і підтвердило, що внески ТОВ "Джамп" за договором від 12 жовтня 1994 року № 41.7/02-10 вважатимуться внесками ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр". Розпорядженням Мінської районної державної адміністрації м. Києва від 08 серпня 1996 року № 621 було затверджено акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію в липні 1996 року гуртожитку Державної академії легкої промисловості України за адресою: [ADDRESS] загальною площею 13268,00 кв. м, 14-16 поверхів з прибудованою підземною автостоянкою, а також затверджено договір інвестування об`єкта будівництва від 10 лютого 1993 року № 21-а, укладений між Державною академією легкої промисловості України та ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД", про розподіл збудованих об`єктів. Листом Мінської районної державної адміністрації м. Києва від 16 жовтня 1996 року № 727а Державну академію легкої промисловості України повідомлено, що введеному в експлуатацію будинку гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (будівельна адреса) присвоєно номер 2-Л. 20 вересня 1996 року Київським міським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" на частину гуртожитку загальною площею 8724,32 кв. м та прибудовані приміщення підземної автостоянки площею 6412,00 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 17 липня 2001 року ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" (продавець) і ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" (покупець) уклали договір купівлі-продажу житла, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й., зареєстрований в реєстрі за № 5с-1054. За цим договором ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" придбало житлове приміщення № 55 площею 137,9 кв. м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цього ж дня ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" (продавець) і ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" (покупець) уклали договір купівлі-продажу стоянки, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й., зареєстрований в реєстрі за № 5с-1052, відповідно до якого ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" набуло у власність місце стоянки за № 40 площею 10,6 кв. м в підземній автостоянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 12 грудня 1994 року ТОВ "Джамп" та [PERSON] уклали договір № 10/12-9, предметом якого є дольова участь позивача у будівництві будівлі [ADDRESS] у результаті переуступки ТОВ "Джамп" свої частки, яка є його власністю відповідно до договору від 08 листопада 1994 року № 33П, укладеного між ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" та ТОВ "Джамп". Фізична величина частки, яку набуває [PERSON] за цим договором, складає не менше 180,00 кв. м загальної площі жилих приміщень. У додатку № 1 до цього договору обумовлено, які жилі приміщення передаються ТОВ "Джамп" [PERSON] (п. 1.2 договору). На підтвердження факту виконання своїх зобов`язань за договором позивач надав незасвідчену копію квитанції до прибуткового касового ордера від 17 грудня 1994 року № 17-к про сплату на користь ТОВ "Джамп" грошових коштів у сумі 850000000,00 крб. Оригінал вказаної квитанції, який суд за клопотанням представника відповідача зобов`язав надати для огляду в судовому засіданні [PERSON] , ним наданий не був. 17 та 19 травня 2016 року [PERSON] та ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" укладеного угоди № № 1 і 2 про доповнення та зміну умов договору від 12 грудня 1994 року № 10/12-9 та додатки до цього договору № № 5 і 7, якими визначили, що об`єкти, які зобов`язуються передати ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" у власність позивачеві за договором від 12 грудня 1994 року № 10/12-9, є житлове приміщення № 55 площею 137,9 кв. м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та місце стоянки за № 40 площею 10,6 кв. м в підземній автостоянці, яка розташована за адресою: м. Київ, вулиця Маршала Тимошенка, 2-Л. Згідно з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оспорювані договір купівлі-продажу житла та договір купівлі-продажу стоянки укладено ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" і ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" у період дії ЦК УРСР. За положеннями ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з ст. 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно (ст. 225 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦК УРСР за договором про сумісну діяльність сторони зобов`язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і т. ін. Ст. 432 ЦК УРСР передбачено, що для досягнення мети, зазначеної у ст. 430 цього Кодексу, учасники договору про сумісну діяльність роблять внески грошима чи іншим майном або трудовою участю. Грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю. Учасник договору про сумісну діяльність не вправі розпоряджатися своєю часткою у спільному майні без згоди інших учасників договору. Згідно зі ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Ст. 112 ЦК УРСР передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 113 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто шодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Доводи позивача з приводу того, що реєстраційне посвідчення на домоволодіння від 20 вересня 1996 року, видане Київським міським бюро технічної інвентаризації, яке посвідчує реєстрацію за ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" права власності частини гуртожитку загальною площею 8724,32 кв. м та прибудованих приміщень підземної автостоянки площею 6412,00 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , не є належним документом, що підтверджувало право власності ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" на об`єкти нерухомості, які були відчужені ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" на користь ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" за договорами купівлі-продажу від 17 липня 2001 року, не можуть бути підставою для визнання згаданих правочинів недійсними. Так, реєстраційне посвідчення на домоволодіння від 20 вересня 1996 року, було видане Київським міським бюро технічної інвентаризації на підставі акта про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та розпорядження Мінської районної державної адміністрації м. Києва від 08 серпня 1996 року № 621, яким затверджено вказаний акт та договір інвестування об`єкта будівництва від 10 лютого 1993 року № 21-а, укладений між Державною академією легкої промисловості України та ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД", про розподіл збудованих об`єктів. Акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та розпорядження Мінської районної державної адміністрації м. Києва від 08 серпня 1996 року № 621, на підставі яких ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" набуло у власність частину гуртожитку загальною площею 8724,32 кв. м та прибудовані приміщення підземної автостоянки площею 6412,00 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є чинними та ніким не оскаржені. Також слід зазначити, що умовами договору від 12 жовтня 1994 року № 41.7/02-10, на підставі якого ТОВ "Джамп" (правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр") залучено для дольової участі у спорудженні будівлі на [ADDRESS] , було передбачено, що право власності на частку (визначену площу) у цій будівлі переходить ТОВ "Джамп" з моменту підписання акта приймання-передачі з Київською державною академією легкої промисловості. Однак після введення в експлуатацію будинку гуртожитку на [ADDRESS] його поділу між ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" та ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" не відбулося, натомість право власності на частину гуртожитку загальною площею 8724,32 кв. м та прибудовані приміщення підземної автостоянки площею 6412,00 кв. м було зареєстровано лише за ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" Отже, ТОВ "Фінансово-будівельна група "Еліта-Центр" не вправі було укладати правочинів щодо розпорядження частиною гуртожитку загальною площею 8724,32 кв. м та прибудованими приміщеннями підземної автостоянки площею 6412,00 кв. м, зокрема договорів щодо відчуження на користь [PERSON] житлового приміщення № 55 площею 137,9 кв. м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та місця стоянки за № 40 площею 10,6 кв. м в підземній автостоянці, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Наведене свідчить про необґрунтованість доводів [PERSON] , що укладенням оспорюваних договорів купівлі-продажу порушуються його права чи інтереси. Поряд з цим суд відхиляє покликання позивача як на підставу для визнання недійсними договору купівлі-продажу житла від 17 липня 2001 року та договору купівлі-продажу стоянки від 17 липня 2001 року щодо відсутності у [PERSON] повноважень на укладення від імені ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" цих правочинів. оскільки [PERSON] не є учасником ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД", а тому здійснення органами управління цього товариства повноважень на представництво ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" не стосуються прав та інтересів позивача. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позовоних вимог. За приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] заявлено чотири вимоги немайнового характеру, за пред`явлення яких позивач повинен був сплатити судовий збір у сумі 2819,20 грн (768,40 грн х 4 = 2819,20 грн). Проте позивач його не сплатив, покликаючись норму п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", якою передбачено звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема статус ветеранів війни - учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до адміністративного суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У ст. 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст. 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими [PERSON] звернувся у цій справі. Тому, оскільки [PERSON] звернувся до суду з позовом з приводу оскарження договорів купівлі-продажу нерухомого майна, які не зачіпають порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, то судовий збір за подання [PERSON] позову у справі № 756/3685/17 підлягав сплаті. Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положень п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", викладеним, зокрема у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19). Отже, суддя, який вирішував питання про відкриття провадження у справі повинен був залишити позовну заяву без руху та запропонувати позивачеві сплати судовий збір за подання позовної заяви. Проте цього зроблено не було. Виправляючи згаданий недолік, суд стягує з [PERSON] в дохід держави судовий збір за пред`явлення позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено, у сумі 2819,20 грн (768,40 грн х 4 = 2819,20 грн).

Outcome: approved