Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

у березні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися у суд з позовом до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання недійсним кредитного договору. В обгрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що [PERSON] та ПАТ "Укрсоцбанк" уклали договір кредиту № 10-29/7369 від 18 червня 2008 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 269 357 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків річних на строк до червня 2033 року. В забезпечення виконання умов договору кредиту [PERSON] уклала з банком договір іпотеки № 02-10/2309 від 18 червня 2009 року, посвідчений нотаріально, за умовами якого в іпотеку банку була передана квартира за адресою: [ADDRESS]. Також в забезпечення виконання умов договору кредиту між [PERSON] та ПАТ "Укрсоцбанк" укладено договір поруки № 02-10/2310 від 18 червня 2008 року. На думку позивачів, вказаний кредитний договір є недійсним, оскільки його умови не відповідають вимогам закону. При його укладенні сторонами не досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, договір містить дискримінаційні та несправедливі умови, що призвело до суттєвого дисбалансу інтересів сторін. Всупереч вимогам закону відповідач не передбачив в договорі кредиту його орієнтовну сукупну вартість кредиту, виражену в простій зрозумілій формі в національній валюті. Крім того, договір містить інші несправедливі умови, зокрема споживчі кредити містять положення про право банку підвищувати відсотки, дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що ставить в тяжке несправедливе становище споживача в договірних зобов"язаннях. За таких підстав, позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 10-29/7369 від 18 червня 2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ "Укрсоцбанк". В порядку застосування наслідків недійсності договору кредиту визнати недійсним договір іпотеки № 02-10/2309 від 18 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., укладений між [PERSON] та ПАТ "Укрсоцбанк", а також визнати недійсним договір поруки № 02--10/2310 від 18.06.2008 р., укладений між [PERSON], [PERSON] та ПАТ "Укрсоцбан". Також позивачі просять застосувати двосторонню реституцію. В судове засідання представник позивачів надіслав клопотання про слухання справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на необгрунтованість вимог позивачів. У вересні 2015 року подана заява про застосування позовної давності. (а.с. 46, 73 т. 1) Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між [PERSON] та АКІБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" було укладено договір кредиту № 10-29/7329 в розмірі 269 357, доларів США (а.с. 8). В забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору між АКІБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] укладено договір іпотеки № 02-10/2309, посвідчений 18 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку шестикімнатну квартиру [ADDRESS] Також в забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором 18 червня 2008 р. між АКІБ соціального розвитку "Укрсоцбанк", [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 02-10/2310. (а.с. 18) Позивач як на недійсність кредитного договору посилається на те, що його умови не відповідають вимогам закону. При укладенні кредитного договору сторонами не досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, договір містить дискримінаційні та несправедливі умови, що призвело до суттєвого дисбалансу інтересів сторін. Всупереч вимогам закону відповідач не передбачив в договорі кредиту його орієнтовну сукупну вартість кредиту, виражену в простій зрозумілій формі в національній валюті. Крім того, договір містить інші несправедливі умови, зокрема споживчі кредити містять положення про право банку підвищувати відсотки, дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що ставить в тяжке несправедливе становище споживача в договірних зобов"язаннях. У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За положенням п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Частиною 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як Істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до положень ч. 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.. У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Як вбачається із договору кредиту, позивач [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування та погодилася із ними, підписавши договір без зауважень, отримала кошти в розмірі 269 000 доларв США і лише у 2015 році, майже через вісім років після отримання кредиту, заявила позовні вимоги про визнання договору кредиту недійсним. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, позивач мав довести ті обставини, за якими законодавець передбачає визнання кредитного договору недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, позивач була ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується її особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказі протилежного позивачем не надано. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами. Суд не може погодитись з доводами позивача, що спірний договір не відповідає вимогам закону України «Про захист прав споживачів» та порушує права позивача, як споживача, оскільки, ані нормами ЦК України, ані нормами Закону України «Про захист прав споживачів» не заборонено укладання кредитного договору з позичальниками. Як вбачається з матеріалів справи при укладанні спірного договору сторони погодили усі умови договору без будь-яких зауважень, а [PERSON] отримано кредитні кошти, що не заперечується позивачем. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання спірного договору недійсним у зв'язку із порушенням прав споживача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають,. Вимоги про застосування наслідків недійсності договору кредиту та визнання недійсним договір іпотеки № 02-10/2309 від 18 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., укладеного між [PERSON] та ПАТ "Укрсоцбанк", визнання недійсним договору поруки № 02--10/2310 від 18.06.2008 р., укладеного між [PERSON], [PERSON] та ПАТ "Укрсоцбанк", а також застосування двосторонньої реституції є похідними, а тому також не підлягають задоволенню. З огляду на наведене, в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed