Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

23 липня 2021 року позивач звернулась до Самарського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів. У вказаному позові зазначає, що 27.02.2008 року між нею та [PERSON] було розірвано шлюб. Від цього шлюбу вона з відповідачем має спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 23.11.2006 [PERSON] повинен сплачувати на користь позивача аліменти у розмірі 200,00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 26 жовтня 2006 року. Відповідно до розрахунку заборгованості з аліментів за виконавчим листом № 2-1945/07 головного державного виконавця Самарського відділу ДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Тищенко О.О. станом на 01.03.2021 за період з 2011 року по лютий 2021 року заборгованість по аліментах складає 69534,00 гривень. Розмір за аліментами, визначений державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржено. Позивач неодноразово зверталась до Відповідача з проханням сплатити заборгованість по аліментам, пропонувала дійти згоди щодо графіку погашення заборгованості, але останній на всі звернення не реагував, на даний час ухиляється від переговорів щодо сплати аліментів та як і раніше ухиляється від обов`язку щодо сплати аліментів, через що позивач змушена звернутись до суду. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 67469,00 та пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 67469,00 грн. Позивач у судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд, згідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін, а тому для ухвалення рішення немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з`явились до суду. Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно з рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2006 по справі № 2-1919 з [PERSON] , [INFO] , стягнуто на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 200,00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а.с. 6). [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] », про що вбачається зі свідоцтва про шлюб, виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, дата реєстрації шлюбу - 14 лютого 2013 року (а.с. 5). З розрахунку заборгованості з аліментів за виконавчим листом № 2-1945/07 з [PERSON] вбачається, що за останнім наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 69534,00 грн. за період з 2011 року по лютий 2021 року (а.с. 11). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається ст.ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження". Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження"). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом, що передбачено ч. 4 ст. 195 СК України. Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. В рамках даної справи заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов`язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку, в рамках даної справи не оскаржені. Виходячи з наведених положень Сімейного кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження" у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам за вказаний період, обчисленої згідно з розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ні стягувачем, ні боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. Таким чином, вимога позивача про стягнення заборгованості по аліментам задоволенню не підлягає. Стосовно стягнення пені за прострочення сплати аліментного зобов`язання суд зазначає наступне. Так, стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов`язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Проте, таких обставин відповідачем суду не доведено, а судом в ході судового розгляду не встановлено. Згідно з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми права до спірних правовідносин, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду. Так, постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц ( реєстраційний 75296544) містить висновки про відступлення від висновків, які викладені в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. та в наступних постановах того ж суду, щодо застосування ст. 196 СК України. За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду пеня за прострочення сплати аліментів згідно з положеннями ст. 196 СК України, має розраховуватися виходячи з таких вимог закону. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Zp=(A1Х1%ХQ1)+(A2Х1%ХQ2)+……….(AnХ1%ХQn), де: Zp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З матеріалів справи і зокрема, розрахунку державного виконавця видно, що за період з 2011 року по лютий 2021 року включно боржник допустив несплату аліментів на загальну суму 69534,00 гривень. Отже, виходячи з цих обставин справи, наведених вимог закону, суд перевіривши наведений позивачем у позові розрахунок пені, приходить до висновку, що розмір пені за період з 2011 року по червень 2021 року включно у розмірі 67469,00 гривень не перевищує її межі визначені ч. 1 ст. 196 СК України, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] , в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 2011 року по лютий 2021 року включно у розмірі 67469,00 гривень., в іншій частині позовних вимог відмовити. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 908,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial