Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, який уточнила в ході розгляду справи. В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 845, виданого Запорізьким виробничим алюмінієвим комбінатом 15.02.1995 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO] року. При житті [PERSON] склала заповіт, яким заповідала [PERSON] належну їй частку квартири. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2008 року по справі № 2-357/2008 за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування на 1/4 частки квартири [ADDRESS], а за [PERSON], [PERSON], [PERSON] за кожним право власності на 1/4 частки вказаної квартири. Відповідно до договору дарування від 06.12.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 2444 [PERSON] передав у власність [PERSON], як дарунок, 1/4 частку квартири [ADDRESS]. Отже, враховуючи викладене, позивачу належить 1/2 частина вказаної квартири. Станом на дату подання позовної заяви у вказаній квартирі проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON] з дівчиною. За комунальні послуги [PERSON] не сплачує, натомість, разом з дівчиною постійно чинить позивачу та [PERSON] перешкоди у користуванні житлом. Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/4 частку зазначеної квартири; встановити порядок користування квартирою, виділивши [PERSON] у користування ізольовану кімнату площею 12,61 кв.м, виділивши [PERSON] та [PERSON] у користування ізольовану кімнату площею 17,82 кв.м, підсобні приміщення залишити у спільному користуванні; заборонити будь-якій особі, без належних правових підстав проживати у [ADDRESS]; зобов'язати МКП „Основаніє" розділити особові рахунки між [PERSON] та [PERSON] відповідно до займаних житлових приміщень. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві, просив ухвалити заочне рішення по справі. Представник третьої особи МКП „Основаніє" в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог про зобов'язання МКП „Основаніє" розділити особові рахунки між [PERSON] та [PERSON] відповідно до займаних житлових приміщень, посилаючись на те, що позивач не може просити про зобов'язання третьої особи вчинити дії, крім того, рішення суду про визначення порядку користування між сторонами є підставою для розподілу особових рахунків сторін. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. На підставі ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/4 частки квартири [ADDRESS] на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2008 року у справі № 2-357/2008 (а.с. 8). Крім того, позивач є власником 1/4 частки квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 06.12.2013 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2444 (а.с. 9-10). Окрім того, встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] є відповідач - [PERSON] та третя особа - [PERSON], кожному з них належить по 1/4 частки вказаної квартири на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2008 року у справі № 2-357/2008 (а.с. 8). Враховуючи, що позивач [PERSON], відповідач - [PERSON] та третя особа - [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі зазначених вище правовстановлюючих документів, тому відсутні передбачені законом підстави для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку вказаної квартири та визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/4 частку зазначеної квартири. За вказаних обставин в цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 3 цієї статті встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди -судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи (п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок") Із матеріалів справи видно, що позивач - [PERSON], відповідач - [PERSON] та третя особа - [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Частка [PERSON] у праві спільної часткової власності становить 1/2, а частки у праві спільної власності відповідача - [PERSON] та третьої особи - [PERSON] є рівними і становлять - 1/4 (а.с.6). Спірна квартира має загальну площу - 54,73 кв. м, житлову площу - 30,43 кв. м, складається з 2-х ізольованих кімнат площею: 17,82 кв. м та 12,61 кв.м. На долю позивача [PERSON] припадає 15,21 кв.м житлової площі, на долю [PERSON] та [PERSON] припадає по 7,6 кв.м житлової площі. Важливим є те, що між власниками склався фактичний порядок користування житловими приміщеннями. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] користуються кімнатою площею 17,82 кв. м, а відповідач користується кімнатою 12,61 кв.м. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] бажають мати у користуванні кімнату площею 17,82 кв. м. Спостерігається, що встановлення запропонованого позивачем порядку користування квартирою не обмежує право користування відповідача, як власника 1/4 частин квартири. Отже, суд погоджується з запропонованим позивачем порядком користування квартирою, тому вважає за можливе задовольнити позов в цій частині. Позивач у поданому до суду позові просить захистити його права у обраний ним спосіб, а саме: заборонити [PERSON] чинити перешкоди у користуванні житлом позивачу та третій особі, а саме закривати кімнати, обмежувати доступ до усіх приміщень квартири, а також заборонити будь-якій особі, без належних правових підстав проживати у квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно до ст. 11 ЦПК України, встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, тобто визначення відповідачів, як осіб, до яких пред'являється позов, є виключним правом позивача. Згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 3 ЦПК України особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб. Оскільки правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме його прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений до справи відповідач відповідальним за це. Проте в порушення вимог закону позивач у позові не зазначив та не надав суду доказів про те, що відповідач або інша особа чинять перешкоди позивачу у користуванні власністю, не вказав яким чином їх дії чи бездіяльність унеможливили в повній мірі реалізувати позивачу свої права, та що права позивача можуть бути захищені у визначений ним спосіб. За вказаних обставин, у задоволенні позову [PERSON] в цій частині слід відмовити. Щодо позовних вимог [PERSON] про зобов'язання МКП „Основаніє" то ці вимоги не можуть бути задоволені судом, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства суд не вправі виносити рішення, яким покладати обов'язок розподілити особові рахунки на особу, яка не була відповідачем у справі, а визначена позивачем в якості третьої особи - МКП „Основаніє".

Outcome: partial