Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ЛКП „Львівелектротранс, в якому згідно уточнених вимог просить: визнати дії керівництва ЛКП «Львівелектротранс» щодо нарахування заробітної плати незаконними, такими, що призвели до того, що заробітна плата виплачувалася в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати; стягнути з ЛКП „Львівелектротранс на його користь недоплачену частину заробітної плати у сумі 3366,30 грн.; стягнути з відповідача на його користь компенсацію за нанесену моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що працює у відповідача на посаді водія трамвая. Всупереч наказу №54 від 20.02.2012 року, «про відтермінування застосування норм оплати праці», прийнятого керівництвом відповідача та всупереч ЗУ «Про державний бюджет на 2012 р.», з липня 2012 р. адміністрацією ЛКП „ Львівелектротранс розрахунок тарифних ставок не було переглянуто і оплата праці проводилась з розрахунку мінімальної зарплати в розмірі 1102 грн., що суперечить ст.97 КЗпП України, п.1.1.8. Галузевої Угоди на 2010-2012 роки та п.5.2. Колективної Угоди ЛКП „Львівелектротранс на 2011-2013 роки. Окрім майнової шкоди у виді не донарахованої заробітної плати, неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства позивачу була завдана і моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 2000грн. В судовому засіданні позивач та її повноважний представник позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позову заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату праці вдповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.ст. 2-4 ст. КЗпП України, Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобовязаний погождити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч.2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Судом встановлено, що позивач працює у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді водія трамвая, з оплатою праці згідно штатного розпису. На підприємстві для таких працівників встановлена оплата праці по схемах тарифних окладів та тарифних ставках, які розраховуються з врахуванням визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати. Статтею 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012р." та статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013р." розмір мінімальної заробітної плати становить - з 01.07.2012р. - 1102 грн., з 01.10.2012р. - 1118 грн., 01.12.2012р. - 1134 грн., з 01.01.2013р. - 1147 грн., з 01.12.2013р. - 1218 грн. Наказом ЛКП „Львівелектротранс №54 від 20.02.2012р. на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних) визначені Законом України „Про державний бюджет України на 2012рік та наказано застосувати з 01.01.2012 року по 31.03.2012 року 01.07.2012р. мінімальну заробітну плату -1073грн. до 01.07.2012 року. Наказ видано на підставі пункту 1.1.8 Галузевої угоди на 2010-2012р., пункту 5.2. Колективної угоди ЛКП „Львівелетротранс на 2011-2013 роки. 27.06.2012 року директором ЛКП «Львівелектротранс» було видано наказ №230 згідно якого проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», з 01.01.2013 року у розмірі 1102 грн. 04.09.2012 року директором ЛКП «Львівелектротранс» було видано наказ № 320 згідно якого проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» з 01.10.2012 року по 31.10.2012 року в розмірі 1118 грн. до 01.04.2013 року. 30.11.2012 року директором ЛКП «Львівелектротранс» було видано наказ № 449 згідно якого проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» з 01.12.2012 по 31.12.2012 рік -1134 грн. до 01.06.2013р. 04.01.2013 року директором ЛКП «Львівелектротранс» було видано наказ № 06/а згідно якого проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» з 01.01.2013р.-1147 грн. до 01.07.2013 р. 29.11.2013 року директором ЛКП «Львівелектротранс» було видано наказ № 543/а згідно якого проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» з 01.01.2013р.-1218 грн. до 01.06.2014 р. В порушення вимог ст. 14 ЗУ „Про оплату праці, яка передбачає, що норми колективного договору, які допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більше як шість місяців, а також аналогічного положення п.1.1.8. Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським обєднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі „Федерація роботодавців ЖКГ України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012р. та ч.2 ст.97 КЗпП України, відповідач -ЛКП „Львівелектротранс по спливу терміну на який було від терміновано застосування норм оплати праці проводив розрахунок тарифних ставок з мінімальної заробітної плати в неналежному розмірі. Розмір тарифної ставки позивача у вказаний в позові період був меншим ніж передбачалося умовами галузевої угоди, а саме вини відповідача ЛКП „Львівелектротранс, що потягло недоплату йому заробітної плати за певний період. Зі змісту галузевої угоди на 2010-2012 роки, вбачається, що сторони визнали угоду як чинний правовий акт, на підставі якого здійснюється регулювання трудових відносин та соціально-економічних питань в житлово-комунальному господарстві, а прийняті сторонами зобовязання та норми поширюються на всіх найманих працівників та роботодавців, що перебувають у сфері дії суб'єктів угоди і є обовязковими для виконання. Відповідно до галузевої угоди, мінімальна тарифна ставка за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника І розряду - у розмірі не менше 120 % розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом. Статтею 13 Закону України „Про Державний бюджет України на 2012р. установлено мінімальну заробітну плату з 1 січня - 1073грн., на підставі якої підлягали перегляду тарифні ставки у ЛКП „Львівелектротранс. Згідно п. 1.1.8 галузевої угоди, на період подолання фінансових труднощів, але не більш як шість місяців підприємством можуть застосовуватись норми оплати праці нижче норм визначених генеральною, галузевою або регіональними угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена частина заробітної плата за квітень 2013 року серпень 2014 року у сумі 3366,30 коп. З наведеного вбачається, що відповідачем не взято до уваги те, що відповідно до ст.ст. 21, 22 ЗУ "Про оплату праці" та п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року, роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. В обгрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилався лише на те, що неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства йому була завдана моральна шкода яку він оцінює у 10000грн., однак всупереч нормам ст.60 ЦПК України такі вимоги позивачем не доведено. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з ушкодженням здоров»я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім»ї. Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд допускає можливість заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача, проте оцінює її у розмірі меншому ніж заявлено у позові.

Outcome: partial