Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № SAMMC01000501416309 від 24.08.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 0,00 руб., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг та тарифів. У порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 18.05.2013 року має заборгованість - 25067,95 руб., що за курсом 0,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.05.2013 року складає 6266,99 гривень, яка складається з наступного: 1486,37 руб - заборгованість за кредитом, 2206,92 руб. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 17800,00 руб. - заборгованість по комісії за користування и кредитом, а також штрафи відповідно до п.11.6 умов та правил надання банківських послуг: 2500,00 руб .- штраф (фіксована частина), 1074,66 руб. - штраф (процента складова). Просив суд стягнути з відповідача на користь Закритого акціонерного товариства Московський комерційний банк «Москомприватбанк» (рахунок47422810510000000223, кор. рахунок №30101810400000000342 в Московському відділені №2 Банка Росії м. Москви, БИК 44585342, інн 7750003990, КПП 775001001, ОГРН 1067711004360) заборгованість у розмірі 25067,95 руб., що за курсом 0,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.05.2013 року складає 6266,99 гривень, за кредитним договором № SAMMC01000501416309 від 24.08.2008 року та суму судового збору - 229,40 гривень. В судовому засіданні представник позивача - ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» Палій Ю.В. позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання жодного разу не з'явилась, про день розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення про причину неявки до суду не надійшло. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно зі ст. 224 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. ч. 2, 3 ст. 32, ст. 44 Закону України «Про міжнародне приватне право» у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином. Відповідно д вимог ч.1 ст. 20 Конвенції про правому допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікована ВРУ 10.11.1994 року позови до осіб, які мають місце проживання на території и однієї з договірних сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї договірної сторони Згідно зі статтею 410 ЦПК іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні юридичні особи - це такі юридичні особи, які засновані і зареєстровані за межами України у порядку, встановленому законодавством іншої країни. Процесуальна правосуб'єктність іноземних юридичних осіб визначається правом держави, в якій її засновано. Відповідно до статті 26 Закону України "Про міжнародне приватне право" цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначається особистим законом юридичної особи. За статтею 25 цього ж Закону особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи, де місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави. Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 12), свідоцтвом про внесення запису в Єдиний державний реєстр юридичних осіб (зворот а.с. 11), Генеральною ліцензією на здійснення банківських операцій (зворот а.с. 12) позивач довів свій правовий статус іноземного елемента іноземної юридичної особи. Відповідно до статті 7 ЦПК цивільне судочинство здійснюється державною мовою. Встановлення і застосування змісту іноземного права - це правозастосовний процес, який здійснюється судом на підставі та в межах національного права згідно із загальновизнаними принципами міжнародного права, такими, як: суверенна рівність держав, самовизначення, невтручання у внутрішні справи. Розгляд цивільних справ з іноземним елементом здійснюється за "законом суду", тобто юридичною підставою застосування іноземного права на території України є норми ЦПК, Закон України "Про міжнародне приватне право" тощо. Норми права інших держав суд застосовує у разі, коли це встановлено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (частина шоста статті 8 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таке ж поняття кредитного договору міститься в ст. 819 ЦК РФ. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно укладеного кредитного договору SAMMC01000501416309 від 24.08.2008 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 0,00 руб., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг та тарифів (а.с.6-11). При цьому відповідно до заяви позичальника, яка була підписана ним особисто останній підтвердив своє ознайомлення та згоду з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані йому в письмовій формі та підтвердив факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування в Приватбанку та виразив згоду, що вказана заява разом з запропонованими Приватбанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. (а.с.6). Відповідно до ст. 629 ЦК України та ст. 310 ЦК РФ, договір є обовя`зковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до п. 9.4 Умов, [PERSON], як позичальник, зобов`язувалася погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати послуги банку на умовах, передбачених Договором. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-5) доведено, що відповідачка позичальник [PERSON] - не виконувала свої зобов`язання по кредитному договору, припинила сплату будь-яких платежів по платіжній карті, в результаті чого станом на 18 травня 2013 року має заборгованість по кредиту в сумі 1486 рублів 37 копійки. Отже, вимога позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 1486 рублів 37 копійки підлягає до повного задоволення. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також Умовами (п. 6.6.) передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки. Пунктом 6.6 Умов надання банківських послуг передбачено, що проценти за користування кредитом, передбачені тарифами, нараховуються щоденно на вхідний залишок на рахунку кредитної заборгованості до дати погашення включно і приєднуються до оплати в останній операційний день місяця. За користування кредитом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 365 високосний рік і 366 календарних днів у році. Розрахунком заборгованості (а.с. 4) доведено, що [PERSON] допустила заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 2206 рублів 92 копійок і така сума заборгованості підлягає стягненню з боржника-позичальника. Пунктом 6.6.1 Умов надання банківських послуг передбачено, що за несвоєчасне виконання договірних зобовязань позичальник оплачує штрафи, пеню або додаткову комісію розмір яких встановлюється тарифами. Станом на 18 травня 2013 року Банк нарахував боржнику [PERSON] заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 17800 рублів (а.с. 4) і така сума заборгованості також підлягає стягненню з божника. Відповідно до п. 11.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань передбачених кредитним договором більш ніж на 90 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 2500 гривень + 5% від суми позову, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. З врахуванням таких Умов договору, суд приходить до висновку, що фіксована частина штрафу 2500,00 руб. та процентна складова штрафу 1074,66 руб. підлягає до повного задоволення. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 2.6 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору між сторонами, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується Банком на такий же термін. Пунктом 9.3 Умов передбачено, що у випадку незгоди зі змінами правил та/або тарифів банку, позичальник зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком (у випадку, якщо вона є), в тому числі заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово проінформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання. Таке свідчить про те, що сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто, момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Таким чином, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії карти. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору, 24 серпня 2008 року, ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. Зокрема, відповідач не надав банку письмової заяви про закриття картрахунку. За таких обставин строк дії картки, у тому числі і строк дії кредитного договору, продовжився з кожним роком і діяв до 24 серпня 2013 року. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Банк заявив вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у російських рублях та визначив її еквівалент у гривні станом на 18 травня 2013 року по курсу 0,25. З урахуванням наведених норм закону та встановлених обставин справи суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, що виникла у зв'язку з порушенням кредитного зобов'язання у загальному розмірі - 25067,95 руб., що за курсом 0,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.05.2013 року складає 6266,99 гривень, яка складається з наступного: 1486,37 руб - заборгованість за кредитом, 2206,92 руб. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 17800,00 руб. - заборгованість по комісії за користування и кредитом, а також штрафи відповідно до п.11.6 умов та правил надання банківських послуг: 2500,00 руб .- штраф (фіксована частина), 1074,66 руб. - штраф (процента складова). (а.с.3-4, 5) Також суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, які були понесені ним у зв'язку із зверненням до суду і розглядом цієї цивільної справи, по сплаті судового збору у розмірі 229,40 грн., що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 258, 509, 525, 526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved