Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.10.2020 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» Роменський комбінат хлібопродуктів про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, грошових коштів, невиплачених при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до наказу № 37-к від 31.05.2018 року позивача прийнято на роботу в ДП ДАК "Хліб України" "Роменський КХП охоронником в службу охорони, як 31.10.2018 року було переіменовано на службу охорони сторожова. 31.03.2020 року згідно наказу № 6-к від 30.03.2020 року [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням (п. 3 ст. 38 КЗпПУ), що підтверджується записами за № 14 в його трудовій книжці серії [NUMBER] .На час його звільнення з роботи існувала заборгованість по виплаті заробітної плати без врахування податків та зборів станом на 29.04.2020 в розмірі 39533 грн. 90 коп., що підтверджується довідкою, яку надав відповідач,№ 393 від 30.04.2020 року, яка по цей день не погашена. У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. 09 жовтня 2020 року ухвалою Роменського міськрайонного суду відкрите провадження по справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 19). 01 грудня 2020 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Медвецького О.Ю., у якому зазначено, що відповідач категорично не згоден з позовними вимогами позивача та вважає позовну заяву необґрунтованою, незаконною та такою, що не підлягає задоволенню у зв`язкуіз наступним. По-перше, позивач пропустив строки для звернення до суду з вимогами про стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку. По-друге, позивач не вірно визначив розмір середньоденної та середньомісячної заробітної плати за останні 2 календарні місяці роботи, що своєю чергою призвело до неправильного визначення розміру вихідної допомоги та розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи, що позивач звільнився у березні 2020 року, то обчислювати середньомісячну заробітну плату необхідно виходячи із заробітної плати за січень 2020 рокуі лютий 2020 року.Заробітна плата у січні 2020 року становила 4 288,37 грн, а у лютому - 4 258,88 грн. Кількість робочих днів відповідно 21 і 20 днів, а разом - 41.Таким чином, 4 288,37 грн+4 258,88 грн=8 547,25 грн/41=208,47 грн.Отже, середньоденний заробіток позивача становить 208,47 грн.У зв`язку з наведеними розрахунками, розмір вихідної допомоги може становити((4 288,37+4 258,88)/41)20,5=4 273,625 грн, де 20,5 середньомісячна кількість робочих днів за 2 місяці.Таким чином, розмір можливої тримісячної вихідної допомоги може становити273,625 *3=12 820,88 грн. Отже, позивач не вірно визначив розмір можливої тримісячної вихідної допомоги.При цьому, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розраховується виходячи із середньоденної заробітної плати та може становити 125*208,47=26 058,75 грн, де 125 це кількість робочих днів з 01.04.2020 року по30.09.2020 року.Отже, розмір можливої тримісячної вихідної допомоги може становити 12 820,88 грн, а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні -26 058,75 грн, а не 16845,67 грн та 33 691,32 грн відповідно як це зазначив позивач. По-третє. позивач не вірно визначив розмір компенсації за невикористані 20 днів щорічної відпустки. Компенсація за невикористані 20 днів щорічної відпустки позивача становить 2722,34 грн, а не 5 478,20 грн. При цьому, зазначені 2 722,34 грн компенсації за невикористані 20 днів щорічної відпустки позивача враховано в довідці про заборгованість з виплати заробітної плати № 393 від 30.04.2020 року у березні місяці 2020 року (входить в суму 6 971,57 грн). По-четверте, позивач неправомірно вимагає компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 5 478,20 грн, адже розмір цієї компенсації, як уже зазначалося вище, входить в суму заборгованості із заробітної плати 39 533,90 грн і яка теж є однією з позовних вимог. Тобто, позивач вимагає стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки двічі. В суму заборгованості із заробітної плати, яка зазначена в довідці про заборгованістьз виплати заробітної плати [PERSON] , уже включено також суму грошових коштів, які підприємство зобов`язано було виплатити в день звільнення позивача. Вимога позивача про стягнення 5 478,20 грн компенсації за невикористані дніщорічної відпустки є необгрунтованою. По - п`яте, невиплата позивачу заробітної плати сталася за відсутності вини ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП». У відповідача виникли певні труднощі з виплатою заробітної плати своїм працівникам та утворилась певна заборгованість. 13.11.2018 року державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Воробйовою Мариною Михайлівною, при примусовому виконанні наказу № 920/35/18 від 02.05.2018 року було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти Боржника, що містяться на його рахунку(ах). Державним виконавцем накладено арешт на рахунок скаржника у AT "УкрСиббанк" МФО 351005 р/р [NUMBER] , з якого скаржник здійснює оплату заробітної плати та авансових платежів працівникам ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП» та здійснює розрахунки із Державним бюджетом. Також, накладено арешт на рахунок скаржника у AT "УкрСиббанк" МФО 351005 р/р [NUMBER] , який має вид: «Рахунки за спеціальними режимами їх використання для врахування страхових виплат» та який призначений для облік коштів на вимогу, цілі використання яких обумовлені окремими законодавчими актами України. Врешті арешт з рахунків відповідача був знятий, однак у зв`язку із незаконним списанням грошових коштів, які знаходились на його рахунках та які були призначені для сплати заробітної плати у відповідача з`явилась тимчасова заборгованість перед працівниками. При цьому, вже 23.01.2020 року на кошти відповідача знову було накладено арешт. Зазначений арешт було знято лише 17.06.2020 року після оскарження постанов державних виконавців до суду та постановлення судом ухвали про їх скасування. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 16.10.2014 було порушено провадження у справі № 920/1630/14 про банкрутство ДП ДАК "Хліб України" "Роменський КХП", яке було закрито лише 25.08.2020 року. Враховуючи наведені обставини, на даний час відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі та не має можливості вчасно виконувати свої зобов`язання щодо виплати всіх належних коштів своїм найманим працівникам. У зв`язку з вищевикладеним представник відповідача просить суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДП ДАК "Хліб України" "Роменський КХП" (а.с.46-62). 02 грудня 2021 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що в червні 2020 року за захистом порушених відповідачем - дочірнім підприємством Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Роменський комбінат хлібопродуктів» його трудових прав враховуючи норми ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства та ст. 20 ГПК України звертався до Господарського суду Сумської області з аналогічним позовом.Приймаючи до уваги, що позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, що тягне за собою правові наслідки, встановлені п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі. 03.09.2020 року Господарський суд Сумської області постановив ухвалу, якою закрив провадження по справі №920/501/20 за позовом [PERSON] до дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії України» «Роменський комбінат хлібопродуктів», роз`яснивши, що даний спір і розглядатися судом загальною юрисдикції в порядку цивільного судочинства.Позовна заява до Господарського суду Сумської області була подана з дотриманням всіх строків та на законних підставах. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.Доводи представника відповідача щодо пропуску строку на звернення до суду є необгрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду. Безпідставність та необґрунтованість доводів на які посилається представик відповідача у відзиві на позовну заяву спростовується як імперативними нормами статей 83, 94, 116, 117 Кодексу Законів про працю України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», і наданою самим відповідачем довідкою № 393 від 30.04.2020 року про заборгованість виплати [PERSON] нарахованої та невиплаченої заробітної плати.Аналізуючи норми права, можливо зазначити, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у дні звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Посилання відповідача на те, що середній заробіток за час затримки виплат при звільненні має таку ж правову природу, що й вихідна допомога є хибними з огляду на позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі №810/451/17, де вказано: «....71. Ураховуючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, позивач вважає порушеним своє право на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги на підставі статті 117 КЗпП України. 72. Водночас суди попередніх інстанцій, неправильно застосувавши норми матеріального права, не визначили розмір середнього заробітку, не встановили час затримки розрахунку, не встановили відповідних фактичних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення та не дослідили відповідні докази. 73. Також апеляційний суд дійшов помилкового висновку про різну правову природу «вихідної допомоги при звільненні» та «заробітної плати в аспекті правової оцінки виконання роботодавцем свого обов`язку виплатити працівникові всі суми, які йому належать при звільненні». На додані представником відповідача до відзиву на позовну заяву по справі «запитання до позивача» слід зазначити, що вони взагалі не стосуються ні предмет, ні підстав позову та ніяким чином не впливають на ціну позову. Крім цього, вся запитувана інформація наявна у відповідача такими, тому вважає питання представка відповідача такими, що не потребують відповіді, так як жодним чином на суть справи не впливають. Враховуючи поставлені представником відповідача до позивача запитання, а також доводи, які наведені у відзиві, постає тільки одне запитання: Чому у відповідача відсутні кошти на виплату заборгованої працівникам за рік заробітної: плати, а на виплату гонорару адвокату кошти знайшлися? Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Бездіяльність відповідача свідчить про його небажання виконувати свої зобов`язання тим самим обмежуючи позивач, як колишнього найманого працівника, у його правах. Отже, враховуючи необґрунтовані та не вмотивовані доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та надані останнім докази, слід зазначити, що мої позовні вимоги є законними, а доводи позивач про обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог - є обґрунтованими, вмотивованими і підтверджені належними, допустимими, достовірними та вірогідними письмовими доказами. 01 лютого 2021 року ухвалою Роменського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 108). Позивач у судове засідання підтримав позовну заяву з підстав викладених у ній, просив задовільнити позовні вимоги. Представник позивача адвокат Цимбал В.І. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв до суду не надходило. Представники відповідача адвокат Медвецький О.Ю. та адвокат Шевченко О.М. у судове засідання не з`явилися, в заявах до суду повідомили, що договір про надання правової допомоги між ними та ДП ДАК "ХЛІБ УКРАЇНИ" "РОМЕНСЬКИЙ КХП" закінчився. Відповідач у судове засідання не з`явився, клопотань до суду не надходило. На адресу суду повернувся конверт з повісткою про виклик з відміткою про відмову в одержанні, що відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним врученням судової повістки. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступного висновку. Як зазначено у трудової книжки [PERSON] серія [NUMBER] , відповідно до наказу № 37-к від 31.05.2018 року [PERSON] прийнято на роботу в ДП ДАК "Хліб України" "Роменський КХП охоронником в службу охорони (запис № 12). 31.10.2018 року згідно наказу № 76 від 17.09.2018 структурний підрозділ переіменовано на «службу охорони сторожова» (запис № 13). 31.03.2020 року згідно наказу № 6-к від 30.03.2020 року [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням (п. 3 ст. 38 КЗпПУ), що підтверджується записами за № 14 (а.с.8). Згідно заяви від 25.03.2020 [PERSON] просив його звільнити з посади охоронника з 31.03.2020 за власним бажанням, у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати. При звільненні просив провести повний розрахунок належних йому сум передбачених ст. 116 КЗпП України , у тому числі здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі 3-х місячного середнього заробітку, а також компенсацію за невикористані дні відпустки (а.с.9). Відповідно до Наказу № 6-К від 30.03.2020 року звільнити [PERSON] з роботи охоронника з 31.03.2020 за власним бажанням (п. 3 ст. 38 КЗпПУ). Нарахувати [PERSON] розрахункові кошти за 20 календарних дні невикористаної відпрацьованої щорічної відпустки (а.с.10). Відповідно до довідки ДП ДАК "Хліб України" «Роменський КХП» вих. № 393 від 30.04.2020, на час звільнення з роботи [PERSON] існувала заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 39533 грн. 90 коп. (а.с.12). 03 вересня 2020 року ухвалою Господарського суду Сумської області справа № 920/501/20 (920/1630/14) закрито провадження по справі за позовом [PERSON] до ДП ДАК "Хліб України" «Роменський КХП» про стягнення 61857,77 грн. та роз`яснено [PERSON] , що даний спір має розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства за встановленою територіальною підсудністю (а.с.13-14). 25 серпня 2020 року ухвалою Господарського суду Сумської області справа № 920/1630/14 припинено процедуру розпорядження майном ДП «ДАК "Хліб України"» «Роменський КХП». Провадження у справі № 920/1630/14 про банкрутство ДП «ДАК "Хліб України"» «Роменський КХП» закрити. Припинити дію мораторію на задоволення вимог кредиторів (а.с.52-55). 23 січня 2020 року постановою про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № 61047557 старшим державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику ДП «ДАК "Хліб України"» «Роменський КХП» (а.с.58). 24 січня 2020 року постановою про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № 61031305 державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та /або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику ДП «ДАК "Хліб України"» «Роменський КХП» (а.с.56-57). 17 червня 2020 року постановою про зняття арешту з коштів по виконавчому провадженню № 61031305 державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику ДП «ДАК "Хліб України"» «Роменський КХП», стягував [PERSON] (а.с.59). 17 червня 2020 року постановою про зняття арешту з коштів по виконавчому провадженню № 61047557 державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику ДП «ДАК "Хліб України"» «Роменський КХП», стягував [PERSON] (а.с.60). Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. В ч. 5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», зазначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі. Згідно з ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки зазначені в ст.116 цього кодексу підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом положень п.п. 2, 8 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08.02.1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 у справі №607/14495/16-ц, проаналізувавши положення трудового законодавства, що регулює предмет позовної давності, зробив висновок, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Працівник може вимагати від роботодавця всі виплати, на які він має право згідно з умовами трудового договору та законодавства, що застосовується. При цьому не має значення, здійснив роботодавець нарахування таких виплат чи ні. Такий підхід є логічним продовженням позиції, висловленої Конституційним Судом України у рішенні від 15.10.2013 №9-рп/2013. Верховний Суд наголосив, що перебіг 3-місячного строку звернення працівника до суду з вимогою про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Оскільки невиплата звільненому працівникові власником або уповноваженим ним органом усіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, такий працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки з квітня по вересень 2020 включно. Судом не зазначено конкретної суми до стягнення в зв"язку з ненаданням відповідачем витребуваних судом документів, що унеможливило здійснення судом розрахунків. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 2 Закону України «Про відпустки» та ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до вимог ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору. Згідно ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Мінпраці в своєму листі від 22 лютого 2008 року №33/13/116-08 вказує на те, що якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на щорічну відпустку за кілька попередніх років (y т. ч. i за 2, 3, 4 чи більше років), він має право використати їх, а в pазі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток, визначених пунктом 1 частини першої cт. 4 3акону України «Про відпустки». 3аконодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на щорічні відпустки, воно не містить заборони надавати щорічні відпустки y разі їх невикористання. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 25 грудня 2015 року №1675/13/84-15 обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсації за невикористані відпустки провадиться згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно абз. 1 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. З урахуванням наведеного, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані позивачем дні щорічної відпустки, провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, які передували його звільненню. Окрім того, п. п. 1.3, 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5, передбачено, що фонд оплати праці складається, зокрема з фонду додаткової заробітної плати, який, у свою чергу, включає, зокрема, суми грошових компенсацій у разі невикористаних щорічних відпусток. Згідно ч. 1 ст. 44 КЗпП України, при припиненні колективного чи трудового договору з підстав, зазначених у п.1 статті 40 КЗпП України, вихідна допомога виплачується у розмірі, не менше середньомісячного заробітку. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем вище вказаних вимог законів України дотримано не було, остаточний розрахунок при звільненні не проведений, було порушено право позивача на оплату праці, внаслідок чого станом на теперішній час існує заборгованість по виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток та вихідної допомоги, в зв"язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Судом не зазначено конкретної суми до стягнення в зв"язку з ненаданням відповідачем витребуваних судом документів, що унеможливило здійснення судом розрахунків. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд, виходячи з положень ст. 137 ЦПК України, вважає, що розмір витрат, зазначений позивачами, є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг. На підтвердження цих судових витрат позивачем суду надано договір про надання правової допомоги від 05.10.2020 та квитанцію № 58 на суму 2000 грн. в рахунок оплати гонорару адвоката відповідно до зазначеного договору. Оскільки позивач, згідно з п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі, визначеному зазначеним законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved