Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-22 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позов мотивують тим, що їм на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. В даному житловому будинку вони проживають та ведуть господарство. По сусідству з ними, за адресою: [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON]. На протязі довгого періоду у них з відповідачем склалися неприязні відносини, у зв'язку з його незгодою щодо виділених межових знаків. У 2013 році відповідач написав заяву до архітектурно-будівельного контролю в Вінницькій області, посилаючись на те, що їх будівлі були незаконно збудовані і підлягають знесенню. На підстві вказаної заяви працівниками архітектурно-будівельного контролю було винесено постанови про накладення адміністративне стягнення на [PERSON], які ним були оскарженні в судовому порядку та скасовані. Також працівники архітектурно-будівельного контролю направили до суду позовну заяву про знесення самочинного об'єкта будівництва, яка в подальшому була закрита Бершадським районним судом згідно ухвали за №126/550/15-ц від 07.07.2015 року та відхилена ухвалою Апеляційного суду Вінницької області за №22-ц/772/2407/2015. 24.11.2016 року біля 11:00 год. [PERSON] взявши в Бершадській філії ПрАТ «Зернопродукт МХП», де він працює трактористом-машиністом, бульдозер марки ДТ-75 заїхав до себе на господарство та навмисно пошкодив будівлі, які знаходяться на їх території. Позивачі стверджують, що своїми незаконними діями відповідач пошкодив належне їм майно, а саме: повалено цегляну стіну довжиною 8,35 м. господарських будівель, побито 3 м. огорожі із плоского шиферу та 3 м. жесті, пошкоджено 4,6 м. стіни із блоків(тріщини та зрушено з місця), побито сім листів восьмихвильового шиферу, погнуто металевий колик, обломками стіни зіпсовано емальовані каструлі, пластиковий оприскувальний бачок, залізну ванну, чим завдав значної матеріальної шкоди . Крім того, позивачі стверджують, що [PERSON] та [PERSON] була заподіяна моральна шкода в розмірі 20000(двадцять тисяч) гривень, яка полягає в тому, що вони перенесли потрясіння в стресовій ситуації та зазнали душевних страждань у зв'язку із пошкодженням майна, які дуже відобразилась на стані їх здоров'я. Після даних подій та по теперішній час вони перебувають в стресі, що проявляється в поганому сні та відсутності апетиту до їжі, тому вони були змушені звернутися до лікаря-терапевта та лікаря-психіатра, купували та приймали ліки, які значною мірою впливають на роботу їх організму. Крім того, [PERSON] була у такому поганому психічному стані, що навіть не могла на протязі двох тижнів виходити на роботу. Відповідач поводив та поводить себе зухвало, до даного часу не прийняв ніяких мір по відшкодуванню заподіяної майнової та моральної шкоди, крім того погрожує їм, що дані події це ще не кінець, у зв'язку з чим позивачі звернулися до суду з даним позовом та просять стягнути з [PERSON] на їх користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 15897 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]завдану їй моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та витрати на лікування в розмірі 1592,45 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану їй моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та витрати на лікування в розмірі 1592,45 грн.; стягнути з [PERSON] судові витрати в розмірі 8247 грн. Позивач [PERSON] надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник - адвокат [PERSON] в судову засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що дійсно він проживає по сусідству з позивачами та на протязі тривалого часу перебуває з ними в неприязних відносинах. Причинами їх суперечок вказує те, що позивачі незаконно побудували свої господарські будівлі на відстані 30 см. від межі, в результаті чого опади з покрівлі стікають на його земельну ділянку. 24.11.2016 року він взяв на роботі бульдозера, щоб підгорнути сміття на своїй земельній ділянці та ненароком зачепив господарські будівлі позивачів, так як вони знаходяться дуже близько до межі. Стверджує, що не мав на меті пошкодити чи зруйнувати господарські будівлі сусідів, це сталося випадково, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію свого клієнта. Вважає, що позивачами в судовому засіданні не доведено, що господарські будівлі та споруди, які розташовані по вул. Залужанській, 96 в с. Бирлівка Бершадського району Вінницької області належать їм на праві спільної часткової власності, оскільки їх реєстрацію проведена без належних правових підстав, а тому просив визнати недопустимим доказом свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, в частині набуття права власності на господарські будівлі та споруди. Також вважає, що позивачами [PERSON] та [PERSON] не доведено причинно -наслідкового зв"язку з звернення за медичною допомогою, придбанням ліків та протиправними діями відповідача. Крім того, звернув увагу суду, що згідно висновку судової будівельно -технічної експертизи господарська будівля позначена літерою "М" відсутня в технічному паспорті на житловий будинок, а відповідно є об"єктом самочинного будівництва. З урахуванням викладеного просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] площею 0,2048 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка). Позивачам, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на праві спільної часткової власності, по 1/4 частки, належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Даний доказ, у відповідності до ст. 77 -80 ЦПК України, суд вважає належним, допустимим, достовірним та достатнім, оскільки відповідач в судовому засіданні не довів факт порушення проведення реєстрації вказаного нерухомого майна. Крім того відповідачем дії державного реєстратора не оскаржувалися і державна реєстрація права власності не скасована, визнання вищевказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень частково недійсним не є предметом розгляду вказаної цивільної справи. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється відповідачем, що 24.11.2016 року відповідач [PERSON] керуючи бульдозером марки ДТ-75 пошкодив належні позивачам господарські будівлі. 24.11.2016 року [PERSON] звернувся до чергової частини Бершадського ВП із повідомленням про те, що його сусід [PERSON] трактором пошкодив йому паркан та жомову яму в межі домогосподарства, що підтверджується висновком Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області про результати розгляду повідомлення [PERSON] від 24.11.2016 року. 25 листопада 2016 року комісією в складі сільського голови [PERSON], депутата сільської ради [PERSON], землевпорядника сільської ради [PERSON], касира сільської ради [PERSON] проведено огляд двору [PERSON] по [ADDRESS] області під час якого виявлено: повалено цегляну стіну довжиною 8,35 м. господарських будівель, побито 3 м. огорожі із плоского шиферу та 3 м. жесті, пошкоджено 4,6 м. стіни із блоків(тріщини та зрушено з місця), побито сім листів восьмихвильового шиферу, погнуто металевий колик, обломками стіни зіпсовано емальовані каструлі, пластиковий оприскувальний бачок, залізну ванну, про що складено відповідний акт. 15.02.2017 року по справі призначено будівельно - технічну експертизу з метою встановлення вартості ремонтно-будівельних (відновлювальних) робіт (розмір завданої матеріальної шкоди), проведення яких необхідно для усунення пошкодження внаслідок механічного впливу на будівлі. Відповідно до висновку № БТЕ -111403/17 судової будівельно-технічної експертизи від 18.08.2017 року вартість ремонтно - будівельних (відновлювальних) робіт (розмір завданої матеріальної шкоди), проведення яких необхідно для усунення пошкодження внаслідок механічного впливу на будівлі розташовані за адресою : с. Бирлівка Бершадського району Вінницької області вул. Залужанська ,96, на час проведення дослідження становить 15897 грн. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. За таких обставин суд дійшов до висновку, що заподіяна позивачам матеріальна шкода в розмірі 15897 грн. підлягає відшкодуванню в повному обсязі відповідачем, який її заподіяв, оскільки його дії були неправомірними, між ним і заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Суд оцінює критично твердження адвоката [PERSON], що не підлягають до відшкодування витрати на відновлення будівлі сараю позначеної літерою "М" у висновку експерта, оскільки дана будівля відсутня в технічному паспорті на житловий будинок та право власності на неї не набуто, оскільки позивачі побудувавши вказану будівлі на призначеній для цього земельній ділянці мали законні сподівання набути право власності на неї. Практикою Суду ЄС та ЄСПЛ законні очікування розглядаються як елемент правової визначеності, в тому числі і тоді, коли йдеться про захист законних очікувань щодо здійснення права власності і саме у зв'язку із автономними поняттями майна та власності. Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб'єктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. При цьому Європейський суд з прав людини в зміст поняття майна включає і «правомірні очікування»/ «законні сподівання» вчиняти певні дії. Згідно ч.1ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Частиною четвертою цієї ж статті моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний суд України в п. 1Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Позивачі [PERSON], [PERSON] стверджують, що їм було завдано моральну шкоду, яка полягає в значних душевних стражданнях, пов'язаних з пошкодженням майна. Розмір моральної шкоди позивачі оцінили в 10 000 грн., кожна. Суд вважає, що пошкодження господарських будівель, перенесений стрес після конфліктної ситуації безумовно приводять до моральних страждань позивачів, проте розмір вимог в частині стягнення моральної шкоди необґрунтовано завищений, а тому виходчи із засад розумності, виваженості та справедливості на думку суду розмір морального відшкодування слід визначити [PERSON] та [PERSON] по 500 грн., кожній. Крім того, позивачами [PERSON] та [PERSON] заявлені вимоги про стягнення з відповідача матеріальних витрат на лікування, якого вони потребували у зв"язку з перенесеним потрясінням в стресовій ситуації. Згідно ксерокопій медичних карт амбулаторних хворих [PERSON] та [PERSON] дійсно у період з 05.12.2018 року по 15.12.2016 року зверталися до Бершадської ОЛІЛ за медичною допомогою, однак в судовому засіданні не встановлено, що дане звернення пов"язано з неправомірними діями відповідача, а не з загостренням хронічних хвороб, так як з записів лікаря в медичних картах вбачається, що пацієнти хворіють давно. Таким чином позивачами не доведено належними та допустимими доказами, що саме неправомірна поведінка відповідача стала підставою звернення до лікарів, а відповідно і завдала матеріальних витрат на придбання ліків, тому позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до положень ст. ст. 133, 139, 141 ЦПК України. При цьому суд враховує, що судові витрати позивачів по справі складаються з судового збору, який станом на час звернення позивачів до суду з позовом становив 3307,20 грн., витрат на проведення експертизи, яка, згідно квитанції становлять 2400 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн. Разом з тим судом встановлено, що позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн. за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди. Також [PERSON] та [PERSON] сплачено по 1378 грн. за позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, однак відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином встановлено, що позивачами надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1653,60 грн., який не підлягає стягненню з відповідача. При цьому суд враховує, що всі інші понесені позивачами витрати є реальні витрати які вони понесли у зв'язку з протиправними діями відповідача, і які необхідно було вчинити для захисту свого порушеного права, а тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial