Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання правочину недійсним посилаючись на те, що 11.09.2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. звернув стягнення на предмет іпотеки і зареєстрував право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі договору іпотеки. Житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.02.2015 року звернуто стягнення на будинок (предмет іпотеки) і встановлено спосіб звернення стягнення - шляхом продажу на прилюдних торгах та визначенням початкової ціни продажу на підставі оцінки проведеної незалежним експертом під час проведення виконавчих дій. Зважаючи на те, що рішенням суду встановлено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а рішення суду є обов'язковим до виконання, вважаю, що правочин по переходу права власності на підставі договору іпотеки, Відповідачами проведений з порушенням Конституції України, вимог ЦК України, Закону України "Про Іпотеку" та Закону України "Про Нотаріат". Відповідачами порушені вимоги розділу V Закону України "Про іпотеку", у відповідності до якого предмет іпотеки набувається у власність іпотеко держателя за ціною, що визначається на підставі висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, та кандидатура незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності визначається за домовленістю сторін. Відповідачами порушена процедура визначення ринкової вартості спірного майна. Для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя нотаріус повинен був надати іншому відповідачу завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцю, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги. Для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» повинен був надати нотаріусу документ, що підтверджує сплив 30 - денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Письмову вимогу про усунення порушень позивач не отримував, і як наслідок вимогу та документ підтверджуючий отримання такої вимоги нотаріусу наданий не був. Відповідачами порушена процедура визначення ринкової вартості майна та процедура переходу права власності, а позивач був протиправно позбавлений права власності, порушивши його право отримати справедливу ціну за належне йому майно. А тому просив визнати правочин, а саме: перехід права власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ КОЛЕКТ» на підставі договору іпотеки недійсним. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені в запереченнях на позов, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 21.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11079443000. В забезпечення виконання умов кредитного договору 21.11.2006 року було укладено договір іпотеки №31098, яким було передано житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] та земельна ділянка під будинком площею 0,1000 га. 12.12.2011 року ПАТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Кей-Колект» домовились з усіх істотних умов та уклали договір факторингу № 1, згідно якого право вимоги за кредитним договором перейшло до товариства. 11.09.2015 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої А.М. за реєстрацією права власності на іпотечне майно згідно іпотечного застереження, що міститься в договорі іпотеки від 21.11.2006 року, а саме: п.5.1.: «Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекоддержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки: -передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; Право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодавець, з урахування суми боргу в 326 202 (триста двадцять шість тисяч двісті два) долара США, звернув стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 5.1. Договору іпотеки № 31098 від 21.11.2006 року. Суд вважає, що позивачем не зазначено, які саме приписи Закону «Про іпотеку», «Про нотаріат», Конституції були порушені. Тому ці його твердження є безпідставними. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджае іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Вищезазначене право іпотекодержателя застосувати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути звужене або виключене договором, оскільки будь-які правочини грунтуються на загальнонаціональному законодавстві і допустима можливість «Свободи договору» жодним чином не може обмежувати встановлені законом права. Крім того, згідно положень ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачас передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Тому твердження Позивача щодо способу звернення стягнення на предмет іпотеки не грунтується на законі. Також згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку з переходом усіх прав та обов'язків за іпотечним договором на підставі укладених вищенаведених договорів, ТОВ «Кей-Колект» скориставшись добровільним (позасудовим) врегулюванням зобов'язальних правовідносин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки звернулося до нотаріуса, як державного реєстратора України та зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки. Згідно з ст.ст. 203,215 ЦК України нікчемним (абсолютно недійсним) - є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Визнання такого правочину недійсним судом не вимагається відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Оспорюваним - є правочин, який ЦК України не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи. До них належать переважно правочини з дефектами волі та волевиявлення його суб'єктів. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Дана норма Закону передбачає можливість визнання правочину недійсним в судовому порядку за наявності та сукупності відповідних умов (наявність відповідної заяви із сторін або інша заінтересована особи; наявності ознак порушень чинного законодавства; наявність доказів таких порушень). В такому випадку, дотримуючись вимог чинного процесуального законодавства суд має вирішити питання передбачені нормою ст. 214ЦПК України та ухвалити обґрунтоване рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин підтверджених відповідними доказами. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8 Постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Позивач вважає, однак ніяким чином не підтверджує, що була порушена процедура визначення ринкової вартості майна та процедура переходу права власності. Однак, яким чином він це стверджує: по-перше:, що не було висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності; по-друге, що не було надано копію письмової вимоги про усунення порушень та,як слід підтвердження, що сплив 30-денний строк з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги. Однак, ці твердження не відповідають дійсності. Щодо вичерпного переліку документів необхідних для реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у відповідності до норм законодавства, необхідно зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Водночас, згідно з п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено випадки відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Частиною 4 зазначеної статті визначено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. З Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Підпунктами 1 та 2 пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 встановлено додаткові вимоги для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Зокрема, державному реєстратору потрібно надати завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Додаткові вимоги, які висуваються до державного реєстратора щодо реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, є остаточними, оскільки вищевказаними нормативно-правовими актами встановлено вичерпний перелік таких вимог. Жодних інших вимог ніж ті, які передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і п. п. 1 та 2 пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки до державного реєстратора не висувається. На виконання вимог Порядку № 868 ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» через уповноважену особу ( а.с. 126 ) надіслало письмову вимогу Вих. № б/н від 28.10.2014 р. ( а.с. 59 ) та отримало повідомлення про вручення поштового відправлення № 0530000247609 ( а.с. 59 ), відповідно до змісту якого ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» повідомило про необхідність виконання порушеного кредитного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередило про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначене поштове відправлення було надіслано цінним листом із зворотнім повідомленням через ДП «УКРПОШТА» та отримано позивачем особисто за місцем вимоги. Таким чином ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було дотримано вимоги законодавства щодо надання вичерпної о переліку документів необхідних для реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя і нотаріусом було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого зареєстровано право власності на іпотечне майно за ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ». За результатами розгляду заяви про реєстрацію права власності на предмет іпотеки Державним реєстратором було встановлено законність та обґрунтованість поданої заяви проведено державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Також ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» була також зроблена оцінка майна 03.09.2015 року Оцінювачем ФОП [PERSON], кваліфікаційне посвідчення ФДМУ та МІБ [NUMBER] від 06.09.2014 року, Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів [NUMBER] від 16.01.2014 року у відповідності до якої ринкова вартість домоволодіння становить: 747 893 гривень, в тому числі: 110 270 гривень - земельна ділянка; 637 623 гривень - будинок ( а.с. 60 ). Враховуючи вищенаведене суд вважає, що по справі відсутній правочин, передбачений ЦК України, приватний нотаріус при реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» діяв як державний реєстратор в межах наданих йому законом повноважень. Відповідно підстав для задоволення позову немає. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed