Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, про визнання заповіту нікчемним, мотивуючи свої вимоги тим, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина. Позивач вважається таким, що у встановлений законом строк спадщину прийняв, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем. З метою оформлення своїх спадкових прав позивач розпочав збір необхідних документів та в подальшому звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Листом від 03.10.2019 Тульчинська державна нотаріальна контора повідомила позивача про те, що існує заповіт на ім`я іншої особи на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Даний заповіт посвідчено секретарем виконкому Заозерненської сільської ради Тульчинського району. Згідно ухвали суду про забезпечення доказів позивачу надано копію вказаного заповіту, відповідно до якого [PERSON] заповіла все своє майно відповідачу [PERSON] . Також, Заозерненською сільською радою листом від 29.10.2019 повідомлено позивача, що документи на підтвердження повноважень посадової особи сільської ради Поліщук Л.М. на вчинення нотаріальних дій за 2006 рік в архіві Заозерненської сільської ради не зберігаються. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем, та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами. За ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на те особою відповідного органу місцевого самоврядування. Пунктом 2 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищнах, міських рад народних депутатів України", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25.08.1994 (чинний на час посвідчення спірного заповіту) визначено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Також, згідно п.п. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження на вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів цивільного стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад). З аналізу вказаних законодавчих норм вбачається, що повноваження на вчинення нотаріальних дій посадовій особі надаються виключно виконавчим комітетом. Однак, виконавчим комітетом Заозерненської сільської ради Тульчинського району, створеним після виборів до місцевої ради Vскликання, що відбулися 26.03.2006 не було дотримано норм законодавства про призначення відповідальної особи на вчинення нотаріальних дій. Виходячи з цього, заповіт [PERSON] від 15.09.2010 посвідчено посадовою особою, яка не мала на це повноважень встановлених законом, а тому він посвідчений з порушенням вимог законодавства. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 своєї постанови № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", у випадку наявності спору вимога про встановлення нікчемності має бути заявлена. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом, у якому просить визнати заповіт від 15.09.2010, складений від імені [PERSON] та посвідчений секретарем Заозерненської сільської ради Поліщук Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 118, нікчемним. Судові витрати просить розділити відповідно до закону. Відповідач [PERSON] надіслала на адресу суду відзиву на позовну заяву (а.с. 45-59 т. 1), відповідно до якого вона позов не визнає. У відзиві зазначає, що дійсно протоколи, рішення сесій та засідань виконкому Заозерненської сільської ради за 2006 рік в сільській раді не зберігаються, а зберігаються у архівному секторі Тульчинської райдержадміністрації. Так, в даному архівному секторі зберігається рішення № 5 І-ї сесії 5-го скликання від 12.04.2006, відповідно до якого сесія Заозерненської сільської ради вирішила: "Здійснення повноважень секретаря виконкому сільської ради покласти на секретаря сільської ради [PERSON] " Рішенням № 3 цієї ж сесії "Про обрання секретаря сільської ради" постановлено обрати секретарем Заозерненської сільської ради [PERSON] . Таким чином, секретар сільської ради [PERSON] одначасно виконувала обов`язки також і секретаря виконкому даної сільської ради. Відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради. Статтею 38 даного Закону передбачені повноваження виконавчих органів, до яких відноситься і секретар виконкому. Так п. "б" підпункт 5 даної статті передбачає делегування повноважень на вчинення нотаріальних дій (за винятком виконавчих органів міських рад). Тому секретар виконкому мала право на вчинення нотаріальних дій та посвідчення заповітів. З вказаних підстав відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. В судове\~засіданняпозивач, будучи належним чином повідомленим, не з`явився. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполіг, надав суду покази, аналогічні викладеним у позовній заяві обставинам. На підтвердження своєї позиції послався на постанову Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 607/15112/17-ц. Підставою недійсності заповіту вважає те, що секретар сільської ради посвідчила заповіт не маючи на те повноважень. Рішенням № 5 від 17.04.2002 виконкомом сільської ради було покладено на секретаря сільської ради обов`язок вчиняти нотаріальні дії по даній сільській раді, але дане рішення втратило свою дію після закінчення повноважень відповідної ради. У 2006 році після створення нової ради даних повноважень не було покладено на жодну посадову особу. Окрім того, складений заповіт має шаблонний характер, його було складено в присутності свідків, що є неприпустимим, також у тексті заповіту не зазначено місце його складення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що позивач - це її брат, їх та мати 15.09.2010 склала на неї заповіт, оскільки брат зловживав алкогольними напоями. Позивачу було відомо, що мати склала заповіт на неї. Також, мати всім розповідала, що склала заповіт на неї, вона цього не приховувала. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що 15.09.2010 матір`ю відповідача [PERSON] зроблено заповіт на ім`я останньої, який посвідчено секретарем сільської ради. Рішенням № 3 секретарем сільської ради обрана [PERSON] і цією ж сесією вона обрана секретарем виконкому сільської ради. Після смерті матері, відповідач [PERSON] прийняла спадщину. Про наявність заповіту на ім`я [PERSON] позивачу було відомо. Відповідно до ст. 50 Закону України "Про місцеве самоврядування" секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження і секретаря виконкому, про що є відповідне рішення сільської ради. Такими чином, секретар сільської ради Поліщук Л.М. була уповноважена на той час посвідчувати заповіти. Звертає увагу суду, на те, що представник позивача, окрім зазначених у позовній заяві підстав визнання заповіту нікчемним, в судовому засіданні зазначає і інші підстави про які не йшлося у позовній заяві. Вважає, що заповіт складений та посвідчений відповідно до норм чинного законодавства. Також, усталеною судовою практикою сформовано позицію, що особа не може відповідати за можливі помилки представників органів влади під час виконання ними своїх обов`язків в процесі забезпечення їх законних прав та інтересів. Представник відповідача Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 20 т. 2), відповідно до якої, сільська рада не підтримує позовних вимог, просить розгляд справи здійснювати у відсутність представника сільської ради. Суд розцінює не підтримання відповідачем Заозерненською сільською радою Тульчинського району Вінницької області позовних вимог, як не визнання позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сама старша дочка в сім`ї, позивач є її братом, і він знав про існування заповіту на ім`я [PERSON] . Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заповіт був складений на його сестру - [PERSON] , вся їх сім`я знала, що заповіт складено на неї. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її батьки та батьки позивача перебували у дружніх стосунках. Позивач після смерті батька став зловживати алкоголем. Їй відомо, що [PERSON] зробила заповіт на ім`я [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є секретарем Заозерненської сільської ради і вона посвідчувала даний заповіт. Секретарем працювала з 2002 року по 2011 рік. Вона пам`ятає, що [PERSON] приходила в сільську раду зробити заповіт, плакала, тому що син зловживав алкоголем. У 2002 році була обрана секретарем виконкому та секретарем сільської ради і на неї поклали повноваження здійснювати нотаріальні дії, в тому числі і посвідчувати заповіти. Вона мала право на посвідчення заповітів на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування". Під час посвідчення заповіту про який йдеться мова, вона зачитувала його зміст [PERSON] вголос, при цьому була присутня дочка останньої - [PERSON] . Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , повторно виданого 21.05.2019 Тульчинським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 3 т. 1), [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.05.1973 Заозерненським сільським РАГС (а.с. 10 т. 1) позивач [PERSON] є сином [PERSON] . Листом Тульчинської державної нотаріальної контори від 03.10.2019 (а.с. 11 т. 1) позивача повідомлено про те, що після смерті його матері [PERSON] видати свідоцтво про право на спадщину не можливо, оскільки існує заповіт на ім`я іншої особи, посвідчений секретарем Заозерненської сільської ради. На час відкриття спадщини позивач не входив до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадкуванні (ст. 1241 ЦК України). Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.10.2019 (а.с. 12-13 т. 1) задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення доказів. В порядку забезпечення доказів витребувано з Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області належним чином завірену копію заповіту, складеного [PERSON] , посвідченого секретарем виконкому Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, та документ, що підтверджує повноваження посадової особи - секретаря Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області на вчинення нотаріальних дій. Згідно копії заповіту, наданої на виконання ухвали про забезпечення доказів, складеного [PERSON] [INFO] (а.с. 8 т. 1), остання заповіла све своє майно відповідачу [PERSON] . Даний заповіт посвідчено секретарем Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області Поліщук Людмилою Миколаївною 15.09.2010. Також, на виконання ухвали про забезпечення доказів Заозерненська сільська рада Тульчинського району Вінницької області 29.10.2019 надала відповідь (а.с. 6 т. 1), що документи на підтвердження повноважень посадової особи [PERSON] на вчинення нотаріальних дій (протоколи сесії та виконавчого комітету) за 2006 рік в архіві Заозерненської сільської ради не зберігаються. Згідно копії довідки Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 206 від 20.05.2019 (а.с. 7 т. 1) після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 1,3601 га, розташована на території Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області; земельна ділянка площею 1,3571 га, розташована на території Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом залишились її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Фактом прийняття спадщини [PERSON] є постійне проживання разом з [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії рішення Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 3 від 12.04.2006 "Про обрання секретаря сільської ради" (а.с. 49 т. 1) сільська рада вирішила: "Обрати секретарем сільської ради депутата виборчого округу № 3 [PERSON] ". Згідно копії рішення Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 5 від 12.04.2006 "Про здійснення секретарем сільської ради повноважень секретаря виконкому" (а.с. 50 т. 1) вирішено: "Здійснення повноважень секретаря виконкому сільської ради покласти на секретаря сільської ради [PERSON] ". Відповідно до копії спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної 16.02.2012 (а.с. 129-158 т. 1), з заявою про прийняття спадщини звернулась відповідач [PERSON] . В матеріалах спадкової справи наявний вищевказаний заповіт. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідач [PERSON] успадкувала спадкове майно: недоотриману пенсію [PERSON] . Також, 22.05.2019 з заявою про прийняття спадщини звернувся позивач [PERSON] . Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно висновку Верховного Суду України, сформованого у постанові від 06.09.2017 при розгляді справи № 6-2424цс16, спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.\~1251\~ЦК України,\~якщо у\~населеному пункті\~немає нотаріуса,\~заповіт,\~крім секретного,\~може бути\~посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Спеціальним нормативним актом, який регулював на день складення заповіту повноваження посадових осіб місцевого самоврядування під час вчинення ними нотаріальних дій була Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. N 22/5. Згідно п. 1 розділу 1 Інструкції, у відповідності зі статтею 37 Закону "Про нотаріат" ( 3425-12 ) у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів (далі - посадові особи виконавчих комітетів) вчиняють нотаріальні дії, зокрема посвідчують заповіти. За п. 2 Інструкції, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на день посвідчення заповіту) у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють у тому числі таку нотаріальну дію, як посвідчення заповітів (крім секретних). Згідно пп. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній на день складання заповіту) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, на вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад). За ч. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Частиною 4, 5 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради. Повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради. Частиною 5 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що очолює виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради відповідно сільський, селищний, міський голова, районної у місті ради - голова відповідної ради. У виконавчому комітеті сільської ради функції секретаря виконавчого комітету за рішенням ради може здійснювати секретар відповідної ради. Судом встановлено що [PERSON] з 12.04.2006 виконувала обов`язки секретаря Заозерненської сільської ради і секретаря виконкому даної сільської ради. Відомостей про припинення повноважень секретаря, а також про припинення повноваження сільської ради, на які посилається представник позивача, матеріали справи не містять. Частинами 1, 6, 8, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень; виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. З огляду на викладене, орган місцевого самоврядування уповноважений посвідчувати заповіти (крім секретних) осіб, які належать до територіальної громади, інтереси якої представляє цей орган місцевого самоврядування. В такому випадку уповноважена особа органу місцевого самоврядування мала керуватися Цивільним Кодексом України та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виключно виконавчий комітет Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області мав повноваження покласти на посадову особу цього органу місцевого самоврядування функції щодо вчинення нотаріальних дій, зокрема, посвідчення заповітів. Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 12.06.2019 при розгляді справи № 607/15112/17-ц, на яку посилається і представник позивача у своїх поясненнях. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, що станом на момент посвідчення вищевказаного заповіту повноваження на вчинення нотаріальних дій на території Заозерненської сільської ради, окрім секретаря сільської \~ради, яка також виконувала повноваження секретаря виконкому сільської ради, були покладені на будь-яку іншу особу. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що секретар сільської ради не була уповноважена вчиняти нотаріальні дії у відповідності до ст. 37 Закону України "Про нотаріат" та ст. 1251 ЦК України. Окрім того, за усталеною практикою ЄСПЛ особа не може відповідати за можливі помилки представників органів влади під час виконання ними своїх обов`язків в процесі забезпечення їх законних прав та інтересів. Дана обставина також підтверджується правовою позицією вищих судів, згідно якої «ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються» (ВГСУ у справі № 927/709/16 від 22.02.2017). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення ЄСПЛ у справах "Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення ЄСПЛ у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Беєлер проти Італії"). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що посвідчення заповіту секретарем виконкому сільської ради не впливає на загальний його зміст та не тягне за собою його нікчемність. Представник позивача у своїх поясненнях зазначає, що вказаний заповіт є нікчемним також з тих причин, що при його складенні був присутній свідок, заповіт має шаблонний характер, у тексті заповіту не зазначено місце його складення. Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання заповіту нікчемним з наведених представником позивача причин, з огляду на наступне. За ст. 1253 ЦК України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. Свідками не можуть бути, зокрема, спадкоємці за заповітом. Відповідно до ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Згідно ст. 56 Закону України "Про нотаріат" (в редакції чинній на день складення заповіту), нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії. Відповідно до п. 8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. За п. 17 Інструкції, тексти нотаріально посвідчуваних заповітів, довіреностей, заяв, засвідчуваних копій документів і виписок з них повинні бути написані ясно і чітко, числа і строки, які стосуються змісту посвідчуваних заповітів і довіреностей, мають бути позначені хоча б один раз словами, а назви юридичних осіб - без скорочень і з зазначенням їх адреси, а в необхідних випадках - номерів їх рахунку в установах банків. Прізвища, імена та по батькові громадян, у тому числі представників, які беруть участь у нотаріальних діях, повинні бути написані в документі повністю з зазначенням місця їх проживання. На прохання особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, документ може бути складений посадовою особою виконавчого комітету. За п. 26 Інструкції, посадові особи виконавчих комітетів, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти і довіреності, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму. За п. 27, заповіти і довіреності, що посвідчуються в нотаріальному порядку, подаються посадовій особі виконавчого комітету не менш, ніж у двох примірниках, один з яких залишається у виконавчому комітеті Ради народних депутатів. Згідно п. 28, посадові особи виконавчих комітетів, зобов`язані роз`яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів та довіреностей і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону. За п. 33 Інструкції посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу ( 1540-06 ) і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Судом встановлено, що у тексті заповіту (а.с. 8 т. 1) зазначено місце його складення - село Заозерне Тульчинського району Вінницької області. Відтак, суд вважає, що заповіт складений без порушення вищезазначених норм законодавства, а посилання представника позивача на недотримання порядку та форми складення заповіту, і як наслідок - його нікчемність, є недоведеними. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналізуючи вищевикладене, \~дослідивши обставини\~ справи,\~перевіривши їх\~доказами,\~оцінивши \~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати заповіт нікчемним, а тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки\~у задоволенні\~позову відмовлено,\~судові витрати,\~понесені позивачем - судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с. 1 т. 1),\~не відшкодовуються.\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed