Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

У серпні 2013 року представник Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії «ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 29048,31 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №HAD0G201270049 від 18.04.2007 відповідач отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 15150,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 17.04.2018. Відповідно до умов кредитного договору позичальник [PERSON] зобов`язувалася погашати заборгованість за кредитом. Що складається з заборгованості за кредитом, процентами, комісією, винагородою та інших витрат в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж). З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, 22.03.2011 ПАТ КБ «ПриватБанк» з ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі міста Харкова» уклали договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРУС» поручився за виконання [PERSON] зобов`язань за вказаним кредитним договором. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 15.02.2013 має заборгованість у розмірі 29048,31 грн., яку позивач просить стягнути з неї в судовому порядку. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.10.2013 позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" були задоволені повністю. Ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 28848 грн. 31 коп.; солідарно стягнути з ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова, [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 200,00 грн., а також стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 290,48 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.09.2020 заяву [PERSON] на поновлення строку на подання заяви про перегляд вказаного заочного рішення суду було задоволено, поновлено їй строк та вищезазначене заочне рішення скасоване, призначено справу до судового розгляду. 20 жовтня 2020 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 12 березня 2009 року заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї з тим самим предметом та з тих самих підстав, тобто з неї ухвалено стягнути заборгованість за кредитним договором №HAD0G201270049 від 18.04.2007 у сумі 15118,36 грн. Крім того, зазначила, що нею сплачена заборгованість у сумі 15059,18 грн., тобто на момент звернення позивача до суду з даним позовом в неї вже була відсутня заборгованість взагалі, тобто немає жодних невиконаних зобов`язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.11.2020 провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії «ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі м. Харкова було закрито, а цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту за підсудністю передано до Ленінського районного суду м. Харкова. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13.01.2021 прийнято справу до провадження, ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася. 27.01.2021 надала відзив на позовну заяву, в якій просить закрити провадження у справі або відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі на підставі наступного. До звернення позивача до Комінтернівського районного суду м. Харкова вже існувало рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12.03.2009, яке набрало законної сили, а подвійне стягнення заборгованості суперечить принципам цивільного судочинства. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим слухати справу у відсутності сторін. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного кредитного договору № HAD0G201270049 від 18.04.2007 [PERSON] отримала кредит у розмірі 15150,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.04.2018.. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22.03.2011 ПАТ КБ «ПриватБанк» з Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі міста Харкова» було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРУС» поручився за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Матеріалами справи встановлено, що взяті на себе зобов`язання за зазначеним Договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти. Згідно п.п. 2, 4 Договору поруки від 22.03.2011 у випадку невиконання боржником зобов`язань за Кредитним договором, Поручитель та Боржник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення Позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 15.02.2013 має заборгованість - 29048,31 грн. , яка складається з наступного: - 14416,49 грн. - заборгованість за кредитом; - 9604,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 454,50 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 4573,24 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконувала. Однак, відповідно до заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12 березня 2009 року з [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі філії «Харківське головне регіональне управління » закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за кредитним договором № HAD0G201270049 від 18.04.2007 було стягнуто заборгованість у сумі 15118 грн.36 коп., яка складається з: 14416,49 грн. - заборгованість за кредитом; 517,09 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 60,60 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 124,18 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивач звертаючись до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] та ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» про стягнення заборгованості за кредитним договором № HADOG201270049 від 18 квітня 2007 року не повідомив суд, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 12 березня 2009 року, що прийняте у справі № 2-327/2009 вже стягнуто заборгованість. Випискою АТ КБ «Приватбанк» від 01.07.2020 року підтверджується, що після 05 січня 2009 року (день пред`явлення кредитодавцем вимоги) [PERSON] на погашення заборгованості сплачені платежі на загальну суму 15059, 18 грн, які позивачем були враховані як погашення заборгованості по відсоткам, комісії і лише частково як погашення тіла кредиту. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором та повторного стягнення, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості є підставою для відмови у задоволенні позову. В силу вимог ст.141ЦПК України судові витрати залишити за позивачем..

Outcome: dismissed