Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

В проваджені Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Управління державної казначейської служби у Кіровському районі м. Дніпропетровська, Управління державної казначейської служби у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач та її представник посилалися на те, що [PERSON] за 46000,00 грн. з прилюдних торгів, які були проведені 06.11.2002 року спеціалізованою торгівельною організацією - Дніпропетровською філією спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» Міністерства юстиції України, була придбана квартира [ADDRESS]. Вказану квартиру було передано торгівельній організації для реалізації згідно договору №040448-18/210 від 10.09.2002р. відділом державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська (після реорганізації - Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції). В подальшому, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2009 року, до якого визнано незаконними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Тіщенко Є.В. по складанню акта опису та арешту квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]; визнано недійсним акт опису та арешту квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] від 30.08.2002 року, складений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Тіщенко Є.В.; визнано незаконним випуск газети «Інтернет бізнес панорама» № 17(34) від 11.09.2002 року; визнано недійсними прилюдні торги від 06.11.2002 року з реалізації квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], оформлені протоколом № 1 від 06.11.2002 року про проведення прилюдних торгів та актом від 19.11.2002 року про проведення прилюдних торгів, складеними державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Тіщенко Є.В.; визнано недійсним свідоцтво від 28.11.2002 року про право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] видане на ім'я [PERSON]; зобов'язано Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції повернути на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 46000,00грн. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 21.03.2012 року було видано виконавчий лист по справі № 2-112/2009 про стягнення з Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на користь [PERSON] коштів у сумі 46 000,00 грн., який з 09.04.2012 року знаходився на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. 11.05.2012 року державним виконавцем згідно розпорядження на особистий рахунок позивача були перераховані грошові кошти в сумі 35 624,40 грн. Надалі державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області був зроблений висновок, що наявні обставини виключають можливість виконання вимог виконавчого документа в частині перерахування на користь позивача залишку суми 10 375,60грн. Позивач вважає, що внаслідок незаконних дій державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції їй завдано матеріальну шкоду, що складається з суми, яку їй не повернуто відповідачем Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, що становить з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 138 867,40 грн. а також просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми у сумі 13 480,88 грн. Всього сума заявлених позивачем грошових вимог складає 152 348,28 грн. Також крім матеріальної шкоди позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях внаслідок перенесеного тяжкого захворювання, декілька операційних втручань, пройдених курсів променевої терапії, необхідності постійно знаходитися на диспансерному обліку, кардинально змінити звичний життєвий уклад. На лікування, яке тягнеться вже понад вісім років позивач вимушена витрачати на лікування багато грошових коштів, а покращення стану здоров'я немає, все це приводить до моральних страждань. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 50 000,00 грн. На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили суд: · стягнути з Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на користь [PERSON] - 152 348,28 грн., моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн., а також судові витрати у сумі 2 023,39 грн, шляхом списання коштів з рахунків Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України. Представник відповідача Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - в судове засідання з'явився, проти заявлених позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та правову необґрунтованість в частині стягнення розміру матеріальної та моральної шкоди. Зокрема зазначив, що грошові кошти в сумі 46000,00 грн. за придбану з прилюдних торгів квартиру позивачем було сплачено не безпосередньо на рахунок Відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, а на рахунок торгівельної організації - Дніпропетровської філії спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» Міністерства юстиції України, яка в свою чергу перерахувала на рахунок Відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська тільки 44620,00 грн. При цьому пояснив, що квартиру [ADDRESS] було передано Відділом державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська для реалізації з прилюдних торгів спеціалізованій торгівельній організації - Дніпропетровській філії спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» Міністерства юстиції України згідно договору №040448-18/210 від 10.09.2002р. Різниця в сумі 1380 грн. - це комісійна винагорода, яку відповідно до умов договору №040448-18/210 від 10.09.2002р. залишила собі після проведення прилюдних торгів торгівельна організація. Крім того, з коштів, отриманих Відділом державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська від Дніпропетровській філії спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» Міністерства юстиції України, згідно розпорядження державного виконавця Тищенко Є.В. від 11.12.2002р. грошові кошти в сумі 8995,60 грн. платіжним дорученням №673 від 11.12.2002р. перераховано в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом. В силу викладеного залишок коштів, що був на депозитному рахунку ВДВС Кіровського РУЮ в сумі 35624,40 грн. в межах виконання вимог виконавчого листа Кіровського районного суду м.Дніпропетровська по справі 2-112/2009 від 21.03.2012р. перераховано стягувачу [PERSON] Також представник Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції вважає що цей державний орган не є правоприємником відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, й тому не може бути належним відповідачем. За поясненням представника Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції матеріали виконавчого провадження ВДВС Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1173, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 03.06.2002р. не збереглися. Представник відповідача Управління державної казначейської служби у Кіровському районі м. Дніпропетровська - в судове засідання з'явився. Проти заявлених позовних вимог заперечував, посилаючись на норми Конституції України, Бюджетний Кодекс України, Закон України «Про виконавче провадження» зазначивши, що казначейство є органом, який виконує рішення про стягнення коштів державного бюджету в порядку установленому Кабінетом Міністрів України, проте не є розпорядником бюджетних коштів. Відповідачі Управління державної казначейської служби у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України - в судове засідання своїх представників не направили. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за 46000,00 грн., з прилюдних торгів, які були проведені 06.11.2002 року торгівельною організацією - Дніпропетровською філією спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» Міністерства юстиції України, придбала квартиру [ADDRESS]. Вказану квартиру було передано торгівельній організації для реалізації згідно договору №040448-18/210 від 10.09.2002р. відділом державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська (після реорганізації - Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції). Однак, рішенням Кіровським районним судом м. Дніпропетровська від 19.11.2009 року за позовом [PERSON] було прийняте рішення, яким суд, визнав незаконними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Тіщенко Євгена Вікторовича по складанню акту опису та арешту майна квартири [ADDRESS], визнав недійсним акт опису та арешту майна квартири [ADDRESS] від 30.08.2002 року, складений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Тіщенко Євгеном Вікторовичем, визнав незаконним випуск газети «Інтернет бізнес панорама» № 17(34) від 11.09.2002 року, визнав недійсними прилюдні торги від 06.11.2002 року з реалізації квартири [ADDRESS], оформлені протоколом № 1 від 06.11.2002 року про проведення прилюдних торгів та актом від 19.11.2002 року про проведення прилюдних торгів, складеними державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська Тіщенко Євгеном Вікторовичем, визнав недійсним свідоцтво від 28.11.2002 року про право власності на квартиру [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON], зобов'язав Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції грошові кошти в розмірі 46 000,00 грн. повернути [PERSON]. Ухвалою від 10.06.2010 року Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 25.01.2012 року в задоволенні касаційної скарги [PERSON] відмовлено, Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.11.2009 року та Ухвалу від 10.06.2010 року Апеляційного суду Дніпропетровської області залишено в силі. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 13.08.2012 року в задоволенні заяви [PERSON] у зв'язку з неоднозначним застосуванням норм матеріального права про перегляд Верховним судом України ухвали ВССУ від 25.01.2012 року було відмовлено. 21.03.2012 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист по цивільній справі № 2-112/2009 за позовом [PERSON] про стягнення з Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 46 000,00 грн., який 09.04.2012 року був направлений на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. В ході здійснення виконавчого провадження на адресу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції надійшло повідомлення, в якому йшлося про неможливість виконання рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.03.2012 року по цивільній справі № 2-112/2009 в повному обсязі та повернення на користь позивача залишку боргу в розмірі 10 375,60 грн., оскільки грошові кошти у розмірі 46 000,00 грн. було сплачено позивачем за придбання квартири з прилюдних торгів безпосередньо на рахунок торгівельної організації. Після чого, торгівельна організація 21.11.2002 року перерахувала на рахунок Відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська грошові кошти в розмірі 44 620,00 грн. Із цієї суми Відділ державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська 11.12.2002 року перерахував в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом на користь [PERSON] суму 8 995,60 грн., тому на депозитному рахунку Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції залишилась тільки сума 35 624,40 грн., яка і була в межах виконання вимог виконавчого листа Кіровського районного суду м.Дніпропетровська по № 2-112/2009 від 21.03.2012р. перерахована на особистий рахунок позивача 11.05.2012 року. Вказана обставина унеможливлює виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2009 року по справі № 2-112/2009 в повному обсязі. Однак, такі доводи про неможливість виконати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2009 року по справі № 2-112/2009 в повному обсязі у зв?язку з тим, що торгівельна організація перерахувала відділу виконавчої служби отримані після реалізації з прилюдних торгів кошти не в повному обсязі та частину коштів перераховано відділом виконавчої служби в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом неспроможні і не можуть бути прийнятими судом з наступних міркувань. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій визначав Закон України «Про виконавче провадження» (далі - закон N 606-XIV від 21 квітня 1999 року) та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року N 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за N 865/4158 (далі - Інструкція N 74/5 від 15 грудня 1999 року). Аналіз положень Закону N 606-XIV від 21 квітня 1999 року й Інструкції N 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону N 606-XIV від 21 квітня 1999 року та пп. 5.11, 5.12 Інструкції N 74/5 від 15 грудня 1999 року). Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції N 74/5 від 15 грудня 1999 року). Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням. Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6). Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Відповідно ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом за рахунок держави. Факт неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, в даному випадку вина встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. У відповідності з ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року №14, при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, відповідачами в таких справах є відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України. Судом встановлено, що має місце ухвалене судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, що не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже вищезазначеною нормою Закону передбачене право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних і на сьогодні є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, поки існує сума заборгованості, кредитор має право стягувати 3% річних та інфляційні збитки. Грошові кошти в сумі 46 000,00 грн. були сплачені позивачем за придбане з прилюдних торгів нерухоме майно, що було передано для реалізації торгівельній організації - Дніпропетровській філії спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» Міністерства юстиції України Відділом державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська згідно договору №040448-18/210 від 10.09.2002р. За час, що пройшов після того, як вказані кошти вибули з володіння позивача (10 років 9 місяців) в Україні мали місце інфляційні процеси, тобто відбулося певне знецінення грошових коштів. В даному випадку мають місце інфляційні збитки - це збитки, понесені у зв'язку із знеціненням грошових коштів. Нарахування інфляційних збитків проводиться за порушення грошових зобов'язань. У відповідності до ст. 625 ЦК України, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання боржник зобов'язаний сплатити кредитору суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі закріплені у ст. 625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісяця надається Держкомстатом і публікується в газеті «Урядовий кур'єр» і на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України. На виконання рекомендацій Верховного Суду України (Лист Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ»), при розрахунку інфляційних збитків потрібно враховувати індекси інфляції за кожний місяць прострочення. При цьому враховується інфляція кожного місяця, незалежно від того був індекс інфляції більше одиниці (інфляція) або менше (дефляція). Визначення суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на індекс інфляції за період прострочення. Індекс інфляції за період прострочення визначається шляхом множення всіх індексів інфляції за кожний місяць періоду прострочення. Індекси інфляції встановлені у відсотках, тому при розрахунку індексу інфляції кожен індекс необхідно поділити на сто. Відповідно розмір інфляційних збитків буде різницею між сумою заборгованості з урахуванням індексу інфляції та сумою заборгованості без урахування індексу інфляції. Згідно розрахунку, сума заборгованості з урахуванням офіційного індексу інфляції з 15.11.2002 року по 11.05.2012 року складає суму у розмірі 128 491,80 грн. 11.05.2012 року Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на користь позивача були перераховані грошові кошти в сумі 35 624,40 грн., залишок несплаченої суми становить 10 375,60 грн. Відповідно до вищезазначеного, сума заборгованості з урахуванням офіційного індексу інфляції з 12.05.2012 року по 01.08.2013 року складає суму у розмірі 10 375,60 грн. За таких обставин, загальна сума заборгованості з урахуванням офіційного індексу інфляції з 15.11.2002 року по 01.08.2013 року складає суму у розмірі 138 867,40 грн. Статтею 625 ЦК України, передбачено, що за порушення грошового зобов'язання боржник зобов'язаний повернути кредитору суму боргу разом із встановленим індексом інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми боргу, якщо договором або законом не передбачено інший розмір відсотків. Сума 3% річних згідно розрахунку, наданого позивачем та доданого до матеріалів справи, за період з 15.11.2002 року по 01.08.2013 року складає суму 13 480,88 грн. Таким чином сума, заборгованість складається з заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, у розмірі 138 867,40 грн. та з 3% річних від простроченої суми у розмірі 13 480,88 грн. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу діями державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення становить 138 867,40 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 13 480,88 грн., що загалом складає суму 152 348,28 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню, шляхом стягнення коштів з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав. У відповідності з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з чинним законодавством України моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Судом встановлено, у зв?язку із обставинами, що склалися через неповернення Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на протязі тривалого часу позивачу значних грошових коштів (в тому числі довгими судовими тяжбами, пов'язаними з цією обставиною) утворилась неможливість продовжувати нею активне громадське життя, вести звичайний для неї спосіб життя через тяжку хворобу, діагноз якої було встановлено лікарями в 2005 році. І з того часу позивачу постійно потребується відновлення здоров'я, реабілітація, курортно-санаторне лікування, постійний нагляд лікарів, посилене харчування, вживання ліків, мінералів, вітамінів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Факт неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання моральної шкоди було встановлено у передбаченому законом порядку, а саме -незаконність дій державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська встановлена рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2009 року по справі № 2-112/2009, яке набрало законної сили. Суд вважає, твердження позивача про спричинення йому моральної шкоди обґрунтованими, проте розмір спричиненої моральної шкоди позивачем завищений, а тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 40 000,00 грн. Слід також, відокремити той факт, що право фізичних та юридичних осіб, зокрема, на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Конституції України. Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ст.2, ст.170 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, зокрема, що при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону N 202/98-ВР, ст. 86 Закону N 606-XIV і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України. На це також посилається Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі головам судів від 28.01.2013 р. N 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», в якому, зокрема, зазначено наступне. Шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця, підлягає відшкодуванню в порядку, передбаченому цивільним законодавством. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. У зв'язку із цим відповідачами у таких справах є відповідний орган ДВС, до складу якого входить державний виконавець (статті 3, 4, 11 Закону України "Про державну виконавчу службу"), та відповідний територіальний орган Державного казначейства України (пункт 21 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження"). У відповідності до п.35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845 казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету, зокрема, для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до норм якого держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган. Згідно із Статтею 3 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до п.4 «Положення про Державну казначейську службу України», затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011 Державна казначейська служба України (Казначейство України), зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до вимог Статті 87 Бюджетного кодексу України з Державного бюджету України здійснюються видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення громадян, зокрема на відшкодування збитків, заподіяних громадянам. Пунктом 9 Розділу VI. Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: 1) рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Державною казначейською службою України. Зазначені рішення передаються до Державної казначейської служби України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Державною казначейською службою України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. 2) відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З приводу строку позовної давності слід зазначити наступне. Ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлений у три роки і не залежить від субґєктивного складу відносин. У відповідності до ч.2 ст. 268 ЦК України законом можуть бути передбачені й інші вимоги, на які не по ширюється позовна давність. Нормами ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже суд приходить до висновку, що в зв'язку з тим, що порушення прав позивача в даному випадку є триваючим, строки позовної давності можливо застосувати тільки після виконання зобов'язання боржником, проведеного належним чином. Також представник Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції вважає що цей державний орган не є правоприємником відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, й тому не може бути належним відповідачем. До доводів представника Кіровського ВДВС ДМУЮ з приводу неналежного правоприємства відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська суд відноситься критично в силу нижчевикладеного. П.1.1. наказу Департаменту Державної виконавчої служби від 04.11.2005р. № 51/7 «Про прийняття документації та коштів» начальникам Держаної виконавчої служби Автономної Республіки Крим, областей та міст Києва і Севастополя видано припис про прийняття від органів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції, що ліквідуються, незавершених виконавчих проваджень та документації з питань організаційного забезпечення діяльності органів державної виконавчої служби. Пунктом 1.4. цього наказу вказано на необхідність вжиття заходів до зарахування коштів з депозитних рахунків органів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції, що ліквідуються, на відповідні депозитні рахунки новостворених органів державної виконавчої служби. Наявність на депозитному рахунку державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції коштів в розмірі 35 624,40 грн., що було перераховано цією службою на особистий рахунок [PERSON] 11.05.2012 року, також свідчить про те, що державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції є правоприємником державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, тобто - належним відповідачем. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. За таких обставин на користь позивача необхідно стягнути витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial