Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

17 серпня 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство Дельта Банк звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON], в якому просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0050/0707/88-154 від 19.07.2007 року в сумі 465216 грн. 23 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру № 12, що знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вулиця Долматова, будинок № 26, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстованого в реєстрі за № 2160, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м. і складається з трьох кімнат, шляхом визнання права власності на вказаний обєкт нерухомого майна за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк". В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 травня 2012 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого банк відступив права вимоги заборгованості за кредитними договорами. Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора за кредитним договором від 12.10.2007 року № 0310/1007/71-259, згідно якого банк надав [PERSON] кредит шляхом надання коштів в розмірі 25000,00 доларів США, з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк з 12.10.2007 року по 11.10.2032 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання по вищевказаному кредитному договору між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки від 12 жовтня 2007 року № 0310/1007/71-259-Z-1, згідно умов якого банку в іпотеку було передано нерухоме майно квартиру під номером 12, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Долматова, будинок № 26, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстованого в реєстрі за № 2160. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 28 липня 2015 року становить 465216 грн. 23 коп. і складається з заборгованості за кредитом в розмірі 402212 грн. 98 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 63003 грн. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ Дельтабанк з 03.03.2015 року, термін її дії запроваджено по 02.09.2015 року. Вказана заборгованість по кредитному договору залишається несплаченою до теперішнього часу, незважаючи на неодноразові повідомлення про факт виникнення заборгованості та її розмір, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. В наданій суду письмовій заяві представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором від 12.10.2007 року № 0310/1007/71-259, яка станом на 23 червня 2016 року становить 634729 грн. 47 коп. і складається з заборгованості за кредитом в розмірі 453911 грн. 88 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 122481 грн., штрафу за порушення умов договору в розмірі 4275 грн. 35 коп., пені в розмірі 54060 грн. 63 коп. При цьому розмір заявлених позовних вимог позивачем не змінено. Також 13.01.2017 року на адресу суду направлено витребувані судом за клопотанням представника відповідача докази оригінали кредитного та іпотечного договорів, договір купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 року, розгорнутий розрахунок заборгованості за кредитним договором. Згідно клопотання від 13.01.2017 року представник позивача просить врахувати обмежений штат юристів банку та закінчити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] у судовому засіданні 19.12.2016 року позов не визнали, відповідач зазначив, що не заперечує факту отримання кредитних коштів, кредит сплачував до 2014 року, однак через скрутне економічне становище припинив виплати, не має впевненості, що підписи у договорах, котрі є в розпорядженні позивача належать саме йому, тому просив витребувати їх оригінали у позивача. Пояснив, що на даний час мешкає з родиною у квартирі, що є предметом іпотеки. У судове засідання 13.01.2017 року відповідач та його представник вкотре не зявились, будучи належним чином повідомлені про день та час судового розгляду, напередодні засідання відповідач повністю ознайомився з матеріалами справи; 13.01.2017 року звернувся до суду з заявою, у якій просив відкласти розгляд через його хворобу, однак будь-яких доказів поважності причин неявки до суду не надав. Згідно ст. 169 ЦПК України передбачено виключний перелік підстав для відкладення розгляду справи, зазначено щодо поважності причин неявки сторін, що може бути встановлено судом лише на підставі відповідних документів. Згідно ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 25 травня 2012 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (л.с. 28), відповідно до якого банк відступив права вимоги заборгованості за кредитними договорами. Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора за кредитним договором від 12.10.2007 року № 0310/1007/71-259 (л.с. 7), згідно якого банк надав [PERSON] кредит шляхом надання коштів в розмірі 25000,00 доларів США, з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк з 12.10.2007 року по 11.10.2032 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання по вищевказаному кредитному договору між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки від 12 жовтня 2007 року № 0310/1007/71-259-Z-1 (л.с. 20), згідно умов якого банку в іпотеку було передано нерухоме майно квартиру під номером 12, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Долматова, будинок № 26, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстованого в реєстрі за № 2160. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 23 червня 2016 року становить 634729 грн. 47 коп. і складається з заборгованості за кредитом в розмірі 453911 грн. 88 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 122481 грн., штрафу за порушення умов договору в розмірі 4275 грн. 35 коп., пені в розмірі 54060 грн. 63 коп. Вказана заборгованість по кредитному договору залишається несплаченою до теперішнього часу, незважаючи на неодноразові повідомлення про факт виникнення заборгованості та її розмір. Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася та сплати процентів. Договір укладено за добровільним волевиявленням сторін, що ними не оспорювалось у суді, і обставин, які б свідчили про невідповідність договору засадам добросовісності, розумності та справедливості, передбаченим ч.3 ст. 509 ЦК України, під час судового розгляду не встановлено. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) у разі коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно положень кредитного договору та договору про іпотеку, укладених між сторонами, іпотекодержатель (банк) має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі, включаючи основну суму боргу, відсотки за користування кредитом, пеню та інші штрафні санкції. На теперішній час правовідносини між позивачем та відповідачем врегульовані Законом України Про іпотеку, Цивільним кодексом України. Ст.12 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем (відповідачем) зобов`язань, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань відповідачем, а у разі невиконання вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Відповідно до ст. 35 Закону України Про іпотеку встановлено право іпотекодержателя розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо вимога іпотекодержателя залишиться без задоволення; згідно норм зазначеного закону (ст.ст. 35-39) стягнення на предмет іпотеки може бути звернуто, зокрема, за рішенням суду, при цьому іпотекодержателю надається право продати предмет іпотеки будь-якій третій особі покупцеві, а також право вимагати виселення всіх мешканців, якщо предметом іпотеки є нерухоме майно. Ст. 7 зазначеного закону встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом згідно ч. 1 ст. 598 ЦК (п. п. 9, 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року). За змістом ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є лише відстроченням виконання певних обов'язків, відкладенням певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (справа № 6-46цс15) та в постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року (справа №6-44цс15). Отже, рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» N 1304-VII. Тому, з урахуванням зазначених вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також беручи до уваги, що спірна квартира, котра є предметом іпотеки, використовується як місце постійного проживання позичальника, суд дійшов висновку, згядно якого до припинення дії вказаного Закону рішення суду у даній справі не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved