Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, та, уточнивши позов, просила провести конкретний розподіл житлового будинку [ADDRESS], виділивши їй в натурі ту частину житлового будинку, якою користується з часу придбання житла. Зазначила, що 1/2 частина зазначеного житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд належить їй на підставі договора дарування від 22 березня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори. Згідно з договором дарування, будинок в цілому має 60,8 кв.м. жилої площі і розташований на земельній ділянці з такими надвірними спорудами: сарай з погребом, сарай з прибудовою та погребом, вбиральні, гараж, огорожа. Інша частина домоволодіння належить на праві власності відповідачці на підставі договору дарування, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою від 28.03.2002 року, р.н. 2-1496. Між сторонами встановлено порядок користування зазначеним будинком, відповідно до якого вона користується приміщеннями 2-1, 2-2, 2-3 та 2-4, а відповідач користується приміщеннями 1-І, 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7 згідно з технічним паспортом на будинок. Посилаючись на закріплене законом право власника на виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності, просила виділити їй у натурі свою частку житлового будинку, яка складається з тих приміщень, якими вона користується, а також сарай "Б", убиральню "Г" та 1/2 частину огорожі. У судовому засіданні позивач підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідач проти такого виділу не заперечувала, хоча вважала, що спір між сторонами відсутній, оскільки це можливо було здійснити шляхом укладення між співвласниками відповідного договору, однак з такою пропозицією позивач до неї не зверталась. Вислухавши сторони та їх представників: позивача - адвоката [PERSON], та відповідача - адвоката [PERSON], які діють на підставі ордерів та витягів з договорів, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. З відповідних договорів судом встановлено, що кожному із сторін належить по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд: позивачу - на підставі договору дарування від 22 березня 2004 року, посвідченого Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1101; відповідачу - на підставі договору дарування, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою від 28.03.2002 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1496. З пояснень сторін та технічних паспортів на зазначений будинок судом встановлено, що між співвласниками склався такий порядок користування будинком, відповідно до якого позивач користується приміщеннями 2-1(4.2 кв.м), 2-2 (6.3 кв.м), 2-3 ( 9.5 кв.м) та 2-4 (12,7 кв.м), а відповідач - приміщеннями 1-І (2.9 кв.м), 1-1 (4.4 кв.м), 1-2 (4.4 кв.м), 1-3 ( 19.7 кв.м), 1-4 ( 2.4 кв.м), 1-5(7.3 кв.м), 1-6 (9.2 кв.м), 1-7 (9.7 кв.м). Відповідач не оспорювала право позивача користуватись сараєм літера "Б" та убиральнею літера "Г", та не заперечувала проти виділу позивачу 1/2 частини огорожі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають (ч.1 ст.61 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності, підлягають задоволенню. Однак, виділяючи у натурі позивачу частину житлового будинку з надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, суд не знаходить правових підстав для визначення її як квартира №2, оскільки документального підтвердження надання їй такого статусу позивачем не надано, а до повноважень суду це не входить. Оскільки окрема вимога такого характеру позивачем не заявлена, суд не вважає не зазначення номеру квартири частковим задоволенням вимог позивача. Доводи відповідача стосовно того, що до звернення до суду позивач не пропонувала їй укласти відповідний договір суд до уваги не бере, оскільки, відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved