Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, та просить суд стягнути з відповідача ПАТ «Південний ГЗК» на свою користь 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, без утримання податку з доходів фізичних осіб, посилаючись на те, що вона пропрацювала на підприємстві Відповідача в період з 15.06.1982 по 13.10.1986 машиністом електромостового крана (кранівником) підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. 10.11.2015 року рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол №1490) їй було встановлено професійне захворювання з діагнозом: Пневмоконіоз (синдром Коліне-Каплана), ревматоїдний артрит, деформуючий артроз між фалангових, міжзап`ясткових і лівого променево-зап`ясткового суглобів 1 ст., правого променево-зап`ястного суглобу 2 ст. Зазначила, що спричинена шкода здоров`ю призвела до негативних наслідків морального характеру, оскільки був порушений її звичний спосіб життя, вона була змушена лікуватися, переживала за стан свого здоров`я. Рішенням МСЕК Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини 24.04.2017 їй вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню, 17.05.2018 року 25% втрати працездатності встановлено безстроково. Позивач вважає, що саме з вини Відповідача втратила здоров`я, і тому, оскільки її здоров`я, життя, моральний стан є безцінними, а заподіяну відповідачем моральну шкоду оцінити не можливо, вважає, що сума 100 000 гривень компенсує їй незначну частину її моральних та фізичних переживань та страждань. Ухвалою від 09.08.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі, та ухвалою від 18.09.2019 за клопотанням відповідача призначено розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 05.11.2019 здійснено заміну найменування відповідача на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ». Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена в установленому порядку, але в судові засіданні не з`явилась. Відповідач згідно з нормами ЦПК України в установлений судом строк подав відзив на позовну заяву. В судовому засіданні представник відповідача обставини, зазначені у відзиві, підтримала, проти позову заперечує, вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Посилається на положення ст.1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зазначає, що [PERSON] працювала на ПАТ "ПІВДГЗК" в період з 19.10.1981 - апаратчиком хімводоочищення тепло-силового цеху, з 15.06.1982 машиністом електромостового крана тепло-силового цеху, з 13.10.1986 звільнена за власним бажанням. Загальний стаж роботи позивача на ПАТ "ПІВДГЗК" складає 4 роки 11 місяців 24 дні, а стаж у шкідливих умовах відсутній. Крім того, звертала увагу суду на те, що професійне захворювання було встановлено позивачу в листопаді 2015 року, тобто зі спливом 30 років після звільнення з підприємства, а Акт про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.11.2016 складено ПАТ «Арселорміттал Кривий Ріг», а тому вважає, що АТ «ПГЗК» не є належним відповідачем у справі. Водночас, просив врахувати, що Відповідач сумлінно виконував всі вимоги, встановлені ст.13 Закону України «Про охорону праці». В задоволенні позовних вимог просила відмовити. Заслухавши думку представника Відповідача, дослідивши письмові матеріали, оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що Позивач [PERSON] працювала на підприємстві Відповідача: з 19.10.1981 до 13.10.1986 апаратиком хімводоочищення тепло-силового цеху та машиністом електромостового крана тепло-силового цеху, звільнилась 13.10.1986 за власним бажанням, що підтверджується копією її трудової книжки /а.с.23-26/. Відповідно до Акту № 33 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 03.11.2016 у [PERSON] встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: Пневмоконіоз (синдром Коліне-Каплана), ревматоїдний артрит, деформуючий артроз між фалангових, міжзап`ясткових і лівого променево- зап`ясткового суглобів 1 ст., правого променево-зап`ястного суглобу 2 ст. З даного Акту вбачається, що стаж роботи Позивача в умовах впливу шкідливих факторів становить 16 років 8 місяців, з них з 15.06.1982 по 13.10.1986 - кранівником в ПАТ «ПГЗК», де з тих же причин (за змістом - причин впливу шкідливих факторів в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (п.16). Згідно з п.17 даного Акту причиною професійного захворювання Позивача є пил переважно фіброгенної дії, запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного двоокису кремнію складає 9,8-31,76 мг/ м? при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/ м? згідно з вимогами ГОСТ 12.1.005-88. На інших підприємствах, зазначених в п.16 - запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного двоокису кремнію складає 3,4-11,9 мг/ м? при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/ м?; 31,6-38,6 мг/ м? при гранично допустимій концентрації 4,0 мг/ м? згідно з вимогами ГОСТ 12.1.005-88 /а.с.6-9/. Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної придатності від 24.04.2017, при первинному огляді Позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25 % у зв`язку з професійним захворюванням (машиніст конвеєра) на період з 10.04.2017 по 01.05.2018 /а.с.10/. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної придатності від 17.05.2018 при повторному огляді Позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25 % у зв`язку з професійним захворюванням з 01.05.2018 безстроково /а.с.11/. З виписок із історії хвороби, виписок із медичних карток амбулаторного та стаціонарного хворого, наданих суду епікризів, встановлено, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, неодноразово протягом 2015-2017 років перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 9» ДОР, у Клініці Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, в ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України». Відповідно до медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження лікарів, прийом медикаментів, фізіотерапія, санаторно-курортне лікування, нагляд у лікарів - профпатолога, ортопеда, терапевта, отоларинголога, офтальмолога, алерголога, протипоказана перенавантаження, робота в умовах впливу пилу, дискомфортного мікроклімату, шуму тощо /а.с.12-22/. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вивчивши докази, суд вважає доведеним, що в тому числі з вини Відповідача, який порушував норми з безпеки праці на робочому місці Позивача, останній частково втратив працездатність, у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду. З огляду на зазначені докази, до заперечень відповідача суд ставиться критично, та вважає, що незважаючи на нетривалий час роботи позивача на Південному ГЗК , оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підтверджено, що на робочому місці в Південному ГЗК були порушені загальні санітарно-гігієнічні вимоги до робочої зони, у зв`язку з чим [PERSON] підпадала під вплив шкідливих факторів. Таким чином, суд вважає, що наданими стороною позивача доказами підтверджується причинний зв`язок між працею позивача в АТ "ПІВДГЗК" та ушкодженням її здоров`я. Відповідач доказів відсутності його вини у заподіянні позивачу моральної шкоди суду не надав. Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачеві заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу життя останнього, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, моральні страждання та переживання через погіршення стану здоров`я. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої Позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. При цьому суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї Постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Також суд враховує довготривалість наслідків, що наступили у зв`язку з професійним захворюванням, тривалість роботи Позивача на підприємстві Відповідача у шкідливих умовах, яка склала 4 роки 11 місяців. При цьому, незважаючи на те, що до складу членів комісії, якою складався Акт форми П-4, не входили представники ПАТ «ПІВДГЗК», суд вважає, що підприємство Відповідача мало можливість оскаржити цей Акт в установленому порядку, але не оскаржували. Враховуючи вищезазначені обставини, особу позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає співмірною моральним стражданням позивача суму в розмірі 10 000 грн. Водночас визначений судом розмір моральної шкоди, на думку суду, не є обтяжливим для такого великого промислового підприємства як АТ "ПІВДГЗК". З огляду на вищенаведене, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати яких згідно з законом позивач звільнений.

Outcome: partial