Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним і скасувати наказ Міністерства освіти та науки України від 05.11.2015 № 560-к «Про виконання обов'язків ректора», визнати незаконним і скасувати наказ Міністерства освіти та науки України від 24.11.2015 № 589-к «Про розірвання трудового договору з виконуючим обов'язки ректора [PERSON]», визнати незаконним і скасувати наказ з особового складу Національного авіаційного університету № 1048/к від 26.11.2015 року, поновити його на посаді виконуючого обов'язки ректора Національного авіаційного університету до заміщення вакантної посади ректора в установленому законодавством порядку, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.11.2015 року по день ухвалення судового рішення. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що наказом Міністерства освіти і науки України № 373-к від 19.08.2015 року на нього покладено обов'язки ректора Національного авіаційного університету. 01.09.2015 року Міністерством освіти та науки України був виданий наказ №411-к про призначення виконуючим обов'язки ректора Національного авіаційного університету доктора технічних наук, професора [PERSON] до заміщення вакантної посади ректора в установленому законодавством порядку. Згідно з наказом Міністерства освіти та науки України від 05.11.2015 року № 560-к «Про виконання обов'язків ректора» виконуючого обов'язки [PERSON] звільнено від виконання обов'язків ректора Національного авіаційного університету 05 листопада 2015 року.Другим та третім пунктом цього наказу регламентовано покласти виконання обов'язків ректора Національного авіаційного університету на [PERSON], доктора технічних наук, професора, заслуженого діяча науки і техніки України, з 06 листопада 2015 року до заміщення вакантної посади ректора в установленому законодавством порядку та встановлено останньому надбавки до посадового окладу. Позивач вважає своє звільнення незаконним, а вказаний наказ - таким, що підлягає визнанню незаконним та скасуванню посилаючись, що згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 05.11.2015 року № 560-к, позивача було звільнено з займаної посади не у зв'язку із заміщенням вакантної посади ректора очолюваної ним установи, а через покладання виконання обов'язків ректора на іншу особу, що суперечить змісту попереднього наказу № 411-к від 01.09.2015 року. Згідно наказу Міністерства освіти і науки України № 421-к від 09 вересня 2015 року «Про припинення процедури обрання ректора Національного авіаційного університету», Міністром освіти і науки [PERSON] було припинено процедуру обрання ректора Національного авіаційного університету. Оскільки обрання ректора на конкурсній основі не здійснено, відповідно заміщення вакантної посади ректора в установленому Законом України «Про вищу освіту» порядку не відбулось, отже звільнення позивача є незаконним. В наказівід 05.11.2015 року № 560-к відсутнє посилання на правову норму, на підставі якої було проведено його звільнення, що крім іншого є порушенням п. 2.3 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 за N 58. 24.11.2015 року Міністерством освіти і науки України було видано наказ № 589-к «Про розірвання трудового договору з виконуючим обов'язки ректора», в якому зазначено,"розірвати трудовий договір з виконуючим обов'язки ректора Національного авіаційного університету 24 листопада 2015 року на підставі пункту 1 частина 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків керівником установи". Представник позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі і зазначив, що 26.11.2015 року Національним авіаційним університетом було продубльовано вищевказаний наказ виданням наказу з особового складу №1048/к з наступним формулюванням звільнення: «…Звільнити: [PERSON]., доктора технічних наук, професора, в.о. ректора Національного авіаційного університету, з роботи 24 листопада 2015 року за одноразове порушення трудових обов'язків, пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України…».Ці накази позивач вважає незаконними, оскільки вони винесені з порушенням ст.ст. 40, 41,147-149 КЗпП України та в період його тимчасової непрацездатності. Враховуючи те, що звільнення позивача проведено незаконно, з Національного авіаційного університету на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.11.2015 року по день винесення судового рішення. У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позов з наведених вище підстав і просили його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, Міністерства освіти і науки України, проти позову заперечував. Подав до суду письмові заперечення. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник Міністерства зазначив, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про управління об'єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог. У чинному трудовому законодавстві України порядок призначення та звільнення виконуючого обов'язки керівника закладу відсутній. Тому до відносин тимчасового виконання обов'язків необхідно застосовувати загальні норми трудового законодавства. Оскільки законодавством, на думку представника Міністерства, не визначений порядок та строки призначення працівника виконуючим обов'язки, Міністерство у наказі про звільнення позивача як підставу не повинно нічого зазначати. Також, що Міністерство керується виключно ЗУ "Про управління об'єктами державної власності" та ЗУ "Про вищу освіту", тому при виданні оскаржуваного наказу ним було прийнято владне управлінське рішення, оскільки позивач виконував обов'язки ректора тимчасово та що такої посади як виконувач обов'язки ректора не існує, отже поновлювати позивача не має куди. Представник відповідача, Національного авіаційного університету, проти позову заперечував. Подав до суду письмові заперечення. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свою позицію обгрунтовував тим, що 01.09.2015 р. Міністерством був виданий наказ № 411-к про призначення виконуючим обов'язки ректора НАУ [PERSON] до заміщення вакантної посади ректора в установленому законодавством порядку. На думку, представника НАУ з позивачем було укладено строковий трудовий договір, строк дії якого визначено до призначення нового керівника, а саме до заміщення вакантної посади ректора в установленому законодавством порядку. Посилався на п. 4 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про управління об'єктами державної власності», тому Міністерство в праві, як призначити певну особу виконуючим обов'язки так і звільнити його від виконання цих функцій. Відсутність в наказі від 05.11.2015 р. № 560-к правових підстав припинення трудового договору обґрунтовується тим, що в самому наказі про призначення позивача виконуючим обов'язки ректора НАУ передбачена підстава припинення договору - до заміщення вакантної посади ректора в установленому законодавством порядку. Вважає, що ч.3 ст. 40 КЗпП України встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з підстав передбачених ст.ст.40,41 КЗпП України, а позивача було звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України 05.11.2015 р., при звільненні за якою така заборона не застосовується. Представник третьої особи [PERSON], проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, підтримавши позицію відповідачів.Вважає, що саме наказ від 05.11.2015 р. № 560-к є наказом про звільнення, на підставі якого позивача було відсторонено від роботи з усіма наслідками, якими обумовлено звільнення, і тому на його думку визначений строк трудового договору закінчився у зв'язку з призначенням нового виконуючого обов'язки ректора НАУ [PERSON], і звільнення позивача відбулось за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Третя особа [PERSON] про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідка [PERSON] - колишнього начальника відділу кадрів та документозабезпечення, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом Міністерства освіти і науки України № 373-к від 19.08.2015 року на позивача покладено обов'язки ректора Національного авіаційного університету. Наказом Міністерства освіти і науки України №411-к від 01.09.2015 року позивача призначено виконуючим обов'язки ректора Національного авіаційного університету до заміщення вакантної посади ректора в установленому законодавством порядку. Згідно з п. 1 наказу Міністерства освіти та науки України № 560-к від 05.11.2015 року позивача звільнено від виконання обов'язків ректора Національного авіаційного університету. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. У відповідності до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. При дослідженні наказу № 560-к від 05.11.2015 року судом встановлено, що він не містить правової підстави звільнення позивача. Вказаний наказ надійшов до Національного авіаційного університету 06.11.2015 р. після 13.00 год., про що свідчить відмітка про реєстрацію за № 38/01 в канцелярії Університету та лист Університету від 06.11.2015 р. за № 01/117-ВКД адресований Міністру освіти і науки України [PERSON] про неможливість ознайомлення позивача з зазначеним наказом про звільнення у зв'язку з перебуванням його у відрядженні та надання роз'яснення щодо норми закону, яка є підставою звільнення позивача для внесення запису до трудової книжки. Судом встановлено, що наказ Національного авіаційного університету про звільнення позивача не виносився, в трудовій книжці запис про звільнення 05.11.2015 р. відсутній. Ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Оскільки відповідачами та представником третьої особи [PERSON] наголошувалось про те, що звільнення позивача відбулось 05.11.2015 р., то судом встановлено, що при такому звільненні відповідачами було порушено положення ст. 47 КЗпП України, оскільки позивача не було ознайомлено з наказом про звільнення 05.11.2015 р., в день звільнення не було видано трудову книжку та не проведено розрахунку. Суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону твердження відповідачів, що Міністерство має право звільняти працівника з роботи без наведення норм закону, які стали підставою для такого звільнення. Судом встановлено, що з позивачем було укладено строковий трудовий договір до заміщення вакантної посади ректора у встановленому законодавством порядку, тому до нього, як до працівника повинні застосовуватися норми Кодексу законів про працю України. Суд не приймає до уваги та вважає безпідставними посилання відповідачів на те, що позивач був звільнений за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням строку трудового договору, оскільки це не узгоджується з положеннями ЗУ "Про вищу освіту", яким регламентовано порядок обрання керівників вищих навчальних закладів. Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЗУ "Про вищу освіту" засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) зобов'язаний оголосити конкурс на заміщення посади керівника вищого навчального закладу не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту особи, яка займає цю посаду. Керівник вищого навчального закладу обирається шляхом таємного голосування строком на п'ять років у порядку, передбаченому цим Законом і статутом вищого навчального закладу. Отже, заміщення посади ректора повинно відбуватись строком на п'ять років за конкурсом, шляхом його обрання таємним голосуванням. Оскільки ректора Національного авіаційного університету не було обрано за конкурсом відповідно до положень зазначеного Закону, то суд приходить до висновку, що строк трудового договору позивача не закінчився, а тому звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є незаконним. Наказом № 560-к від 05.11.2015 р. не відбулось також і заміщення позивача на посаді виконуючого обов'язки ректора призначенням новоговиконуючого обов'язки ректора Університету [PERSON], бо як встановлено судом при дослідженні вказаного наказу, допиту свідка [PERSON] та підтверджено представником Національного авіаційного університету, [PERSON] не займав посади виконуючого обов'язки ректора Університету, а на нього було покладено виконання обов'язків ректора Національного авіаційного університету як на проректора з наукової роботи Університету. Тому, суд приходить до висновку, що звільнення позивача від виконання обов'язків ректора Національного авіаційного університету відбулось з порушенням ст. 36, ст. 116 КЗпП України, ЗУ "Про вищу освіту" та порушує право працівника на інформацію щодо підстав його звільнення з роботи, що обмежує його право на працю та на захист від незаконного звільнення, а тому вказаний наказ в цій частині підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Крім того, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України № 589-к 24.11.2015 року «Про розірвання трудового договору з виконуючим обов'язки ректора» та наказ з особового складу Національного авіаційного університету від 26.11.2015 року №1048/к про звільнення з роботи 24.11.2015 р. на підставі пункту 1 частина 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків керівником установи. П. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України встановлено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачами у справі, 24.11.2015 року з наказом № 589-к та 26.11.2015 року з наказом №1048/к позивача не ознайомлювали, письмові пояснення у нього не відбирались. Крім того, в судовому засіданні представник Міністерства пояснив, що в Міністерстві відсутні будь-які документи, які б підтверджували вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудової дисципліни, включаючи документи, що зазначені в наказі Міністерства від 24.11.2015 року № 589-к як підставадля застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Представником Університету не було надано суду жодного доказу вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудової дисципліни. Суд вважає, що дії відповідачів є порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення, передбаченим Кодексом законів про працю України, крім того, це порушило право працівника на інформацію щодо підстав притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що обмежує його право на захист своїх інтересів Статтею 141 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту тощо. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду "Про практику розгляду судами трудових спорів" визнано, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. Однак, як вбачається з матеріалів справи, у вказаних наказах не наведено, яке саме грубе порушення позивачем вчинено. Також судом встановлено, що позивача за наказами від 24.11.2015 року № 589-к, від 26.11.2015 року №1048/к було звільнено під час його тимчасової непрацездатності, що підтверджується листками непрацездатності серії АГЧ №№ 924663, 941922, та є порушенням ч. 3 ст. 41 та ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Розірвання договору у випадках, передбачених частиною 3 ст. 41 КЗпП України, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, а також вимог статті 43 цього Кодексу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці (ч. 3 ст. 41 КЗпП України). Вищевказані обставини свідчать про те, що оспорювані позивачем наказ Міністерства освіти та науки України від 24.11.2015 № 589-к про розірвання трудового договору з виконуючим обов'язки ректора [PERSON] та наказ з особового складу Національного авіаційного університету від 26.11.2015 № 1048/к були видані з порушенням вимог ст. 40, 41 КЗпП України. Вбачається, що відповідачі всупереч положенням КЗпП України застосували до позивача дисциплінарне стягнення, а тому виходячи з наведеного вище, накази від 24.11.2015 року № 589-к, від 26.11.2015 року №1048/к підлягають визнанню незаконним. Виходячи з того, що з точки зору трудового законодавства видавати та скасовувати накази віднесено до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до компетенції суду належить їх перевірка на предмет законності чи незаконності, суд вважає, що оспорювані накази мають бути тільки визнані незаконними без ухвалення рішення про їх скасування. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з правовою позицією Верхового Суду України, яка висловлена в постанові від 25.05.2016 р. у справі № 6-511цс16, При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки Законом не передбачено будь-яких підстав для його зменшення. Суд не вбачає вини позивача в довготривалому розгляді його позовної заяви отже, розрахунок середнього заробітку необхідно проводити за весь час вимушеного прогулу. Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, для даного випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. З довідки про доходи від 16.09.2016 року, наданої представником позивача, вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 1818 грн. 47 коп. (одна тисяча вісімсот вісімнадцять гривень 47 копійок). З довідки наданої представником Національного авіаційного університету розрахунок з позивачем проведено станом на 05.11.2016 р. Відповідно до вимог частини 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем не доведено документально час проведення з ним розрахунку, тому суд бере до уваги довідку Національного авіаційного університету, що розрахунок з позивачем проведено станом на 05.11.2016 р. Виходячи з цього, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по 23.02.2017 року, що становить 315 календарних днів, вираховується наступним чином: 315 х 1818, 47 = 572 818 грн. 05 коп. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з 06 листопада 2015 року по 23 лютого 2017 року включно складає 572 818 грн. 05 коп. та підлягає стягненню з Національного авіаційного університету на користь позивача. З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства позивач має право на працю та гідну її оплату, а також право на справедливий судовий захист у разі порушення таких прав. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. З урахуванням задоволення позову частково, суд вважає за доцільне стягнути з Національного авіаційного університету на користь держави судовий збір в розмірі 6 696, 58 грн., стягнути з Міністерства освіти та науки України на користь держави судовий збір в розмірі 968, 40 грн.

Outcome: partial