Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

13.10.2014 року [PERSON] звернувся з позовом у якому вказує, що 01.04.2009 року [PERSON], відрекомендувавшись йому директором фірми „ Кипарис-Н" умисно, з метою заволодіння його майном шляхом обману, використовуючи печатку ПП „ Кипарис-Н" та діючи як директор вказаного підприємства, але не в інтересах ПП„ Кипарис-Н", а з власних корисливих мотивів, уклав з ним, як з приватним підприємцем договір № 77 на постачання товарів, який підписав і скріпив печаткою ПП „ Кипарис-Н", заздалегідь розуміючи, що умови в подальшому виконувати не буде. Згідно умов Договору Постачальниу ( [PERSON].) зобов"язуєтся поставити і передати у власність Замовника ( ПП„ Кипарис-Н") товар згідно накладних. Вартість товару по даному договору 45 000 грн. Замовник зобов"язується оплатити товар на протязі 90 календарних діб з моменту підписання договору, але не раніше поставки товару на адресу замовника. 14.04.2009 року [PERSON], згідно рахунку- фактури № 77 від14.04.2009 року отримав три газові котрли, вартістю 5000 грн. кожен, 3000м. труби на сумму 30 000 грн. якими розпорядився на власний розсуд, а кошти за отриманий товар наміру сплачувати не мав. Дії [PERSON] органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 190 КК України. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 28.08.2014 року [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності згідно ст. 49 КК України у зв"язку з закінченням строків давності. ( 5 років). Заявлений цивільний позов у кримінальній справі не розглядався. Позивач просить стягнути з [PERSON]спричинену матеріальну шкоду у сумі 45 000 гривень, а також передбачені ст.625 ЦК України 3% річних за 5,5 років -7425 грн., інфляцію 15120 грн., а всього 67545 грн. Відповідач позов не визнав.Посилається на те, що вироком суду не встановлено його вину у скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 190 КК України ( шахрайство). Спірні відносини які виникли між ним і позивачем грунтуються на договогрі №77 від 01.04.2009 року. Пунктом 3.1 Договору встановлено, що оплата товару здійснюється пртягом 90 календарних днів з моменту укладення цього договору, але не раніше поставки товару в адресу Замовника. Строк оплати товару настав 30 червня 2009 року. Позивач звернувшись до суду з позовною заявою у листопаді 2014 року пропустив трирічний строк позовнї двності що є підставою для відмови у позові. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В ухвалі Нікопольського міськрайонного суду від 28.08.2014 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України у зв"язку з закінченням строків давності вказано, що згідно обвинувального акту у [PERSON] приблизно наприкінці березня 2009 року виник злочинний умисел, направлений на заволодіння майном приватного підприємця [PERSON] Для досягнення своєї мети [PERSON] використав наступні обставини: Засновником ПП „ Кипарис-Н" [PERSON] 20.08.2007 року [PERSON]був прийнятий на роботу в ПП „ Кипарис-Н" на посаду директора, але трудовий контракт з ним укладений не був. А відповідно до п.6.5 Статуту ПП" Кипарис" директором може бути сам засновник- фізична особа, або особа з якою власником укладено трудовий контракт. [PERSON] маючи злочинний умисел направлений на заволодіння майном приватного підприємця [PERSON] з яким останній тривалий час підтримував ділові стосунки і знав як директора приватного підприємства „ Кипарис-Н", запропонував [PERSON] надати йому товар нібито для потреб ПП "Кипарис-Н" на що останній погодився. В результаті вказаних домовленостей 01.04.2009 року, [PERSON] в денний час умисно, з метою заволодіння майном [PERSON] шляхом обману, використовуючи печатку ПП „ Кипарис-Н" та діючи як директор вказаного підпрємства, але жодним чином не в інтересах ПП „ Кипарис-Н", а з власних корисливих мотивів, уклав договір з приватним підприємцем [PERSON] за № 77 який підписав та скріпив печаткою ПП „ Кипарис-Н" заздалегідь розуміючи, що умови в подальшому виконувати не буде. Згідно умов Договору Постачальниу ( [PERSON].) зобов"язуєтся поставити і передати у власність Замовника ( ПП„ Кипарис-Н") товар згідно накладних. Вартість товару по даному договору 45 000 грн. Замовник зобов"язується оплатити товар на протязі 90 календарних діб з моменту підписання договору, але не раніше поставки товару на адресу замовника. 14.04.2009 року [PERSON], згідно рахунку- фактури № 77 від14.04.2009 року отримав три газові котли, вартістю 5000 грн. кожен, 3000м. труби на сумму 30 000 грн. якими розпорядився на власний розсуд, а кошти за отриманий товар наміру сплачувати не мав. Загальна вартість товару , отриманого від [PERSON] склала 45000 грн. Дії [PERSON] органом досудового розслідування кваліфікоовано за ч.2 ст.190 КК України. Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідалності у зв"язку із закінченням строків давності ( а.с.3). Відповідач в судовому засіданні обставини, викладені позивачем в позовній заяві та в ухвалі Нікопольського міськрайонного суду від 28.08.2014 року не заперечував. Вказуючи, що спірні правовідносини, які виникли між позивачем і відповідачем грунтуються на договорі № 77 від 01.04.2009 року, відповідач фактично визнає договір укладений ним від імені ПП „Кипарис-Н" з [PERSON] на суму 45 000 грн. і отримання на цю суму товару. Відповідач не заперечує, що товар отриманий ним а не ПП „Кипарис". Не заперечує Відповідач і правомірність пред"явлення позивачем позову саме до нього , а не до ПП „Кипарис", а лиш вважає, що [PERSON] пропустив строк позовної давності стягнення з нього коштів. Враховуючи наведене, суд вважає що [PERSON] спричинив [PERSON] матеріальну шкоду на суму 45 000 гривень яка повинна бути з нього стягнена на користь останнього на підставі ст. 1166 ЦК України. . Договір № 77 від 01.04.2009 року, укладений [PERSON] від імені ПП „Кипарис-Н" з [PERSON] не породжував договірних відносин між позивачем і відповідачем , тому послання відповідача на те, що позивач пропустив строк позовної давності вимог по договору безпідставні. Суд вважає, що з відповідача на кристь позивача слід стягнути відповідно до ст. 1167,23 ЦК України також моральну шкоду завдану позивачеві неправомірним заволодінням його майном зі сторони відповідача. Розумним і справедливим буде визначення відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення пені та інфляційних виплат відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки положення вказаної статті застосовуються як відповідальність за прострочення виконання боржником грошового зобов"язання .

Outcome: partial