Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача понесені витрати по оплаті комунальних послуг у розмірі 26 543,22 грн. та судові витрати пов`язані з розглядом справи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2006 між ПАТ "Український професійний банк" та [PERSON] , був укладений кредитний договір № 643. 29.11.2006 з метою забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір іпотеки майнових прав між ПАТ "Український професійний банк" та [PERSON] , предметом договору є об`єкт нерухомості, за адресою: [ADDRESS] . 21.04.2017 між ПАТ "Український професійний банк" та ТОВ «ФК Женева» було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 14, про відступлення прав вимог за договором іпотеки № 14/1. Відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором ПАТ "Український професійний банк" відступив на користь ТОВ «ФК Женева» право вимоги до позичальника [PERSON] , включаючи права вимоги до правонаступників, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника за кредитним договором. Вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, про які відповідач повідомлявся листами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, відповідач ігнорував. У зв`язку з чим, ТОВ «ФК «Женева» 17.08.2017 звернуло стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, передбаченого кредитним договором № 643 від 29.11.2006, у зв`язку з чим набуло статусу власника нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Місцем реєстрації відповідача є зазначена квартира. На виконання обов`язку власника з утримання майна, передбаченого ст. 322 ЦК України, з метою уникнення нарахування штрафних санкцій позивач здійснив оплату спожитих відповідачем житлово-комунальних послуг, нарахованих за період з 01.01.2017 по 25.03.2019, а саме: централізоване опалення постачання, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у розмірі 18,45 грн., послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у розмірі 17 624,80 грн., послуги з охорони та послуги консьєржів 3066,68 грн., рахунок на сплату житлово-комунальних послуг за травень 2019 року у розмірі 1777,38 гривень, борг у розмірі 4055,91 грн. Відсутність між позивачем та відповідачем відповідних договорів найму (оренди) чи договорів на утримання майна, не звільняє останього від виконання обов`язку, передбаченого ст. 322 ЦК України, щодо утримання житла, оскільки ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» є спеціальною нормою по відношенню до інших приписів цивільного законодавства, а тому обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги . Вказане стало підставою для звернення до суду. 21.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить у позові відмовити, оскільки між відповідачем та ПАТ «Український професійний банк» був укладений кредитний договір у валюті, в той час як ТОВ «ФК Женева» не має ліцензії на здійснення валютних операцій, а відсутність згоди відповідача або рішення суду про перехід права власності до позивача є підставою для скасування державної реєстрації права власності за позивачем. Крім того, позивач не може бути стороною в договорі №14 про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 21.04.2017 укладеного між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ '"Фінансова компанія "Женева", щодо відступлення прав вимоги за Кредитним договором від 29.11.2006 № 643 та в договорі № 14/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки майнових прав (іпотечним договором) від 21.04.2017 оскільки не має відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій. Зазначив, що позивач в протиправний спосіб переєструвало за собою спірну квартиру в шахрайський спосіб, без звернення стягнення на квартиру та продажу її. Отже, позовні вимоги є безпідставні та необґрунтовані, а тому не можуть бути задоволені. 09.01.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг здійснюється за певний відрізок часу в продовж якого відповідач користувався даною квартирою, а позивач володів та сплачував за відповідача комунальні послуги. 10.03.2020 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. 13.07.2020 у судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, яке ,пізніше, у судовому засіданні просив не розглядати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.11.2006 між ПАТ "Український професійний банк" та [PERSON] , був укладений кредитний договір № 643. 29.11.2006 з метою забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір іпотеки майнових прав між ПАТ "Український професійний банк" та [PERSON] , предметом договору є об`єкт нерухомості, за адресою: [ADDRESS] . 21.04.2017 між ПАТ "Український професійний банк" та ТОВ «ФК Женева» було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 14, про відступлення прав вимог за договором іпотеки № 14/1. Відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором ПАТ "Український професійний банк" відступив на користь ТОВ «ФК Женева» право вимоги до позичальника ( [PERSON] ), включаючи права вимоги до правонаступників, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника за кредитним договором. 17.08.2017 ТОВ «ФК Женева» звернуло стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, передбаченого кредитним договором № 643 від 29.11.2006, у зв`язку з чим набуло статусу власника нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.06.2019 № 169936331. З листа відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві Державної адміністрації від 12.09.2017, вбачається, що за спірною адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач звертаючись до суду з позовом просить стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за зазначеною адресою, що нараховані за період з 01.01.2017 по 25.03.2019, а саме за централізоване опалення постачання, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у розмірі 18,45 грн., послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у розмірі 17 624,80 грн., послуги з охорони та послуги консьєржів 3066,68 грн., рахунок на сплату житлово-комунальних послуг за травень 2019 року у розмірі 1777,38 гривень, борг у розмірі 4055,91 грн. Встановлено, що 09.08.2019 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва позов [PERSON] задоволено частково та визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Філії Комунального підприємства »Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Києві Донського Ярослава Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень / індексовий номер: 36681804 від 18 серпня 2017 року / про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Женева». Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 21939077 від 17 серпня 2017 року про реєстрацію речового права, а саме: права власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Женева», вчинений державним реєстратором Філії Комунального підприємства »Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Києві Донським Ярославом Сергійовичем, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1330548780000. У решті позову відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» /04080 м. вул. Костянтинівська, 71Е, ЄДРПОУ 40888017/ на користь [PERSON] у розмірі 1 409, 60 гр. судового збору. Вказане рішення набрало чинності . Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 47 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Відповідно до частини четвертої статті 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння. Таке рішення відповідає передбаченій у ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України вимозі до актів цивільного законодавства про дотримання принципу однаковості регулювання цивільних відносин на всій території України і означає, що де б не проживав власник і де б не знаходилося його майно, він володіє усією сукупністю прав володіння, користування та розпоряджання цим майном на однакових засадах, визначених Конституцією України та Цивільним кодексом України. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У судовому засіданні представник позивача зазначив що, 17.08.2017 позивач набув право власності на квартиру, але з серпня 2017 по вересень 2018 відповідач користувався квартирою, оскільки в ній залишились його речі, і лише у вересні 2018 відповідач залишив квартиру та за вказаний період виникла заборгованість. На що суд зазначає наступне. Так, як встановлено вище, позивач посилається на те, що ним було здійснено оплату житлово - комунальних послуг за адресою: квартира [ADDRESS] , що виникла за період з 01.01.2017 по 25.05.2019, яку просить стягнути з відповідача, оскільки саме відповідач проживав у вказаній квартирі та користувався комунальними послугами. Встановлено, що відповідно до листа ТОВ «Житло комфорт сервіс» від 19.11.2021 № 180 у ТОВ «ЖКС» відсутня інформація щодо реєстрації місця постійного проживання фізичних осіб в квартирах. З жовтня 2017 власником кв. [ADDRESS] є ТОВ «ФК «Женева». ТОВ «ЖКС» має право надавати інформацію щодо нарахувань комунальних платежів тільки власнику квартири та згідно з чинним законодавством України. [PERSON] мав у власності кв. [ADDRESS] по жовтень 2017. Заборгованість по утриманню будинку та комунальних послугах не мав. Вбачається, що відповідно до актів звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 по 25.03.2019 між ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» та ТОВ «ФК «Женева» за договором ІЗУ-М2-241У від 23.10.2017 існує заборгованість у розмірі 17 624,80 грн.,у розмірі 3066,68 грн., у розмірі 18,45 грн. Слід зазначити, що вказані акти не містять ні посилань на номер квартири та будинку, ні на суть заборгованості, у зв`язку з чим не можуть бути прийняті судом до уваги. Відповідно до наданих позивачем платіжних доручень від 23.05.2019 за договором ІЗУ-М2-241У від 23.10.2017 за надані комунальні послуги позивачем сплачено за послуги ЦО, ХВП, ГВП у розмірі 18,45 грн., за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у розмірі 17 624,80 грн., за надання додаткових послуг у розмірі 3 066,68 грн., житлово-комунальні послуги за травень 2019 року, рах. № [NUMBER] у розмірі 5 833,29 грн. Як зазначає позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні, ним було сплачено заборгованість за комунальні послуги за період з 01.01.2017 по 25.03.2019 лише 23.05.2019 та 14.06.2019, а позивач набув право власності на квартиру 17.08.2017 та був позбавлений можливості нею користуватися. Відповідно до листа ТОВ «Житло комфорт сервіс» від 19.11.2021 № 180 [PERSON] мав у власності кв. [ADDRESS] по жовтень 2017. Заборгованості по утриманню будинку та комунальних послугах не мав. Крім того у судовому засіданні сторони підтвердили, що вода та світло відповідачем не використовувалось, оскільки покази лічильників незмінні, а у вересні 2017 року відповідача із вищезазначеної квартири було виселено. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до п.1 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.19 Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 Закону визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має обов`язок сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки. Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за спірний період, але позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував право вимоги до відповідача за надані житлово-комунальні послуги, як власника квартири та такого, що проживав за даною адресою та споживав комунальні послуги. Як і не підтверджено належними доказами будь - якої заборгованості за ЖКХ за вказаною квартирою. Як встановлено вище, в період з 01.01.2017 по жовтень 2017 року, заборгованість у відповідача за ЖКХ була відсутня, також встановлено, що у вересні 2017 року він залишив вказану квартиру, а за позивачем, як вбачається 17.08.2017 було зареєстровано право власності, реєстрація якого, рішення суду від 09.08.2019 було скасовано. Підставою для нарахування оплати за житлово-комунальні послуги та виникнення у відповідача зобов`язань по їх оплаті виникають з факту фактичного надання таких послуг і їх споживання. Однак докази на підтвердження даних обставин в матеріалах справи не містяться. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. З огляду на викладене, враховуючи, що суд з власної ініціативи доказів не збирає згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України та не має права ґрунтувати свої висновки на припущеннях, зокрема у тому питанні, що вищезазначена заборгованість за спірний період виникла саме у відповідача. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивач не довів належними доказами наявність такої заборгованості у відповідача та наявності у позивача права вимоги, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed