Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять: визнати дійсним договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 88 кв.м., жилою площею 46.9 кв.м. укладений з однієї сторони [PERSON] і [PERSON] та з іншої сторони [PERSON] і [PERSON] на товарній біржі «Дніпродзержинська» від 02 вересня 1998 року; визнати за [PERSON], право спільної часткової власності у розмірі 1/2 частки на квартиру в [ADDRESS] загальною площею 88 кв.м, жилою площею 46.9 кв.м.; визнати за [PERSON], право спільної часткової власності у розмірі 1/2 частки на квартиру в [ADDRESS], загальною площею 88 кв.м, жилою площею 46.9 кв.м В обґрунтування своїх вимог позивачі в позові зазначили, що 02 вересня 1998 року між ними та відповідачами на товарній біржі «Дніпродзержинська» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], загальною площею 88 кв.м., житловою площею 46.9 кв.м. Вказана квартира була придбана ними за 15700 гривень, які були передані відповідачам під час підписання договору. Після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна квартира була прийнята ними у власність. Однак, в подальшому їм було розяснено, що вчинена ними угода не відповідає нормам Цивільного Кодексу України, які діють на цей час, тому придбана ними квартира не підлягає реєстрації в Державній реєстраційній службі Дніпродзержинського міського управління юстиції. Зазначають, що вказаний договір не був нотаріально посвідчений внаслідок запевнень представника товарної біржі, що вказаний правочин не потребує нотаріального посвідчення, так як стаття 15 Закону України "Про товарну біржу" у редакції на той час передбачала перелік біржових операцій, до якого також включений договір купівлі-продажу, а відповідно до частини 2 ст. 9 Житлового Кодексу України з доповненнями 1993 року квартира (будинок) може бути придбана на біржових торгах. Оскільки, на теперішній час зясувалося, що оформити право власності вони не можуть з вказаних вище підстав, тому вимушені звернутися з даним позовом до суду. Позивачі в судове засідання не з'явилися, письмово просили суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, письмово просили суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, причини неявки в суд не повідомляли, про місце та час розгляду справи повідомлені. Виходячи з обєму наданих до суду матеріалів, згідно яких можна встановити правовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі, згідно вимог ч. 2\~ст. 158, 169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши позиції сторін, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що 02 вересня 1998 року між позивачами та відповідачами на товарній біржі «Дніпродзержинська» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], загальною площею 88 кв.м., житловою площею 46.9 кв.м., який був зареєстрований на Товарній біржі "Дніпродзержинська", реєстраційний номер 004/275-Н. Вищезазначений договір був прийнятий в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації із внесенням відомостей про власників (а.с. 12, 13-15,16-17,18). Квартира [ADDRESS] була придбана позивачами у відповідачів за 15700 гривень, які були передані під час підписання сторонами договору. Після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна квартира була прийнята позивачами у власність, вони стали володіти та користуватися нею на свій розсуд. На час укладення договору купівлі продажу позивачі перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 11), таким чином позивачі є співвласниками вищезазначеної квартири в рівних частках. Сторони не ухились від нотаріального посвідчення договору, але через запевнення представника товарної біржі про необов'язковість його нотаріального посвідчення, сторони не наполягали на ньому. Таким чином нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від волі сторін. На даний момент позивачі бажають розпорядитися своєю власністю, але не можуть цього здійснити, оскільки договір у відповідності із законом не посвідчений нотаріально. Під час укладання договору сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, відбулося повне виконання договору, тобто позивачі сплатили за майно грошові кошти, які отримали відповідачі, тобто укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна не є ані фіктивним, ані уявним, внаслідок його виконання кожна із сторін досягла тієї мети, яку вона повязувала з укладанням договору, тобто ця угода була реально виконана. Згідно ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності (право оперативного керування) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене законом чи договором. Згідно ч. 2 ст. 219 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню перешкоджала обставина, яка не залежить від її волі. Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вiд 01 липня 2004 року \~№ 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», який до введення в дію ЦК України від 16 січня 2003 року, регулював порядок застосування ч. 2 ст. 47 ЦК України від 1963 року, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені в законі обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсним угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Отже, судом встановлено, що сторонами виконані усі вимоги ст. 655 ЦК України, волевиявлення учасників було вільне, відповідало внутрішній волі сторін, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зараз позивачі не мають можливості скористатися правом власності на нерухоме майно, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Є необхідність визнання договору купівлі-продажу дійсним. Є підстави для задоволення позову в цій частині. Вимоги позивачів, щодо визнання за ними права власності на 1/2 частину спірної квартири, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно п.27 постанови Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; рішення суду,що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, визнавши договір купівлі продажу квартири дійсним, необхідність визнання за позивачами права власності на квартиру відсутня. З цих підстав, враховуючи встановлені судом обставини, визнання відповідачами позовних вимог, на підставі ч. 2 ст. 47, ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 219, 220, 638, 655, 657 ЦК України, ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", п.27 постанови Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011року,

Outcome: partial