Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 30.12.2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем було укладено кредитний договір № GP-5787880, за яким відповідач отримала кредит в сумі 45760 грн. 19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» та набуло усіх прав та обов`язків, що належали ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». У зв`язку з правонаступництвом на баланс позивача була передана заборгованість за кредитним договором відповідача. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань, станом на 19.11.2019 р. виникла заборгованість в сумі 127 063,15 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 32 844,41 грн; заборгованості за процентами в сумі 1399,39 грн; заборгованості за комісією - 30 201,52 грн; штрафних санкцій в сумі 62 617,83 грн., яку представник позивача просив стягнути на користь позивача, а також судовий збір - 1921 грн. Ухвалою судді від 13.02.2020 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Подала відзив на позов, у якому зазначила, що позовні вимоги визнає частково та зазначила, що дійсно, 30.12.2013 р. вона уклала договір кредитування з ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», за яким отримала кредит на суму 45760 грн, договір був укладений на 48 місяців з кінцевим терміном погашення - до 30.12.2017 р. Вказувала, що строк дії договору сплинув 30.12.2017 р. Позивач звернувся до суду лише 26.11.2019 року, тим самим пропустив строк позовної давності, тому позов в частині стягнення заборгованості та процентів підлягає задоволенню лише в межах строку позовної давності - з 27.11.2016 р по 26.11.2019 р. в розмірі 10 951, 57 грн., проценти-в розмірі 260,66 грн. Стосовно позовних вимог в частині стягнення комісії в сумі 30 201,52 грн. зазначила, що комісія є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме, за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним в силу ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла станом на час укладення договору, яким кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною, у зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають. Також, у зв`язку з проживання у с.Благодатне Волноваського району Донецької області, що відноситсяь до території зони АТО, на підставі вимог Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", яким заборонено проведення нарахування штрафу та пені (штрафних санкцій) на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено з матеріалів справи, 30.12.2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем було укладено кредитний договір № GP-5787880, за яким відповідач отримала кредит в сумі 45760 грн.( а.с.6) Згідно п.п.1 п.1 розділу 2 загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, кредитний договір - договір між позичальником та Банком, який складається з двох невід`ємних частин, а саме, умов договору про надання споживчих кредитів (розділ 2 Умов) та пропозиції (оферти) позичальника щодо укладення договору про надання споживчого кредиту. ( а.с.7-8) За умовами пропозиції укласти договір (оферти), договір укладено на умовах, викладених в частині 2, якою встановлено строк дії договору - 48 місяців, суму кредиту- 45760 - грн., розмір комісії. ( а.с.6) 19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. За викладених обставин Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та Статутом. (а.с.35, 36-39) Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 19.11.2019 р. утворилася заборгованість в сумі 127 063,15 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 32 844,41 грн; заборгованості за процентами в сумі 1399,39 грн; заборгованості за комісією - 30 201,52 грн; штрафних санкцій в сумі 62 617,83 грн. Стосовно позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити з таких підстав. Згідно п.п.1 розділу 2 кредитного договору, комісія - комісійна винагорода Банку за обслуговування кредитної заборгованості за кредитом, наданим Позичальнику; разова комісія - комісійна винагорода Банку за переказ коштів, що є платою за здійснення операції щодо перерахування коштів Кредиту або їх видачу готівкою згідно з Кредитнм договором. За положеннями ч.5 ст.11, ч.1,2,5,7 ст.18 Закону України «По захист прав споживачів» в редакції, що діяв на час укладення договору, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що умови про щодо плати за обслуговування кредиту, є несправедливими положення договору про споживчий кредит і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, комісія за обслуговування кредитної заборгованості за кредитом є платою за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним з моменту укладення договору, відповідно до положень ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії необхідно відмовити. Стосовно вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитними коштами суд зазначає, що за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За змістом частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору, датою щомісячного платежу встановлено 30 число кожного місяця, строк дії договору становить 48 місяців, тобто, кінцевий строк погашення кредиту - 30.12.2017 року, до суду позивач звернувся 26.11.2019 року. Позивач заявив про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та процентів, відповідно, заборгованість підлягає стягненню в межах строку позовної давності, з 27.11.2016 р. по 26.11.2019 р., в сумі 10951,57 грн (982,38 грн + 986,69 грн.+ 988,22 грн +989,91 грн + 993,09 грн + 994,97 грн + 998 грн + 1000,04 грн + 1002,59 грн + 1005,40 грн + 1007,71 грн + 1010,01 грн). Розмір процентів, що підлягає стягненню за той же період складає 260,66 грн (31,16 грн + 26,77 грн + 25,01 грн + 23,33 грн + 20,30 грн + 18,27 грн + 15,39 грн + 13,20 грн + 10,65 грн +8,02 грн +5,73 грн). Стосовно позовних вимоги в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 62 617,83 грн. суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 3 ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». 15.10.2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання ч.6 ст.14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 5 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив всі банки про необхідність неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання. На виконання вимог ч.5 ст.14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р, зміненого » розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року за № 1275 затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до складу якого увійшло с-ще Благодатне Волноваського району Донецької області, де проживає відповідач. Розпорядженням КМУ від 23.01.2019 р. за № 28-р внесено зміни у додаток до розпорядження КМУ від 02.12.2015 р. № 1275, за яким с-ще Благодатне також визнано таким, на території якого поводилася антитерористична операція. З наданого позивачем розрахунку за неустойкою встановлено, що її нараховано за період з 30.10.2016 по 29.11.2016. Враховуючи, що у період, за який нараховано неустойку, відповідач проживав у населеному пункті, яуий віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, тому нарахування йому штрафних санкцій за договором кредиту за період з 30.10.2016 по 29.11.2016 є безпідставними, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині позову слід відмовити. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню (що відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові суду від 04.09.2019 року по справі 553/4163/15-ц): підлягає стягненню в межах строку позовної давності заборгованість за кредитом за період з 27.11.2016 р. по 26.11.2019 р. в сумі 10 951,57 грн, заборгованість за процентами - в сумі 260, 66 грн. Позовні вимоги в частині стягненя комісії та штрафних санкцій задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 169,51 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial