Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому зазначає, [PERSON] (відповідач) звернулась до АТ КБ " Приватбанк" з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 15.07.2011 р., згідно якої отримала кредит у розмірі 300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг " , " Правилами користування платіжною карткою " та Тарифами Банку " .... складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення норм закону ( ст. 526 ,527,530 , 1054 , 610 ) та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала . Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2.ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з врахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 30.04.2019 р. має заборгованість 127936,44грн., з яких : - 1124,12 грн.- заборгованість за кредитом ; - 121914,92 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом ; - 4897,40 грн.- заборгованість за пенею та комісією з 15.07.2011 по 31.07.2018р. Просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» вищезазначену суму заборгованості та судові витрати у розмірі 1921.00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився. В позовній заяві вказував розглянути справу за відсутності представника Банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник, яка діє на підставі договору, [PERSON] в судове засідання не з`явились. В своїй заяві від 06 листопада 2019 р. відповідачка просить суд справу розглянути без її участі та без участі її представника. Позов не визнає. Просить в позові відмовити в зв`язку з тим , що позивачем пропущено строки позовної давності. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та прийняти рішення по суті на підставі письмових доказів , які надані сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови , що його належним чином повідомлено про дату , час і місце цього засідання , не перешкоджає розгляду справи по суті , крім випадків , визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає , що позов не підлягає задоволенню . Судом встановлено, що між сторонами дійсно було укладено кредитний договір б/н від 15.07.2011 року , згідно якого відповідач отримав 300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. У зв`язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань, згідно розрахунку позивача суми заборгованості за кредитним договором за відповідачем числиться вищезазначена сума заборгованості . Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановленого договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд вважає, що позивач надав достатньо доказів на обґрунтування своїх позовних вимог і на думку дані вимоги обгрунтованими та базуються на вищезазначених нормах матеріального права. В той же час, відповідач вищезазначений позов не визнає по тим підставам, що позивачем пропущено строки позовної давності. Суд бере до уваги дану позицію відповідача, так як вона має суттєво важливе значення для вирішення справи по суті. Згідно зі ст. 529 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Матеріали справи не містять даних щодо належного оформлення сторонами у справі письмової угоди щодо збільшення строку позовної давності до 50 років. Оскільки сторонами не укладений договір у письмовій формі про збільшення позовної давності, як це передбачено ст. 259 ЦК України, тому положення п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг про збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшений до 50 років на підлягають застосуванню. Згідно ст.256 та ст. 257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч.4 та ч.5 ст. 257 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У відповідності до ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як роз`яснив Верховний Суд України в правовій позиції, висловленій в постанові №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Судом встановлено, згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с.5 на звороті) , остання проплата відповідачем здійснена 17.08.2015 р. в сумі 2,60 грн. Отже , з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності та він закінчився через три роки -17.08.2018 року. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як на це також посилається позивач. Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. АТ КБ «Приватбанк» пред`явив позов до суду 01.07.2019 р. (дата зазначена на штампі суду) , тобто після закінчення строку позовної давності. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що АТ КБ «Приватбанк» пред`явив позов після спливу строку позовної давності. При цьому, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження обставин, які б перешкодили АТ КБ «Приватбанк» вчасно пред`явити позов. Зважаючи на це, підстави для поновлення позивачу строку позовної давності відсутні. Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і у зв`язку з цим, відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed