Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому просить розірвати з відповідачами договір найму квартири за адресою м. Чернігів, вул. Вячеслава Чорновола, 40 а кв. 7, який набутий ними на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 05.10.1993 року № 224 та ордеру від 21.10.1993 року № 666 та виселити відповідачів з вказаної квартири. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі продажу від 21.12.2016 року укладеного з ПАТ "Чернігівоблбуд" він являється власником квартири [ADDRESS]. У даній квартирі, як наймачі на підставі ордеру від 21.10.1993 року № 666 виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Чернігова, проживають відповідачі. 16.01.2017 року у зв"язку з відсутністю свого житла, в порядку ч. 3 ст. 825 ЦК України, він письмово попередив відповідачів про розірвання договору найму та виселення. Проте, 31.01.2017 року останні повідомили про відмову звільнити квартиру. У зв"язку з цим звертається до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 15.05.2017 року в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучено ПАТ "Чернігівоблбуд" та Чернігівську міську раду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково вказав, що набувши право власності на квартиру у позивача виникла необхідність використання вказаного житла для власного проживання, оскільки він зареєстрований у своїх батьків в с. Боромики, Чернігівського району, Чернігівської області, а фактично проживає в [INFO] у батьків цивільної дружини, власного житла не має. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача зазначив, що до нового власника як до наймодавця не перейшло право попереднього власника-наймодавця на виселення в порядку ч. 3 ст. 825 ЦК України. Крім того, позивачем не доведена необхідність використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім"ї. Представники Чернігівської міської ради заперечили проти позову, посилаючись на мотиви викладені в письмових запереченнях. Представник ПАТ "Чернігівоблбуд" в судове засідання не з"явився, надав письмові пояснення. Заслухавши сторони, третіх осіб, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 .03.2015 року на підставі рішення апеляційого суду Чернігівської області від 27.02.2008 року (справа № 22ц-350/2008) та ухвали Верховного Суду України від 06 жовтня 2008 року (справа № 6-9336 св 08), ухвали Верховного Суду України від 21 березня 2012 року, постановленої в результаті перегляду судових рішень у зв'язку з винятковими обставинами (а.с.63-65,73-75), встановлено, що житловий будинок за адресою м. Чернігів, вул. Войкова ( на даний час вул. [PERSON]) [ADDRESS], згідно з актом державної приймальної комісії про введення будинку в експлуатацію від 31 березня 1993 року збудований за період з січня 1990 року по березень 1993 року орендним підприємством «Чернігівоблбуд», останнє було замовником та підрядником виконання робіт з будівництва будинку, а тому будинок являвся його колективною власністю. Вказаний будинок був збудований за кошти орендного підприємства тресту «Чернігівоблбуд», увійшов до основних засобів колективної власності та був включений органом приватизації до статутного фонду ЗАТ «Чернігівоблбуд» - правонаступника Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендованого підприємства «Чернігівоблбуд». Також вказаним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.03.2015 року встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15 березня 2010 року доручено Чернігівському МБТІ оформити свідоцтво про право власності на підставі проведеної інвентаризації закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» (ПАТ «Чернігівоблбуд») в тому числі і на квартиру за адресою м. Чернігів, вул. Войкова ( на даний час вул. [PERSON]) [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.03.2010 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.04.2010, на підставі вищезазначеного рішння виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15 березня 2010 року ЗАТ «Чернігівоблбуд» зареєструвало право власності на квартиру за адресою м. Чернігів, вул. Войкова ( на даний час вул. [PERSON]) [ADDRESS]. Встановлені обставини відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Згідно протоколу № 1 від 04.03.1990 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету управління виробничо-технічної комплектації Чернігівського обласного проектного ремонтного-будівельного тресту «Чернігівоблбуд» (а.с.46) на підставі положення "Про порядок отримання житлової площі" в Чернігівському обласному проектно-ремонтному будівельному тресті виділено [PERSON] безкоштовно квартиру за адресою [ADDRESS]. Рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 224 від 05.10.1993 (а.с.11), [PERSON] та членам його сім'ї виділено двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] зі зняттям з квартирного обліку та видано на неї відповідний ордер 21.10.1993 року № 666 (а.с. 12). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі з 25.11.1993 року, а [PERSON] з 25.12.2007 (а.с. 48). Главою 31 ЦК України передбачено право володіння чужим майном. Так, відповідно до ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що ПАТ «Чернігівоблбуд» являючись власником квартири за адресою [ADDRESS] було наймодавцем, а [PERSON]І наймачем, [PERSON] та - [PERSON] членами сімї наймача вказаної квартири. 21.12.2016 року між ПАТ «Чернігівоблбуд» та [PERSON] укладено договір купівлі -продажу, відповідно до якого позивач [PERSON] набув право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] З вищенаведеного вбачається, що правомірне володіння квартирою у відповідачів виникло раніше, ніж право власності у ПАТ "Чернігівоблбуд" та [PERSON] З договору купівлі-продажу від 21.12.2016 року вбачається, що позивач набуваючи право власності на квартиру адресою [ADDRESS], також набуває права та обов"язки наймодавця по відношенню до відповідачів, які вселені безстроково на підставі ордеру від 21.10.1993 року. Відповідачі вселилися у спірне приміщення на підставі договору найму, який має місце в силу ст. 61 ЖК УРСР, з правом постійного проживання у цьому приміщення, і на момент розгляду справи цей договір є дійсним. Відповідно до ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Дане положення поширюється на позивача до якого перейшли права та обов»язки наймодавця за укладеним договором, оскільки ці права та обов»язки вже існували на момент укладення договору купівлі-продажу від 21.12.2016. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням не інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення договору найму передбачені ст.. 168 ЖК України. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 825 ЦК України договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. При цьому, виходячи з положень ст. 825 ЦК України необхідність використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім»ї у житловому будинку, який було передано у найм є третьою підставою для розірвання договору найму за рішенням суду, при цьому дійсно на вимогу наймодавця встановлена обов»язкова процедура попередження наймачів про такі наміри наймодавця з метою досягнення згоди на розірвання договору найму. У разі недосягнення згоди даний договір має бути розірваний в судовому порядку, оскільки одностороннє розірвання укладеного договору бути порушувати права та законні інтереси користувачів житлового приміщення. При цьому обов»язок доведення необхідності використання спірного житла для проживання самого наймодавця та членів його сім»ї лежить на наймодавцеві, а отже має доводитись чи є реальна потреба позивача на момент пред»явлення такої вимоги у користуванні спірним житлом. Позивач ніяким чином не підтверджує реальної потреби в проживанні його та членів його сім"ї у спірній квартирі. Так, відповідно до довідки Боромиківської сільської рад (а.с. 40) вбачається, що позивач зареєстрований за адресою [INFO], а фактично проживає із співмешканкою у її батьків за адресою [ADDRESS]. Доказів, втрати позивачем права користування у вищезазначених житлових приміщеннях, суду не надано. Позивачем не доведено належними доказами про його реальну потребу проживати у спірному житловому приміщенні. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог

Outcome: dismissed