Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив: визнати недостовірною та такою, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації [PERSON] , повідомлену [PERSON] , що міститься у статті за назвою: «[INFO]», яка була розміщена [INFO] на веб-сайті інтернет-видання «Українські новини» http://ukranews.com/ за посиланням [INFO]. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини" за власний рахунок спростувати вказану недостовірну інформацію, шляхом розміщення на веб-сайті інтернет-видання «Українські новини» http://ukranews.com/ повного тексту судового рішення у цій справі. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] на веб-сайті «Українські новини» http://ukranews.com/, який належить товариству з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини» (далі - TOB «ІА «Українські новини»), розміщено статтю: «[INFO]», яку він вважає образливою, наклепницькою, недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, крім того, вважає, що поширена відповідачами інформація не є оціночними судженнями, а містить конкретні фактичні дані щодо нього, які його порочать та стверджують про порушення ним вимог законодавства. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2016, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21.11.2016, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 10.05.2017 рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2016 та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21.11.2016 скасовану, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді від 09.06.2017 справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. Представник відповідача ТОВ "Інформаційне агентство "Українські новини" подав до суду свої заперечення, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю існування всіх наведених обставин викладених в позові, зазначив, що інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та спростувати, є повним та точним відтворенням публікації, розміщеної [INFO] на веб-сайті Політичної партії «Опозиційний блок», тому ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» не несе відповідальність за поширення цієї інформації відповідно до ст. 35 Закону України «Про інформаційні агентства». Крім того, звернула увагу на те, що ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» здійснює діяльність інформаційних агентств, а не діяльність друкованих засобів масової інформації, а тому посилання позивача на положення ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» є безпідставними. Також зазначила, що інформація про обставини перельоту позивача та посадовців ПАТ «Державний ощадний банк України» чартерним рейсом є висловлюванням власної оцінки, оскільки ця інформація містилася у відкритому доступі на веб-сайті Генеральної прокуратури України, а слова «фактично» в контексті хабара є оціночним судженням. Представник відповідача [PERSON] подала до суду свої заперечення в яких просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Зазначила, що оспорювана інформація про позивача отримана з офіційних джерел, що звільняє [PERSON] від відповідальності за її розповсюдження. В іншій частині інформація про позивача, є оціночними судженнями, які не підлягають визнанню недостовірними та спростуванню. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у ньому та просив задовольнити. Представник відповідача ТОВ "Інформаційне агентство "Українські новини" у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши думку представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності, що закріплено ст.ст. 3, 28 Основного закону. Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] на веб-сайті «Українські новини» інтернет-видання «Українські новини» http://ukranews.com/ була поширена інформація під назвою «[INFO]» наступного змісту (мовою оригіналу): 1 абзац: «По данным Ассоциации украинских банков, самым убыточным украннским банком в октябре стал «Ощадбанк» - его потери за месяц составили 1,3 млрд грн. Это прямое свидетельство недоверия людей нынешней власти, а соответственно - и государственному банку, в котором процветает коррупция. Такое мнение высказал народный депутат от Оппозиционного блока [PERSON], сообщает пресс-служба Оппозиционного блока». 2 абзац: «Это закономерно, что люди не верят «Ощадбанку», которым руководит соратник премьер-министра [PERSON]. Ведь этот человек фактически получил взятку в виде полета на футбольный матч, но так и не понес за это никакой ответственности, поскольку дело банально спускается на тормоза сказал народный депутат». 3 абзац: «Он напомнил, что пять месяцев назад Генпрокуратура начала расследование по факту полета главы и пяти членов правления «Ощадбанка» финал футбольной Лиги Европы, за который около полумиллиона гривен заплат частная компания». 4 абзац: «Как можно привлекать деньги людей в государственный банк, если его руководитель - взяточник, которого прикрывают однопартийцы премьер-министр [PERSON] и министр МВД [PERSON]? Какое может бы доверие к такой дискредитировавшей себя государственной институции?!», подчеркнул политик». 5 абзац: «По его словам, именно циничная коррупция внутри власти - главная причина, которая лишает Украину перспективы. Несмотря на все обещания, власть не только не поборола коррупцию, она ее возглавила, сказал народный депутат». 6 абзац: « Расставленные [PERSON] люди являются такими же непрофессионалами, как и сам премьер-министр, чье правительство за год работы установило множество экономических антирекордов. Вслед за Кабмином, который «уронил» курс гривны в три раза, допустил инфляцию в 75 % и поднял тарифы на ЖКХ в 5,5 раз, руководитель «Ощадбанка» также не отстает: убыток банка за январь-октябрь достиг 6,7 млрд грн» - отметил [PERSON]». 7 абзац: «Он подчеркнул, что это непрофессиональное правительство должно уйти в отставку ради будущего Украины». Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачем письмовими доказами та не заперечувався сторонами. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що поширена відповідачами інформація є негативною за своїм змістом, не відповідає дійсності та порушує його ділову репутацію. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Судовим розглядом встановлено, що публікації, котрі поширені відповідачами, стосуються безпосередньо позивача, про що свідчить наявність у назві його прізвища та назви посади, на якій він перебував в АТ «Ощадбанк», а саме на момент спірної публікації він обіймав посаду Голови правління ПАТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізично: особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин; а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо). Частиною 4 ст. 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до чч. 1,2 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. У ч. 1 ст. 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У публікації зазначено: «Это закономерно, что люди не верят «Ощадбанку», которым руководит соратник премьер-министра [PERSON]. Ведь этот человек фактически получил взятку в виде полета на футбольный матч, но так и не понес за это никакой ответственности, поскольку дело банально спускается на тормоза сказал народный депутат», крім того зазначено: « Как можно привлекать деньги людей в государственный банк, если его руководитель - взяточник, которого прикрывают однопартийцы премьер-министр [PERSON] и министр МВД [PERSON]? Какое может бы доверие к такой дискредитировавшей себя государственной институции?!», подчеркнул политик». Таким чином, конкретизація посади, прізвища та імені, дає можливість ідентифікувати, що указана інформація безпосередньо стосується позивача - [PERSON] . Судом установлено, що поширена відносно [PERSON] інформація висвітлює його в якості «хабарника» та особи, яка сприяє існуванню «корупції» в очолюваній ним фінансовій установі - акціонерному товаристві «Ощадбанк». При цьому автор статті зазначає конкретні фактичні обставини: за що отриманий хабар, коли і при яких умовах. Також зазначається про те, хто і яким чином за участю [PERSON] протидіє розслідуванню кримінального провадження, що є кримінально-караним діянням. Проте слова «хабарник» та «корупція» в текстовому навантаженні поширеної публікації розуміється як сприяння та одержання неправомірної вигоди, і визнається злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність відповіді до норм ст. ст. 368, 368-3 КК України. При цьому злочином є суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК України). Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні лочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в окопному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний іоводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Судом встановлено, що відповідно до листа Національної поліції України від 23.02.2016, кримінальне провадження за фактом зловживання службовим становищем службовими особами АТ «Державний ощадний банк України» закрито за відсутністю події кримінального правопорушення, отже інформація, викладена у 2 абзаці загальної інформації є безпідставними звинуваченнями та такими, що не відповідають дійсності, що також встановлено за результатами проведеного досудового розслідування, а отже є недостовірною інформацією. Також у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Безперечно, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи, ким є позивач, є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Оскільки інформація сформульована відповідачем [PERSON] способом категоричного та стверджувального висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження спірної інформації виражено без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, суд погоджується з доводами позивача, що вказана інформація не є оціночним судженням та вказує на суб`єктивну думку відповідача, у зв`язку з чим, суд визнає її як недостовірну та таку, що порушує ділову репутацію позивача принижує його честь та гідність. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. При цьому фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Також відтворення інформації має бути дослівним. Як встановлено судовим розглядом, спірна інформація є повним та точним відтворенням публікації, розміщеної [INFO] на веб-сайті Політичної партії «Опозиційний блок» відповідачем ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини». Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЗУ "Про інформаційні агенства" зазначено, що інформаційні агентства не мають права у своїх матеріалах розголошувати дані, що становлять державну таємницю, або іншу інформацію з обмеженим доступом, крім випадків, визначених законом, закликати до насильницької зміни або повалення існуючого конституційного ладу, порушення територіальної цілісності України, підриву її безпеки, вести пропаганду війни, насильства і жорстокості, розпалювати расову, національну, релігійну ворожнечу, розповсюджувати порнографію або іншу інформацію, яка підриває суспільну мораль або підбурює до правопорушень, принижує честь і гідність людини, а також інформацію, яка ущемляє законні права й інтереси громадян, давати оцінку винуватості осіб у вчиненні кримінального правопорушення, вказувати на особу, яка ніби вчинила кримінальне правопорушення до рішення суду, публікувати матеріали, які розкривають тактику і методику досудового розслідування. В п.4, ч.1 ст. 34 ЗУ "Про інформаційні агенства" визначено, що відповідальність за порушення вказаних норм Закону несуть суб`єкти діяльності інформаційних агентств та інші особи, винні у порушенні положень частини третьої статті 2 цього Закону. Відповідно до п. 2, ч. 3 ст. 26 "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" журналіст зобов`язаний подавати для публікації об`єктивну і достовірну інформацію. Проте, статтею 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: ці відомості одержано від інформаційних агентств або від засновника (співзасновників); вони містяться у відповіді на запит на інформацію, поданий відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", або у відповіді на звернення, подане відповідно до Закону України "Про звернення громадян"; вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб; вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього; в них розголошується таємниця, яка спеціально охороняється законом, проте ці відомості не було отримано журналістом незаконним шляхом; законом передбачено звільнення або непритягнення до відповідальності за такі дії. Разом з тим, наведені у ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» підстави звільнення від відповідальності за публікацію недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації та правами журналіста, є вичерпними, а тому розширеному тлумаченню чи вільному редагуванню не підлягають. При цьому, в зазначених випадках засоби масової інформації звільняються лише від обов`язку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, так як не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов`язок опублікувати спростування. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що позивачем доведено, що інформація, яка поширена відповідачами є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, та підлягає спростуванню, відповідно до ч.ч. 1, 4, 6 статті 277 ЦК України. На підставі та

Outcome: approved