Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, в обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те , що 30.04.2013 року відповідачка [PERSON] підписала з ПАТ "Дельта Банк" заяву № 003-03303-300413 на отримання споживчого кредиту, за умовами якої банк надав позичальнику кредит у розмірі 7 906,99 грн, з кінцевим терміном погашення до 29.04.2016 року. Однак, відповідачка не виконувала взяті на себе зобов`язання та не повернула, у строки визначені кредитним договором, тіло кредиту та нараховані відсотки за користування останнім, що спричинило виникнення заборгованості за кредитним договором. В подальшому, а саме 27.04.2018 між ПАТ "Дельта Банк" та TOB "Росвен Інвест Україна" укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 410/К, відповідно до умов якого ПАТ "Дельта Банк" відступив на користь позивача ТОВ "Росвен Інвест Україна" своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 003-03303-300413 від 30.04.2013, укладеним між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] , прострочена заборгованість за яким станом на 14.05.2021 року становить 8 511, 58 грн. та складається з : простроченої заборгованості по тілу кредиту - 5 007,47 грн, прострочених відсотків за користування кредитом - 2 079,41 грн., 3% річних - 444,91 грв. та інфляційних втрат - 979,79 грн. Неодноразові звернення до відповідача як шляхом телефонного зв`язку так і надіслання повідомлень з проханням погасити заборгованість за кредитним договором позитивних результатів не принести та відповідачем проігноровані. З огляду на дане, посилаючись на ст. ст. 512,5124,525,526 ЦК України позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 8 511, 58 грв. та судові витрати по справі в розмірі 2 270,00 грв. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином (ас.41), при цьому в п. 2 прохальної частини позовної заяви просив розглянути справу за відсутності представника позивача та не заперечував проти заочного розгляду справи (ас. 4, 5). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена належним чином (ас.40) , при цьому про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала. В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 18.06.2021 року постановлено ухвали про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, про витребування доказів (ас.21-22,23-24); - 16.07.2021 року постановлено ухвалу про відкладення судового засідання (ас.33); - 13.08.2021 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи (ас.53). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив у п. 2 прохальної частини позовної заяви (ас. 4,5), те, що відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання та будь - який відзив, заперечення проти позову не подав, суд знаходить можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими гл. ІІ «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30.04.2013 відповідачка [PERSON] звернулася до ПАТ "Дельта Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № 003-03303-300413 на отримання кредиту, в зв`язку з чим між сторонами було укладено договір про надання кредиту на купівлю товару, в рамках якого позивач зобов`язався надати відповідачці споживчий кредит ( частина 5 п.1 заяви) (а.с.11-12,45,46,47). За умовами договору споживчого кредиту банк надав відповідачу кредит на придбання товарів у розмірі 7 906,99 грн., зі сплатою за перші 12 місяців 0,01% річних та в подальшому з 13-го місяця 48, 00 % річних, 0,00 % на місяць комісії за обслуговування кредитної заборгованості, строком на 36 місяців. Відповідач [PERSON] зобов`язувалася погашати кредитну заборгованість щомісячно не пізніше 30-го числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у розмірі 291,00 грн на відкритий банком рахунок № [NUMBER] , відповідно до графіку платежів, що є додатком до заяви та її невід`ємною частиною ( п. 2.7,4 Заяви) (ас.11,48). 27.04.2018 між ПАТ "Дельта Банк" та TOB "Росвен Інвест Україна", укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 410/К, відповідно до умов якого ПАТ "Дельта Банк" відступив на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна" своє право вимоги заборгованості за кредитними Договорами (а.с.6-7). Із наявного в матеріалах справи витягу з Реєстру передачі прав вимоги до Договору факторингу № 410/К від 27.04.2018, вбачається, що позивач ТОВ "Росвен Інвест Україна" набув право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 003-03303-300413 від 30.04.2013 на загальну суму заборгованості за цим кредитним договором у розмірі 7 086, 88 грн, що складається із простроченої заборгованості по тілу кредиту - 5007,47 грн. та прострочених відсотків за користування кредитом - 2 079,41 грн. (а.с.8, 49-51). Отже, судом встановлено, що позивач виконав умови кредитного договору у повному обсязі, а відповідачка допустила невиконання умов договору та взятих на себе зобов`язань в частині повернення споживчого кредиту та сплати відсотків у встановлені договором порядку та строки. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобо`вязання (неналежне виконання). За порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Враховуюче викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем [PERSON] порушувались умови укладеного договору із своєчасного повернення суми споживчого кредиту та сплати відсотків за користування ним, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ПАТ "Дельта Банк" в сумі 7 086, 88 грн. до моменту відступлення права вимоги позивачу TOB "Росвен Інвест Україна" 27.04.2018 року. Крім того, у позовній заяві TOB "Росвен Інвест Україна" ставить питання про стягнення з відповідача [PERSON] 3 % річних та інфляційних втрат. Вирішуючи вказане питання, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Згідно розрахунку позивача, який перевірений судом та не спростований відповідачем, позивачем нараховано 3 % річних в сумі 444, 91 грв., обраховані за період з 27.04.2018 року по 12.04.2021 року та інфляційні втрати за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за вищевказаним кредитним договором в сумі 979,79 грв. , обраховані за період з травня 2018 року по березень 2021 року, тобто за останні три роки, що передували зверненню до суду (ас.42-44). Тому, наразі наявні всі правові підстави для задоволення позову TOB "Росвен Інвест Україна" також і в цій частині. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім передбачених ЦПК випадків. При цьому, суд виходить з приписів ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. З урахуванням викладеного та враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до висновку, що позов TOB "Росвен Інвест Україна" підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп.(ас.1,17).

Outcome: approved