Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

13 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 21 жовтня 2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у виконкомі Базарянської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №4. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї, як зазначає позивачка, стало те, що вже більше півроку вона з відповідачем не підтримує шлюбні відносини, вона забрала дітей та пішла з ними проживати до своїх батьків, оскільки відповідач в присутності дітей влаштовував дома скандали у нетверезому стані, почав ображати її як жінку, відноситись до неї з неповагою, ніде не працював і не утримував доньок, що в кінцевому результаті призвело до розпаду сімї на початку червня 2016 року. У звязку з цими обставинами, на її думку, подальше спільне життя, примирення та збереження шлюбу неможливі. Враховуючи, що сім'я фактично розпалась, позивачка просить розірвати шлюб у судовому порядку. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав. У разі неявки відповідача просив винести у справі заочне рішення (а.с.23). Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи (а.с.а.с.17, 21, 26, 27), причини своїх неявок суду не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Оскільки немає відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згодна. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 290508 від 21.10.2000 року (а.с.6), 21.10.2000 року був укладений шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] /Бирка/ [PERSON], [INFO], який був зареєстрований у виконкомі Базарянської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №4. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, втратили почуття поваги та кохання один до одного, примирення не бажають. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з "Бирка" на "Тарасенко". В поданій до суду позовній заяві (а.с.2), остання просила залишити їй прізвище "Тарасенко", тому підстав для відновлення дошлюбного прізвища позивачки суд не вбачає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved