Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що [PERSON], здійснюючи підприємницьку діяльність з торгівлі промисловими товарами на центральному промисловому ринку м. Коломия, у жовтні 2007 року дізналася про те, що у будівлі приватного вищого навчального закладу Коломийський коледж права і бізнесу, що в м. Коломия по вул. Сагайдачного, 5, виставлені на продаж нежитлові приміщення під магазини з метою створення торгового центру. Засновниками приватного вищого навчального закладу Коломийський коледж права і бізнесу згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Під час особистої зустрічі з [PERSON], останній повідомив [PERSON] про те, що дійсно на 2-му поверсі будівлі приватного вищого навчального закладу Коломийський коледж права і бізнесу продаються приміщення за ціною 2500 доларів США за 1 (один) квадратний метр площі. З метою придбання в майбутньому нежитлового приміщення на 2-му поверсі будівлі приватного вищого навчального закладу Коломийський коледж права і бізнесу, [PERSON] 30 жовтня 2007 року здійснила перший внесок авансового платежу в якості сплати вартості обраного нежитлового приміщення в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США. В подальшому позивач також вносила готівкові кошти частками, факт передачі яких фіксувався у договорі позики від 30.10.2007 року. [PERSON] сплатила авансовими платежами грошові кошти на загальну суму 59 422 (пятдесят девять тисяч чотириста двадцять два) долари США. При цьому відповідачі знали і погодилися з тим фактом, що ці кошти вони отримують за придбання та оформлення в майбутньому договору купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення на 2-му поверсі будівлі приватного вищого навчального закладу Коломийський коледж права і бізнесу. Проте, у вересні 2016 року [PERSON] стало відомо, що між ПАТ КБ Приватбанк та ПВНЗ Коломийський коледж права і бізнесу був укладений кредитний договір № LOS-KC-017 від 27 вересня 2007 року, за умовами якого Банк надав Коломийському коледжу права і бізнесу кредитні кошти в розмірі 700 000 доларів США для придбання комерційної нерухомості та 39 614,46 доларів США для сплати страхових платежів. Також зясувалось, що будівля Коломийського коледжу права і бізнесу, загальною площею 2191,34 кв.м., перебуває в іпотеці на забезпечення виконання кредитних зобовязань. 21 вересня 2016 року, в день, коли невідомі особи з якоїсь охоронної фірми заблокували доступ до Коломийського коледжу права і бізнесу, представник ПАТ КБ Приватбанк повідомив, що будівлю ПВНЗ Коломийський коледж права і бізнесу, яка була предметом іпотеки, після звернення стягнення на нього в судовому порядку, придбало ТОВ Естейт Селлінг, який як законний власник має право розпоряджатися обєктом нерухомості. Звернувшись до [PERSON] за розясненнями щодо виниклої ситуації, останній пояснив, що він сплатить кредитний борг ПАТ КБ Приватбанк, і запевнив, що владнає питання купівлі-продажу нежитлового приміщення, за яке [PERSON] сплачувала авансові платежі. Однак до сьогоднішнього дня, відповідачі свої зобовязання щодо укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення не виконали, проте всіляко намагаються уникнути відповідальності і не бажають повертати сплачені [PERSON] авансом грошові кошти в сумі 59 422 долара США, а тому просить суд стягнути з них солідарно на користь позивача грошові кошти в сумі 1 605\~582, 44 грн. Позивач та представник позивача в судове засідання в якому прийнято рішення не зявились, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся згідно чинного законодавства. В поданій заяві представник позивача вказав, що не може з'явитись в судове засідання, у зв'язку з відрядженням до м. Тернопіль, проте доказів такого відрядження суду не подав. В попередніх судових засідання позов підтримав в повному обсязі, подавав письмові обгрунтування своїх доводів. За відсутності доказів відрядження представника позивача суд вважає, що поважних причин його неявки не встановлено. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання в черговий раз не зявилися з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання в черговий раз не зявився. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подала клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою відповідача, про що надала суду довідку лікаря, якою рекомендовано звільнення від роботи відповідача на 2 дні (з 21 по 22.06.2018р.) через неускладенений гіпертонічний криз. Суд, вважає, що чергова неявка з посиланням на хворобу, за відсутності медичних протипоказань участі в судовому засіданні, не є поважною причиною неявки. За таких обставин, враховуючи, що неявка позивача та його представника, за умови їх попередніх пояснень та письмових обгрунтувань доводів позову не перешкоджає розгляду справи, беручи до уваги неодноразові неявки відповідачів, суд вважає, що не має перешкод для розгляду і вирішення справи за відсутності сторін, у відповідності до вимог ст. 223 ч.3 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно договору позики від 30.10.2007 р., відповідачі отримали у позивача, з урахуваненям пояснень представника останньої, згідно встановленого графіка 59\~422 долларів США, які зобов"язалисть повернути до 02.11.2013р., а у випадку неможливості повернення суми позики зобов"язались подарувати кредитору частину нежитлового приміщення за адресою: м. Коломия, вул. Сагайдачного, 5. Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] як засновниками ПВНЗ Коломийський коледж права і бізнесу укладений не був, а згідно доводів позивача сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому. Відповідно до вимог\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а\~ст. 15 ЦК України\~гарантує кожному право на судовий захист. За своєю юридичною природою договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За змістом частини першої\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 1046\~ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. У разі, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З вищевикладених положень законодавства слідує, що завдатком є грошова сума, яка внесена боржником на підтвердження взятих на себе зобовязань за укладеним договором і для забезпечення виконання таких зобовязань в подальшому. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення). Із досліджених доказів видно, що [PERSON] сплачувала авансовими платежами грошові кошти, з метою укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нежитлового приміщення на 2-му поверсі будівлі Приватного вищого навчального закладу Коломийський коледж права і бізнесу, передала відповідачам грошові кошти на загальну суму 59 422 долара США, однак вказаного договору між ними так і не було укладено, тому передана грошова сума в розумінні положень ч. 2 ст. 570 ЦК України є авансом, який підлягає поверненню, оскільки відсутня правова підстава, у зв'язку з наявністю якої б виникло право у відповідачів на зазначену суму коштів. Відповідно до\~статті 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша\~статті 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~статті 192 ЦК України). Частиною другою\~статті 524 ЦК України\~передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що незалежно від валюти зобов'язання (тобто грошової одиниці, за допомогою якої обчислена сума зобов'язання), валютою платежу (тобто засобом сплати грошового зобов'язання і фактичного його виконання) за загальним правилом є національна валюта України - гривня. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, зазначеному на сайті Національного банку України, станом на 22 червня 2018 року 1 долар США еквівалентний 26,229 грн. Отже, розмір боргу, що підлягає стягненню з відповідачів, виходячи з курсу валюти станом на час ухвалення рішення, становить 1 558 579, 63 грн. ( 59 422 долара США х 26,229 грн.). З цих підстав в решті позову слід відмовити. Виходячи з вищенаведеного, суд вбачає підстави для задоволення позову, так як відповідачі безпідставно не виконують взяті на себе зобовязання, хоча свідомо вчиняли правочин та одержуючи від позивачки вищевказані кошти усвідомлювали наслідки невиконання договору позики. Суд, вважає підставними доводи заперечення позивача проти заяви про застосування 3-річного строку позовної давності, оскільки в судовому засіданні не спростовано, що позивач дізналась про порушення своїх прав 04.04.2014 року після надходження на її адресу з Коломийського міськрайсуду копії позовної заяви з додатками та ухвали суду про відкриття провадження у справі № 346/1512/14-ц за позовом ТзОВ "Естейт Селлінг" до неї та інших підприємців, які опинились в такій же ситуації, про усунення перешкод в здійсненні права користування нерухомим майном , шляхом його вивільнення від сторонніх осіб та майна .Провадження по даній справі зупинялось до вирішення іншої справи за позовом ПВНЗ Коломийський коледж права і бізнесу до ПАТ КБ "Приватбанк", ТзОВ "[PERSON]\~визнання договору\~купівлі-продажу\~нежитлового приміщення\~від 29.11.2013р.\~недійсним. До цього, позивач добросовісно сподівалась на відчуження в свою користь частини нежитлового приміщення, оскільки строк виконання даної умови договору від 30.10.2007 р. обумовлено в ньому не було. Згідно ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня , коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Обставин які б свідчили про можливість позивача дізнатися про порушення своїх прав до 04.04.2014 року не встановлено. Також стягненню з відповідачів згідно ст. 141 ЦПК України підлягають судові витрати, які викликані захистом порушених законних прав та інтересів позивачки внаслідок їх дій. \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі\~наведеного та\~ст.\~543,\~546,\~570\~ ЦК України,

Outcome: partial