Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 12 лютого 2010 року вона та відповідач уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського районну Київської області, про що зроблено актовий запис №38. Від подружнього життя сторони мають сина: [PERSON], [INFO]. Останнім часом сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Тривалий час сторони не проживають спільно однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові один до одного, сімейно-шлюбні стосунки розпались і поновлені бути не можуть. Також зазначила, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина. При розгляді справи [PERSON] уточнила позовні вимоги. Тому просила шлюб між нею, [PERSON], та [PERSON], зареєстрований 12 лютого 2010 року у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського районну Київської області, актовий запис за №38 розірвати; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати у розмірі 21\~605,90 грн. У липні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із зустрічним позовом до [PERSON], 3-тя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Романівської районної державної адміністрації у Житомирській області, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації у Київській області про встановлення місця проживання дитини. Свої вимоги обґрунтував тим, що 12.02.2010 року зареєстрував шлюб з [PERSON] Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Протягом останнього часу їх сімейне життя не склалось, що в кінцевому результаті призвело до припинення між ними шлюбних відносин. Син залишився проживати з ним та він має бажання проживати надалі разом з дитиною. Тому просив суд визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], [INFO]. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.10.2018 року розєднано позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та [PERSON] про визначення місця проживання дитини розєднано. У судове засідання позивач та його представник не зявились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача направив до суду заяву про визнання позовних щодо визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки сторони врегювали зазначене питання мирним шляхом, дитина проживає з батьком. У судове засідання представники третіх осіб Служби у справах дітей та сім»ї Романівської районної державної адміністрації у Житомирській області, Служби у спрвах дітей та сім»ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації у Київській області не зявилися. Направили до суду листа про розгляд справи у відсутності їх представників за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Положеннями\~ст.174 ЦПК України\~закріплено,\~що при\~розгляді справи\~судом у\~порядку позовного\~провадження учасники\~справи викладають\~письмово свої\~вимоги,\~заперечення,\~аргументи,\~пояснення та\~міркування щодо\~предмета спору\~виключно у\~заявах по\~суті справи,\~визначених цим\~Кодексом.\~Заявами по\~суті справи\~є:\~позовна заява;\~відзив на\~позовну заяву\~(відзив);\~відповідь на\~відзив;\~заперечення;\~пояснення третьої\~особи щодо\~позову або\~відзиву.\~Подання заяв\~по суті\~справи є\~правом учасників\~справи. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог\~ст.5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами\~ст.10 ЦПК України\~передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що 12 лютого 2010 року у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського районну Київської області, актовий запис №38, було зареєстровано шлюб між [PERSON], та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-ОК №198303. Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ТП №121595. У судовому засіданні з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] припинили стосунки, малолітній [PERSON] проживає з батьком. Відповідно до\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з абз. 1 ч. 1\~ст. 161 цього Кодексу\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] суд виходить з таких обставин. Ст. 51 Конституції України\~кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно з ч. 1\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Нормами ч 1, ч. 2\~ст. 161 цього Кодексу\~передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.\~Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей (ч. 3\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч. ч. 1, 2\~ст. 171 СК України\~передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним\~(рішення від 08 січня 2009 року у справі "Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії" та рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, психологічний стан тощо. Найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). Зібрані докази свідчать про те, що [PERSON] постійно піклується про дитину, турбується про її здоров'я, бере участь у духовному та фізичному розвиткові. За приписами ч. 4, ч. 5\~ст. 19 СК України\~при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов'язаної з захистом прав дитини, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об'єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об'єднаних територіальних громад. Окрім того, 22.10.2018 року до суду надійшла заява представника [PERSON] про визнання позовних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком та розгляд справи у його відсутності. П. 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов'язаної з захистом прав дитини, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, вказано, що під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до\~уваги вищенаведене,\~суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON]

Outcome: approved