Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" про визнання кредитного договору недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 01 червня 2007 року з відповідачем укладений кредитний договір № 28-010607, згідно якого позивачу надано кредит у розмірі 37 500 доларів США. При укладенні договору в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем не надано в письмовій формі повної інформації про умови кредитування,а також орієнтовану сукупну вартість кредиту. Додатковими угодами до кредитного договору відповідач включив положення,які є несправедливими, оскільки містять умови про зміну витрат, враховуючи додаткові нарахування, відсоток за користування кредитними коштами збільшився, є дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить позивача в тяжке,несправедливе становище в договірних зобов»язаннях; графік погашення кредиту взагалі не видавався,які суми на які рахунки зараховувалися невідомо,що є також несправедливим відносно споживача,оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на розсуд банку. Вважає, що умови кредитного договору є несправедливими,суперечать принципу добросовісності,що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків на погіршення становища споживача. Просив визнати кредитний договір № 28-010607 від 01 червня 2007 року недійсним, визнати повернутою суму кредиту,а саме 37 500 доларів США, зобов»язати відповідача повернути різницю у сумі 22 500 доларів США. Позивач підтримав позовні вимоги. Дав пояснення,аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що 22 жовтня 2014 року після винесення рішення Вищим спеціалізованим судом УКраїни довідався про порушення прав при укладенні кредитного договору. Представник відповідача Білоконь М.В. позовні вимоги не визнав. Пояснив, що 01 червня 2007 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю"Європейський газовий банк" укладений кредитний договір. Виходячи з обставин,на які позивач посилається про порушення його права йому стало відомо під час укладення кредитного договору. Просив про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 01 червня 2007 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю"Європейський газовий банк" укладений кредитний договір № 28-010607, згідно якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 37 500 доларів США на строк до 01 червня 2010 року з виплатою за користування коштами в розмірі 15 % річних (а.с. 9-10,11). Згідно з ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». 03 липня 2007 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю"Європейський газовий банк" укладено угоду № 1 до кредитного договору № 28-010607 від 01 червня 2007 року (а.с. 12). 30 травня 2008 року між позивачем та відкритим акціонерним товариством "Європейський газовий банк" укладено договір про внесення змін до кредитного договору № 28-010607 від 01 червня 2007 року (а.с. 13,14). 29 квітня 2011 року, 23 травня 2012 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Європейський газовий банк" укладено договори про внесення змін до кредитного договору № 28-010607 від 01 червня 2007 року (а.с. 15,16, 17,18-19). Згідно квитанції позивач здійснював оплату за кредитним договором № 28-010607 від 01 червня 2007 року (а.с. 20-35). Позивач просив визнати кредитний договір № 28-010607 від 01 червня 2007 року недійсним. В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". За положеннями ч. 5 ст. 11, частинами 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, № 1023-XII до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник відповідача звернувся із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с.51-52). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила. Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків,коли позов не доведено,що є самостійною підставою для нього. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову.У разі якщо вимоги позову є необгрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю. При укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів". Отже, у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору № 28-010607 від 01 червня 2007 року недійсним, визнати повернутою суму кредиту,а саме 37 500 доларів США, зобов»язати відповідача повернути різницю у сумі 22 500 доларів США слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed