Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила до суду позов до відповідача [PERSON] обласної дирекції акціонерного товариства "[PERSON] [PERSON]" та [PERSON] про визнання недійсним договору поруки №12/42-0-1/38/11/1 від 01 квітня 2011 року (далі договір поруки). Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що 01 квітня 2011 року між [PERSON] обласною дирекцією Акціонерного товариства "[PERSON] [PERSON]" та Приватним підприємством "Виробничо-комерційна фірма "Тернопільекспортліспром" (далі ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром") був укладений кредитний договір № 010/42-0-1/38/11 (далі кредитний договір). На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 01 квітня 2011 року між нею та банком укладено договір поруки. На момент укладення кредитного договору позивач була директором ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром", але самостійних рішень з приводу діяльності підприємства не приймала. Фактично керівництво ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" здійснював відповідач [PERSON] З метою отримання кредиту ним було надано банку завідомо неправдиву інформацію та видано завідомо неправдиві документи, що встановлено вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2014 року. Якби позивачу були відомі обставини справи, які пізніше з'ясувались у кримінальному провадженні, а також те, що законних підстав для одержання кредиту немає, вона б не погодилась бути поручителем та не уклала би договір поруки. З цих підстав просила визнати спірний договір поруки недійсним як такий, що укладений внаслідок введення її іншою стороною правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення, відповідно до ст. 230 ЦК України. В ході судового розгляду справи залучено до участі у справі як третю особу ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" та замінено неналежного відповідача [PERSON] обласну дирекцію акціонерного товариства "[PERSON] [PERSON]" належним Публічним акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]» (далі банк). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала з викладених у позовній заяві мотивів та просила позов задовольнити. Вказала, що [PERSON] з метою отримання кредиту підробив акт прийому-передачі деревообробного обладнання, яке було передане в заставу банку на забезпечення зобовязань за кредитним договором, однак фактично у власності ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" не перебувало. Про те, що зазначеного майна немає у ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" в наявності, [PERSON] відомо не було. Недостовірність акту прийому-передачі майна встановлено вироком суду. Якби його не було, банк би не видав кредит, відповідно позивачка б не підписувала договір поруки. Банку було відомо, що акт недостовірний, тому банк, за змовою з [PERSON] ввів в оману [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 06 вересня 2016 року позов визнав, пояснив, що на час укладання кредитного договору він був виконувачем обовязків директора ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром", збирав усі документи для оформлення кредиту, представник банку бачив усе обладнання і йому було відомо про акт прийому-передачі. Після оголошеної в розгляді справи перерви відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Представник відповідача ПАТ "[PERSON] [PERSON]" [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив з викладених у письмових запереченнях підстав. Вказав, що підстав визнавати недійсним договір поруки немає, банк як сторона договору [PERSON] в оману не вводив. [PERSON] особисто надала в банк ряд документів, на підставі яких було видано кредит. Представник третьої особи Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Тернопільекспортліспром" [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення, відповідно до яких вважає позов підставним, оскільки працівникам банку було відомо про те, що деревообробне обладнання, яке було передане в заставу банку на забезпечення зобовязань за кредитним договором, не належало ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром". Судом досліджено надані сторонами докази: 01 квітня 2011 року між ПАТ "[PERSON] [PERSON]" та Приватним підприємством "Виробничо-комерційною фірмою "Тернопільекспортліспром", в особі директора [PERSON] було укладено кредитний договір №010/42-0-1/38/11 (а.с. 6 11). Згідно з листом №04/04-1 (за підписом [PERSON]М.), адресованим банку, ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" просило надати кредитні кошти згідно кредитного договору №010/42-0-1/38/11 від 01 квітня 2011 року 1500000 гривень на поповнення обігових коштів, перерахувавши їх на поточний рахунок підприємства. В листі також зазначено, що ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром"(позичальник) в особі директора [PERSON] станом на дату підписання цієї заяви на отримання кредитних коштів підтверджує дотримання всіх засвідчень та гарантій, визначених у кредитному договорі, зокрема має всі повноваження для виконання Договору згідно Статуту позичальника (а.с. 65). 01 квітня 2011 року між ПАТ "[PERSON] [PERSON]" та [PERSON] укладено договір поруки №12/42-0-1/38/11/1, відповідно до умов якого [PERSON] як поручитель зобовязалась відповідати перед банком за виконання зобовязань ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром", що випливають з кредитного договору №010/42-0-1/38/11 від 01 квітня 2011 року ( а.с. 12 13). Пунктом 2 договору поруки передбачено, що [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов'язання відповідати за борговими зобов'язаннями ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром", які виникають з умов Кредитного договору №010/42-0-1/38/11 від 01 квітня 2011 року, а саме: повернути кредит у розмірі 1500000 (один мільйон пятсот тисяч) гривень, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку, (пеню, штраф), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Згідно з п. 5 договору поруки у випадку невиконання ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" зобовязань за кредитним договором [PERSON] несе солідарну відповідальність перед банком. Крім цього, на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між відповідачем та ПП «ВКФ «Тернопільекспортліспром» в особі директора [PERSON] було укладено договір іпотеки від 05 квітня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] за номером № 404, відповідно до якого в іпотеку передано нежитлового приміщення за площею 175,6 кв.м. за адресою м. Тернопіль, вул. Чалдаєва,1, приміщення 152 (а.с. 49 53). Також, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" в особі директора [PERSON] було укладено договір застави від 05 квітня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] за номером № 406, відповідно до якого в заставу передано лінію для виробництва паркету, верстат чотирьохсторонній; верстат токарний (а.с. 49 54). Відповідно до протоколу №5 від 06 січня 2011 року зборів засновників ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром", складеного в присутності засновників ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" [PERSON] та [PERSON] ухвалено: отримати кредит в розмірі 1950000 гривень для поповнення обігових коштів підприємства; передати в заставу наступне майно: нежитлове приміщення за адресою м. Тернопіль вул. Чалдаєва,1 загальною площею 175,6 м.кв., вартістю 2260000 гривень; паркетну лінію виробництва Італія 2003 року випуску, вартістю 1500000 гривень; чотиристоронній станок виробництва Німеччина 1999 року випуску вартістю 550000 гривень; верстат токарний ОМАВ ТСА-90 вартістю 807240 гривень, 2001 року випуску. Всього на загальну суму 5117240 гривень. Рішення з усіх питань прийняті одностайно, що засвідчено підписами засновників [PERSON], [PERSON] (а.с. 62). З довідки, виданої ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" та підписаної директором [PERSON], вбачається, що основними засобами підприємства станом на 01 січня 2011 року були: нежитлове приміщення за адресою м.Тернопіль вул. Чалдаєва, 1; паркетна лінія м.Борислав вул. Дрогобицька, 94; обладнання цеху РММ м. Борислав вул. Дрогобицька, 94. З 11 січня 2011 року додано: верстат чотиристоронній WANING-4-17A м.Борислав вул. Дрогобицька, 94; верстат токарний ОМАР ТСА-90 м.Борислав вул. Дрогобицька, 94; сушильна камера, обєм 90 м.куб. м.Борислав вул. Дрогобицька, 94; обладнання шаблонного цеху м.Борислав вул. Дрогобицька, 94; обладнання механічного цеху м.Борислав вул. Дрогобицька, 94. Загальна сума основних засобів станом на 11 січня 2011року становить 6061556 гривень (а.с. 64). Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2012 року у справі №1915/6979/2012р. стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Тернопільекспортліспром" в користь публічного акціонерного товариства "[PERSON] [PERSON]" в особі [PERSON] обласної дирекції АТ "[PERSON] [PERSON]" заборгованість за кредитним договором №010/42-0-1/38/11 від 01 квітня 2011 року в сумі 1647650,40 гривень та 3219 гривень судового збору (а.с. 66 67). Вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2014 року, який набрав законної сили 10 грудня 2014року, встановлено, що [PERSON], будучи засновником та комерційним директором ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром", та будучи в силу цього службовою особою, уповноваженою на виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій, тобто службовою особою, діючи умисно, всупереч інтересам служби, у невстановлений день та час першої декади січня 2011 року, вирішив незаконно одержати кредит в [PERSON] обласній дирекції АТ "[PERSON] [PERSON]". Реалізуючи свій злочинний умисел засновник ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" [PERSON], зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів з метою незаконного одержання кредиту, в березні 2011 року підписав, завірив печаткою зазначеного підприємства та надав у [PERSON] обласну дирекцію АТ "[PERSON] [PERSON]", який знаходиться в м. Тернополі, вул. Йосипа Сліпого, 8 завідомо підроблений акт прийому-передачі деревообробного обладнання № 1 від 11 січня 2011 року, в якому містилась завідомо неправдива інформація про те, що голова правління ЗАТ "Діброва" [PERSON] нібито передав, а комерційний директор ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" нібито отримав паркетну лінію марки Sibri laman Tuzla Mermerciler Sitesi No 117 Tepe Oreu Koyl Tuzla-Insaunbul Tip oto 2 Serin No 107 Serial No I mal tarini MANUFACTURE DATE 2003, верстат чотиристоронній марки Michael Weining GmbH Co D-6972 Tauberischofsheim Mash 1382-2888 Shell Alvania Fettt R3 рік випуску 1999, верстат токарний марки Alme-Italy TIPO Macchina TCA 90 NO Matricola Enegor 3 volt/ Macchina 380X50 Combo 90, рік випуску 2001, які знаходяться за адресою: м. Борислав, вул. Дрогобицька, 94. Крім цього, у вказаному завідомо неправдивому акті прийому-передачі було зазначено, що між ЗАТ "Діброва" та ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" проведено розрахунки в повному обємі. В такий спосіб, [PERSON], повідомив представникам [PERSON] обласної дирекції АТ "Тернопільекспортліспром", що дійсно володіє вищевказаним деревообробним обладнанням і може його передавати в заставу банку для забезпечення повного виконання грошових зобовязань перед [PERSON] обласною дирекцією АТ "[PERSON] [PERSON]" (а.с. 27 33). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № витягу: 000168707734 від 13 липня 2016 року, на підставі реєстрації актового запису про шлюб, номер 713 від 08 червня 2013 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, [PERSON], [INFO], після державної реєстрації шлюбу змінив прізвище на [PERSON] (а.с. 132). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 533 ЦК України встановлено загальні вимоги до договору поруки, зокрема: за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі; поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Судом установлено, що 01 квітня 2011 року між ПАТ "[PERSON] [PERSON]" та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого вона як поручитель зобовязалась відповідати перед банком за виконання зобовязань ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром", що випливають з кредитного договору. Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як на підставу недійсності спірного договору поруки позивач у позовній заяві покликалась на вимоги ст. 230 ЦК України та обман, який мав місце при укладенні договору. Зокрема, в позовній заяві зазначено, що [PERSON] обманув [PERSON] та банк, оскільки використавши своє службове становище, надав банку неправдиву інформацію щодо наявності у ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" рухомого майна, яке передано в заставу на забезпечення кредитного договору. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу: істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України є встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину. Спірний договір поруки укладений між банком та [PERSON] При цьому [PERSON] не є стороною договору поруки. Тому навіть при умові, що [PERSON] не було відомо про недостовірність акту прийому-передачі деревообробного обладнання № 1 від 11 січня 2011 року та відсутність у ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" цього майна, вимоги ст. 230 ЦК України не підлягають застосуванню, оскільки сторонами поруки є ПАТ "[PERSON] [PERSON]" і [PERSON], і судом не встановлено, що [PERSON] введена в оману стороною договору, тобто банком. Доводи представника позивача про те, що працівникам банку було відомо, що акт недостовірний, тому банк, за змовою з [PERSON] ввів [PERSON] в оману, є безпідставні, не обґрунтовані, на їх підтвердження не надано жодних доказів. За вказаних обставин судом не встановлено, що банк як сторона договору поруки умисно ввів [PERSON] в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому підстав визнавати спірний договір поруки недійсним, відповідно до ст. 230 ЦК України, немає. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Встановлений вироком суду факт підроблення [PERSON] акта прийому передачі деревообробного обладнання, яке було передане в заставу банку на забезпечення зобовязань за кредитним договором, сам по собі не є підставою визнання недійсним договору поруки. Доводи позивача про те, що у випадку, якби вона знала, що деревообробного обладнання нема у ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" в наявності, вона б не уклала договір поруки, не підтверджені належними доказами у справі. При цьому суд враховує, що зобовязання за кредитним договором забезпечувалось не тільки спірним договором поруки та заставою деревообробного обладнання, а й іпотекою нерухомого майна. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 вересня 2012 року з [PERSON], як солідарного боржника (поручителя) стягнуто заборгованість за кредитним договором. Зазначене рішення набрало законної сили і [PERSON] не оскаржувалось. Твердження представника позивача про те, що вироком суду встановлено, що з моменту реєстрації ПП "ВКФ "Тернопільекспортліспром" [PERSON] лише вважалася його засновником і директором, однак ніяких самостійних дій по роботі підприємства не вчиняла, лише виконувала всі вказівки і розпорядження [PERSON], про заставлене майно для отримання кредиту в банку їй нічого не відомо, не заслуговують на увагу, оскільки у вироку суду зазначено, що такі покази суду дала [PERSON], яка була допитана як свідок. Ці обставинами не є обставинами, які вважаються встановленими вироком суду в розумінні ст. 61 ЦПК України. Відповідно до цивільного законодавства України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, встановлених законом, а на підставі досліджених судом доказів і встановлених обставин таких підстав не встановлено. Відповідно до ст. 230 ЦК України правочин, вчинений під впливом обману, є оспорюваним. Позивачем не доведено, що при укладенні договору поруки мав місце обман, та що вона була введена в оману іншою стороною договору. Аналізуючи в сукупності викладені обставини та досліджені докази судом не встановлено визначених законом підстав для визнання спірного договору поруки недійсним, а тому позов [PERSON] до задоволення не підлягає. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 203, 204, 215, 230, 553 ЦК України,

Outcome: dismissed