Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

На розгляд до Городоцького районного суду Хмельницької області, на підставі ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 13.10.2014 р., надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] до ТОВ "Перша Лізингова Компанія", ТОВ "Такеда Україна" та [PERSON], про відшкодування шкоди, завданої злочином. В подальшому, вищевказана справа була об'єднана в одне провадження із цивільною справою за позовом [PERSON] до ТОВ "Перша Лізингова Компанія", ТОВ "Такеда Україна" та [PERSON], про відшкодування шкоди, завданої злочином, що також надійшла на розгляд до суду. В подальшому, на підставі поданих заяв позивачів та їх представників, позовні вимоги та суб"єктний склад учасників процесу неодноразово змінювався (збільшувались та зменшувались позовні вимоги, замінювались відповідачі, залучались треті особи), ряд позовних вимог було залишено без розгляду на підставі поданих позивачами заяв. В остаточній редакції позовної заяви, позивачі у справі [PERSON] та [PERSON] яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] пред'явили позовні вимоги до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна", товариства з обмеженою відповідальністю "Такеда Україна", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: [PERSON], про відшкодування шкоди, завданої злочином, у підтвердження яких пояснили, що відповідачі не бажають у добровільному порядку сплатити завдану їм злочином шкоду, яка була спричинена у результаті вчинення відносно їх чоловіка та сина - [PERSON] злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внаслідок чого останній загинув. Крім того, у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову вступив [PERSON] (власник пошкодженого автомобіля), пред'явивши позов до одного з відповідачів, а саме - ТОВ "Такеда Україна", у якому просить відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 10937 грн. 26 коп., яка складається із вартості пошкодженого автомобіля "ЗАЗ-110307" д/н [NUMBER], а також просить передати вищевказаний пошкоджений автомобіль ТОВ "Такеда Україна", поклавши на останнє всі витрати, пов'язані із переоформленням права власності на нього. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, в остаточній редакції своїх позовних вимог, просять суд стягнути з відповідача - ТОВ "Такеда Україна" на користь [PERSON] - 136346 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, в остаточній редакції своїх позовних вимог, просять суд стягнути з відповідача ПАТ АСК "Інго Україна" - 700 грн. у якості відшкодування за евакуацію автомобіля, що залишились невідшкодованими; з ТОВ "Такеда Україна" на користь [PERSON] - 136346 грн. у якості відшкодування моральної шкоди; 65397 грн. витрат, пов'язаних з похованням та спорудженням надгробного пам'ятника; стягувати по 1522 грн. 50 коп. щомісячно в рахунок відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника, починаючи з 26.12.2013 р. і до досягнення молодшою дитиною - [PERSON] [INFO] - чотирнадцятирічного віку; по 136346 грн. на кожну дитину у якості відшкодування завданої моральної шкоди. Також, [PERSON] просить стягнути з ТОВ "Такеда Україна" на її користь, як законного представника, на утримання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] - по 1522 грн. 50 коп. щомісячно на кожного в рахунок відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника, починаючи з 26.12.2013 р. і до повноліття кожного із них; по 136346 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди на кожного із дітей. Представник третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] - [PERSON], просить суд позов задовольнити та стягнути з ТОВ "Такеда Україна" на користь [PERSON], як власника транспортного засобу, 10937 грн. 26 коп. вартості пошкодженого автомобіля "ЗАЗ-110307" д/н [NUMBER], який фактично є знищеним, а також просить передати вищевказаний пошкоджений автомобіль ТОВ "Такеда Україна", поклавши на останнє всі витрати, пов'язані із переоформленням права власності на вищевказаний автомобіль. Представник відповідача ПАТ АСК "Інго Україна" в судове засідання 04.02.2015 р. не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день та час слухання справи, згідно поданої заяви від 27.01.2015 р. у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що всі свої зобов'язання перед позивачами вони виконали у повному обсязі (т.2 а.с.28). Представник відповідача ТОВ "Такеда Україна" в судове засідання не з'явилася, однак подала на адресу суду телеграму з проханням справу слухати за їх відсутності (т.1 а.с.195), також неодноразово подавала письмові пояснення у справі та заперечення. З врахуванням вищевказаного, не заперечує щодо часткового задоволення позову, однак просить зменшити в розумних межах суму стягнення моральної шкоди; суму шкоди, завданої смертю годувальника вважає за необхідне вираховувати виходячи із розміру мінімальної заробітної плати - 1218 грн.; щодо стягнення вартості пошкодженого автомобіля на користь [PERSON] - заперечує у повному обсязі за безпідставністю позову. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог [PERSON] та [PERSON] заперечив частково, просить зменшити в розумних межах суму стягнення моральної шкоди; суму шкоди, завданої смертю годувальника вважає за необхідне вираховувати виходячи із розміру мінімальної заробітної плати - 1218 грн.; щодо стягнення вартості пошкодженого автомобіля на користь [PERSON] - заперечує у повному обсязі за безпідставністю позову. Ч. 2 ст. 158 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін (їх представників) на підставі наявних в ній доказів. Суд, заслухавши позиції сторін та їх представників, оголосивши заперечення представників відповідачів, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що 25.12.2013 р. близько 09.30 год. на автодорозі Ярмолинці-Сатанів, при в"зді у м. Городок, Хмельницької області, за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON] загинув. Винуватцем даної пригоди визнано [PERSON], що підтверджується вироком Городоцького районного суду Хмельницбкої області від 08.08.2014 р. та ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 13.10.2014 р. (т.1 а.с.10-19). Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України: Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. На момент вищевказаної пригоди [PERSON] керувала автомобілем Шкода Фабія д/н [NUMBER], що на праві власності належить ТОВ "Перша Лізингова Компанія" та згідно лізингової угоди №OL-0690-11KY від 19.12.2011 р. переданий ТОВ "Такеда Україна". Станом на 25.12.2013 р. ТОВ "Перша Лізингова Компанія" не володіла та не користувалася вищевказаним автомобілем, оскільки па підставі вищевказаної угоди автомобіль перебував у володінні ТОВ "Такеда Україна", що підтверджено актом прийому-передачі автомобіля (т.1 а.с.102-103). [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ТОВ "Такеда Україна" згідно трудового договору №UА0475/О від 09.04.2012 р. і на момент дорожньо-транспортної пригоди виконувала свою трудову функцію (т.1 а.с.63-66). ТОВ "Такеда Україна" до 27.02.2013 р. іменувалось ТОВ "НІКОМЕД УКРАЇНА", про що свідчить протокол №3 загальних зборів учасників товариства, де у порядку денному вирішувалось питання про перейменування товариства (т.1 а.с.104-112). Цивільно-правова відповідальність власника вищевказаного транспортного засобу була застрахована у ПАТ АСК "Інго Україна", що підтверджується відповідним полісом №АС/1647701 від 20.04.2013 р. (т.1 а.с.37). Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], пред'явлені до відповідача ПАТ АСК "Інго Україна", суд виходить із наступного. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п.1.4. ч.1 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - особи, відповідальність яких застрахована є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно п. 1.7. Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Ст.6 Закону визначено, що : страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно п.6 ч.1 ст.28 Закону : Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Ст.29 Закону визначено розширене поняття шкоди, завданої у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу, а саме : У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. В матеріалах справи міститься копія квитанції №49 про оплату послуг автоевакуатора на суму 700 грн. (оригінал якої було оглянуто судом) від 18.11.2014 р. З пояснень позивача [PERSON] встановлено, що дані витрати вона понесла після набрання вироком суду законної сили, перевозячи пошкоджений автомобіль з арешт.майданчику органу досудового розслідування, де автомобіль зберігався до місця проживання загиблого. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дані кошти підлягають стягненню на користь [PERSON] з відповідача, оскільки вони є складовою витрат, завданих у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу і згідно поданої квитанції вони понесені нею особисто. Щодо позовних вимог [PERSON], заявлених у власних інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], а також позовних вимог [PERSON] до ТОВ "Такеда Україна" про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного. Судом встановлено, що позивачі просять стягнути з відповідача (юридичної особи) на їх користь по 136346 грн. (в тому числі і на двох малолітніх дітей), тобто всього на чотири особи. Також, позивачі вказують, що винуватиця ДТП - [PERSON] у добровільному порядку сплатила [PERSON] - 15 т. грн. та [PERSON] - 10 т. грн. на відшкодування моральної шкоди (і суд вважає за необхідне зарахувати ці кошти у рівних частинах, тобто по п'ять тисяч грн., як на відшкодування заявленої моральної шкоди самій [PERSON], так і по п'ять тисяч грн. на відшкодування шкоди малолітнім дітям загиблого, а також зарахувати десять тисяч грн. у якості відшкодування моральної шкоди [PERSON]) Обставина щодо добровільної сплати позивачам [PERSON] коштів на відшкодування шкоди в загальній сумі 25000 грн. сторонами визнається і не оспорюється. Також, судом враховується, що ПАТ АСК "Інго Україна" в межах лімітів відповідальності, також сплатило відповідачам на відшкодування завданої моральної шкоди по 3654 грн. кожному, що визнається позивачами та підтверджується матеріалами справи (т.1 а.с.224-227, 245-248). Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України визначено, що : Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної і юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім"єю. Ч.1 ст.1172 ЦК України визначено, що : Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Ст.1194 ЦК встановлено, що : Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно абз.3-5 п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" визначено, що : Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). З врахуванням того, що матеріалами справи об'єктивно встановлено та сторонами не оспорюється, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] керувала автомобілем, що став учасником даної пригоди, у зв'язку із виконанням своїх трудових обов'язків, то належним відповідачем у справі є саме роботодавець останньої, тобто ТОВ "Такеда Україна". Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілим, суд виходить з наступного. Згідно ч.1, п.2 ч.2, ч.3-4 ст.23 ЦК України визначено, що: Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Абз.2 п.5, п.9 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 31.03.1995 р. "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що: Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом об'єктивно встановлено факт наявності у даному випадку моральної шкоди, що також визнається і самим відповідачем у справі, наявність причинного зв'язку між дорожньо-транспортною пригодою та смертю [PERSON] та наявність вини у цьому [PERSON] (що в силу ч.4 ст.61 ЦПК України є обставинами, що не потребують доказування). Суд бере до уваги і ту обставину, що в даному випадку загинула людина молодого віку, батько двох малолітніх дітей, який був єдиним годувальником родини і дана втрата для позивачів є не відновлювальною та постійною. Суд враховує той обсяг і глибину моральних страждань що понесли позивачі в результаті втрати їх сина, чоловіка та батька, необхідність у останніх вживати додаткових зусиль щодо організації свого життя та побуту, вишукування дружиною загиблого додаткових джерел до існування її та її малолітніх дітей. При цьому суд також враховує, що згідно ст.3 Конституції України життя людини визнано найвищою соціальною цінністю у нашій державі. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність визначення моральної шкоди, що підлягає до стягнення на користь [PERSON] та [PERSON] (дружини та матері загиблого) в сумі по 60 000 грн. на кожну. Також, суд враховує і те, що у зв'язку із віком і особливостями дитячої пам'яті та сприйняття світу для дітей у такому віці розуміння втрати близької людини, в даному випадку - батька є менш усвідомленим, вразливим і травматичним для психіки при належному підході, а тому стягненню на користь [PERSON] в інтересах малолітніх дітей підлягає моральна шкода в сумі по 40000 грн. на кожну дитину. Вищевказані суми кошті підлягають стягненню з відповідача з вирахуванням сплачених сум ПАТ АСК "Інго Україна" по 3654 грн. кожному, та сплачених [PERSON] коштів, з яких 10000 грн. на користь [PERSON] та 15000 грн. на користь [PERSON] та її малолітніх дітей, тобто по 5000 на користь кожного. Вирішуючи питання про стягнення з ТОВ "Такеда Україна" на користь [PERSON] та її малолітніх дітей коштів, у якості відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника, суд виходить із наступного. Ч.1,2 ст.1200 ЦК України визначено, що: У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Як вбачається з матеріалів справи, загиблий [PERSON] є батьком двох малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (т.1 а.с.33-34). Також, з витягу із наказу по Городоцькій ЦРЛ №8-к від 03.07.2012 р. вбачається, що [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 19.07.2012 р. по [INFO]., тобто не отримує заробітної плати (т.2 а.с.37). Отже [PERSON] та її малолітні діти мають відповідне право від померлого на утримання на день його смерті. За даних обставин, суд приходить до висновку про під ставність заявлених вимог та наявність у [PERSON], як дружини загиблого та його малолітніх дітей права на відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника. Однак, суд не погоджується із розміром такого відшкодування, що заявлений позивачем. Як встановлено з матеріалів справи, загиблий [PERSON] як на день смерті , так і до цього, офіційно не працював та не отримував будь-яких офіційних, зафіксованих доходів, з яких би сплачувались страхові внески у відповідні державні фонди. [PERSON] пояснила суду, що її загиблий чоловік неофіційно працював на будівельних роботах та отримував постійний дохід, розмір якого [PERSON] спочатку зазначала у сумі близько 5000 грн. щомісячно (згідно тексту позовної заяви т.1 а.с.1). В подальшому, з показів свідків [PERSON] та [PERSON], даних в судовому засіданні було встановлено, що загиблий [PERSON] дійсно працював на будівельних роботах, мав свою бригаду, що займалась вкладанням тротуарної плитки у літній період доби. В зимовий час працював у м. Києві де займався ремонтом житлових приміщень. Свідки зазначала про наявність постійного заробітку у загиблого не менш як 10000 грн. Свідок [PERSON] також вказував про сталий заробіток на рівні 2000-3000 тисяч доларів США щомісячно до початку знецінення курсу гривні Однак суд критично ставиться до таких показів свідків та пояснень позивача, як з наявних між ними розбіжностей і суперечностей, так і з підстав того, що такий доказ в даному випадку не можна вважати допустимим. На думку суду, в силу ч.2 ст.59 ЦПК України, в даному випадку допустимим доказом про факт перебування загиблого [PERSON] у трудових відносинах чи самозайнятість останнього, як і розмір його заробітку, може бути підтверджений лише документально відповідними письмовими доказами (довідкою про розмір заробітної плати, виданої роботодавцем, декларацією про отриманий дохід у якості приватного підприємця, тощо…) За таких обставин у справі, суд вважає за можливе при визначенні розміру доходу померлого, за даних обставин, взяти до уваги мінімальний розмір заробітної плати, що був встановлений на день смерті [PERSON] згідно положень ч.2 ст.1195 ЦК України. Згідно ст.8 Закону України "Про державний бюджет на 2013 р." визначено станом на 1 грудня 2013 р. розмір мінімальної заробітної плати в сумі - 1218 грн. А отже, з врахуванням тієї частки, яка б припадала на самого [PERSON], розмір середньомісячного заробітку на кожного з утриманців становить: 1218 грн. : 4 = 304 грн. 05 коп. Крім того, оскільки ПАТ АСК "Інго Україна" виплатило на користь [PERSON] та її малолітніх дітей по даному виду відшкодування шкоди у межах встановлених лімітів (по 14616 грн. на кожного), то стягнення з відповідача слід провести за вирахуванням даних сплачених сум. Згідно ч.3 ст.1200 ЦК України визначено, що : Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується у повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Тому, суд вважає за необхідне дану шкоду стягувати з дня настання смерті годувальника [PERSON], тобто з 25.12.2013 р., оскільки лише у такому випадку відшкодування шкоди буде повним. Також, з врахуванням того, що у [PERSON] відпустка по догляду за дитиною завершується [INFO]., а отже вона на час завершення даної відпустки вже не зможе вважатись непрацюючою особою та такою що має відповідне право на відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника в розумінні п.4 ч.1 ст.1200 ЦК України. Тому, [PERSON] має право на відшкодування даного виду шкоди починаючи з дня смерті чоловіка, з 25.12.2013 р. по[INFO] (день завершення відпустки по догляду за дитиною), що становить 17 місяців (у грошовому виразі це: 17 х 304.05 = 5168 грн. 85 коп. З врахуванням отриманого відшкодування від ПАТ АСК "Інго Україна" по даному виду заподіяння шкоди в сумі 14616 грн., даний вид шкоди для [PERSON] є відшкодований більш як у повному обсязі, а тому позовні вимоги щодо стягнення вищевказаного відшкодування на її користь задоволенню не підлягають у зв'язку з їх повним відшкодуванням. У разі якщо [PERSON] не набуде з певних причин статусу особи, що працює (наприклад продовжить відпустку по догляду за дитиною до 6 років, тощо…), вона зможе повторно звернутись до суду для вирішення питання про продовження стягнення витрат у зв'язку із втратою годувальника. Вирішуючи питання про стягнення з ТОВ "Такеда Україна" на користь [PERSON] - 65397 грн. витрат, пов'язаних з похованням та спорудженням надгробного пам'ятника, суд виходить із наступного. [PERSON] вказує, що нею було понесені наступні витрати у зв"язку із похованням: за поминальний обід в день поховання в сумі - 25500 грн.; за поминальні обіди на 9 день та на 40 день в сумі 10276 грн. та 10471 грн. відповідно; витрати на труну, хрест, одяг покійного та подібне на суму 7560 грн. та 1206 грн. (згідно двох квитанцій); витрати на пам"ятник в сумі - 25000 грн., а всього на загальну суму - 80013 грн. Дані витрати підтверджуються копіями відповідних квитанцій, що містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.4-9). Також, оскільки ПАТ АСК "Інго Україна" виплатило на користь [PERSON] по даному виду витрат відшкодування на загальну суму - 14616 грн., то остання просить відповідно стягнути з ТОВ "Такеда Україна" решту даних витрат в сумі 65397 грн. Ч.1 ст.1201 ЦК України визначено, що: Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Отже, в даному випадку важливим є визначення, що є витратами на поховання. У свою чергу, ст.2 (визначення термінів) Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначено, що : поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Отже, виходячи із положень чинного законодавства, поховання, як процес завершується після поміщення труни з тілом у могилу, тоді як і право на відшкодування втрат особа має лише на поховання. Решта витрат, зокрема і поминальні обіди, в силу положень діючого законодавства не можуть бути відшкодовані винними особами, оскільки право на це не передбачено діючим законодавством. Крім того, такі витрати особа може нести, а може і не нести, залежно, зокрема, і від віросповідання, оскільки звичай проводити поминальні обіди не є характерним для всіх видів віросповідання. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог в частині відшкодування коштів на проведення поминальних обідів. Згідно ч.2 п.24 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" визначено, що: Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи із їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії квитанції, [PERSON] сплатила за пам'ятник грошові кошти в сумі 25000 грн. (т.1 а.с.9). Крім того, з долученої позивачем довідки ФОП [PERSON] вбачається, що середня вартість стандартних нагробних споруд (пам'ятників), які останнім виготовляються по м. Городок та Городоцькому районі Хмельницької області становить 27000 грн. (т.2 а.с.39). Будь-яких заперечень чи доказів, які б свідчили про зворотне від відповідачів не надійшло. За таких обставин, суд вважає за можливе витрати на виготовлення пам'ятника стягнути з відповідача у повному обсязі. Так само, суд вважає обґрунтованими і такими що підлягають стягненню і решті витрат, згідно чеків на суму 7560 грн. та 1206 грн. (т.1 а.с7-8), оскільки дані витрати стосуються підготовки самого процесу поховання та є належним чином підтвердженими. Отже, з врахуванням вищевикладеного, обґрунтованими та такими що підлягають до стягнення є витрати на поховання на загальну суму - 33766 грн. З врахуванням виплачених ПАТ АСК "Інго Україна" даного виду витрат в сумі - 14616 грн., сума витрат, що підлягає до стягнення з ТОВ "Такеда Україна" становить - 19150 грн. При вирішенні питання про обгрунтованість заявленого позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] до ТОВ "Такеда Україна", про відшкодування шкоди, завданої злочином - суд приходить до наступного висновку. Представник [PERSON] при подачі позову вказує, що останній є власником пошкодженого транспортного засобу "ЗАЗ-110307" д/н [NUMBER], яким керував загиблий [PERSON] та просить стягнути з відповідача вартість пошкодженого автомобіля в сумі - 10937 грн. 26 коп., передавши сам пошкоджений автомобіль відповідачу та поклавши на відповідача всі витрати, пов'язані із його переоформленням. З копії звіту №060/14 від 29.08.2014 р. про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля "ЗАЗ-110307" д/н [NUMBER] у результаті ДТП вбачається, що такий збиток складає - 30612 грн. 83 коп. Також встановлено, що вартість ремонту даного автомобіля (за умови належної якості його виконання у відповідності до вимог виробника автомобіля) станом на 29.08.2014 р. перевищує його ж ринкову вартість без врахування пошкоджень та інших негативних наслідків вказаної ДТП, тому ремонт даного автомобіля визнано економічно недоцільним (т.1 а.с.39-41). Згідно звіту №9816 про оцінку пошкодженого транспортного засобу "ЗАЗ-110307" д/н [NUMBER] від 13.11.2014 р. визначено його ринкову вартість в сумі - 10937 грн. 26 коп. (т.1 а.с.117-122). Як вбачається з копії полісу №АС/1647701 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого визначено забезпечений транспортний засіб. яким керувала [PERSON] - Шкода Фабія д/н [NUMBER], укладено його було 20.04.2013 р. по 19.04.2014 р. (т.1 а.с.91). Згідно ст.30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що: Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Абз.5 п.15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" визначено, що : Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. З врахуванням вищевикладеного, у суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даних позовних вимог. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України: Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної або відхиленої частини вимог. Згідно абз.2 п.10 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 р. визначено, що : У разі об'єднання позовних вимог відповідно до статті 126 ЦПК, а також у випадках подання позовної заяви одним чи кількома позивачами (співпозивачами) до одного або кількох відповідачів судовий збір обчислюється із загальної суми позову… Також судом береться до уваги, що у даному випадку у справі заявлені як вимоги майнового характеру (відшкодування витрат на поховання, евакуацію автомобіля, витрати по втраті годувальника, тощо…) так і вимоги немайнового характеру (про стягнення моральної шкоди), тобто до стягнення підлягає два види судового збору (з вимог майнового та немайнового характеру). Отже, з врахуванням загальної суми позовних вимог майнового та немайнового характеру заявлених [PERSON] та [PERSON] (в т.ч. суми відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника, розмір яких судом обраховувався згідно п.4 ч.1 ст.80 ЦПК України - сукупністю платежів за три роки), яка становить - 230 527 грн. та 545 384 відповідно, до сплати підлягав би судовий збір: 243 грн. 60 коп. та 2305 грн. 07 коп. відповідно. Виходячи із суми задоволених вимог майнового та немайнового характеру : 41741 грн. 60 коп. (включаючи суми відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника, розмір яких судом обраховувався згідно п.4 ч.1 ст.80 ЦПК України - сукупністю платежів за три роки) та 160384 грн. (стягнута моральна шкода), загальний розмір судового збору, що підлягає до стягнення з відповідачів відповідно становить: 417 грн. 25 коп. (тобто 18.10 % від суми задоволених вимог майнового характеру) та 71 грн. 62 коп. (тобто 29.4% від суми задоволених вимог немайнового характеру). З врахуванням того, що солідарне стягнення судових витрат законодавством не передбачено, то відповідно, пропорційно до суми задоволених вимог стягненню з ТОВ "Такеда Україна" підлягає судовий збір з відповідних задоволених вимог майнового характеру в сумі - 410 грн. 25 коп. (що становить 98.32 % від розміру задоволених вимог), а з ПАТ АСК "Інго Україна" слід стягнути 7 грн. 00 коп. судового збору (що становить 1.68% від загального розміру задоволених вимог майнового характеру). При вирішенні питання про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд виходить із наступного. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України, витрати на правову допомогу входять до судових витрат і розподіляються між сторонами на загальних підставах в силу ст.88 ЦПК України. Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", де ст.1 визначено, що : Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. Справа N 1-23/2009, у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) визначено, що : Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення,складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. З наданих суду квитанцій та розрахунку про суму понесених витрат на правову допомогу вбачається, що [PERSON] та [PERSON] понесли такі витрати в сумі 1200 грн. та 2500 грн. відповідно, що належним чином підтверджено матеріалами справи (т.2 а.с.42-45). Враховуючи принцип пропорційного стягнення з відповідачів судових витрат, суд вважає за можливе стягнути понесені витрати на правову допомогу з відповідачів у наступних розмірах, пропорційно до загальної суми задоволених вимог кожного з відповідачів. Так, [PERSON] заявлено загальну суму вимог до стягнення - 136246 грн., з яких задоволено 46346 грн., тобто 33.99 %, що у відповідному відсотковому значенні до суми сплачених витрат на правову допомогу в сумі 1200 грн., становить 407 грн. 88 коп. [PERSON] заявлено загальну суму вимог до стягнення 639565 грн., з яких задоволено 155779 грн. 60 коп., тобто 24.36 %, що у відповідному відсотковому значенні до суми сплачених витрат на правову допомогу в сумі 2500 грн., становить 609 грн. 00 коп. Крім того, з врахуванням пропорційного стягнення судових витрат, виходячи із розміру задоволених вимог, дані витрати слід розподілити між відповідачами наступним чином: стягнути з ТОВ "Такеда України" - 533 грн. 76 коп., а з ПАТ АСК "Інго Україна" - 6 грн. 98 коп. витрат на правову допомогу.

Outcome: partial