Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (законним представником яких є [PERSON] ), треті особи: реєстраційна служба Ірпінського міського управління юстиції в Київській області, управління Державної міграційної служби в Київській області, служба у справах дітей Бучанської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, який позивач мотивував тим, що 25 грудня 2006 року між "Банком "Фінанси та Кредит" ТОВ та [PERSON] було укладено Кредитний договір №61-06-И/02. Сума заборгованості за Кредитним договором станом на 01.12.2014 року складає 14 626612,49 грн. Просив суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за Кредитним договором №61-06-И/02 від 25.12.2006 р. в сумі 14 626 612,49 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру під [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 202,6 кв.м., в тому числі 106,1 кв.м. житлова, що належить на праві приватної власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ. вул. Артема, 60; код ЄДРПОУ 09807856) за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; Виселити з квартири [ADDRESS] осіб, які там зареєстровані та проживають, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] 2005 р.н., [PERSON] 2004 р.н. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14.09.2015 р. у вказаних вище позовних вимогах було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.11.2015 р. рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14.09.2015 р. залишено без змін. Постановою Верховного суду України від 14.12.2016 р. рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14.09.2015 р., ухвалу апеляційного суду Київської області від 17.11.2015 р. та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.01.2016 р. в частині відмови у позові про виселення скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В подальшому ухвалою суду від 27.08.2019 р. було замінено позивача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на правонаступника ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП». Представник ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» подав заяви про зміну предмету позову, однак суд не приймає їх до уваги, оскільки згідно з ч.3 ст.49 ЦПК України позивач має право змінити предмет або підстави позову до закінчення підготовчого засідання. Оскільки розгляд справи здійснюється по суті, позивач на даній стадії не має права змінювати предмет позову. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] , він же законний представник [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи міститься його заява, в якій він позовні вимоги щодо виселення визнав, просив виселити його з дітьми в квартиру [ADDRESS] , що належить йому на праві власності (т. 3 а.с. 53-54). Треті особи реєстраційна служба Ірпінського міського управління юстиції в Київській області, управління Державної міграційної служби в Київській області, служба у справах дітей Ірпінської міської ради, Виконком Бучанської міської ради в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про час, дату та місце слухання справи, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи заяву позивача та відсутність клопотання відповідача про відкладення судового засідання, або повідомлення про поважні причини неявки, суд вирішив розглянути справу без участі сторін та третіх осіб. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 25.12.2006 р. між "Банком "Фінанси та Кредит" ТОВ та [PERSON] було укладено Кредитний договір №61-06-И/02. (т.1 а.с.16-18). Відповідно до умов Договору Банк надав Позичальнику Кредитні кошти у розмірі 198 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 12 % річних, для придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (п.2.3 кредитного договору №61-06-И/02) . Також, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 25.12.2006 р. між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л.О. за реєстровим № 3996 (т.1 а.с. 25-26). Відповідно до п. 1 Іпотечного договору, предметом іпотеки за вищевказаним договором є квартира під [ADDRESS] , яка придбана за рахунок кредитних коштів, отриманих від Іпотекодержателя на підставі кредитного договору. Згідно п. 2 Іпотечного договору Предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором № 61-06-И/02 від 25.12.2006 р., а також процентів за користування Кредитними ресурсами, а також комісійної винагороди за Кредитним договором, неустойки за цим Договором або за Кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за Основним зобов`язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог. Як підтверджується довідкою начальника Бучанського УЖКГ від 29.07.2013 р. в квартирі [ADDRESS] проживають відповідачі [PERSON] , 1973 р.н., [PERSON] , 2005 р.н. та [PERSON] 2004 р.н. (т.1 а.с.33). Судом також встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2010 року з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору від 25.12.2006 №61-06-И/02 в розмірі 2 620 166, 71 грн. у солідарному порядку ( т. 1 а.с. 10-12) Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.10.2014 р. (т.1 а.с. 85-86) було звернено стягнення на предмет іпотеки, шляхом надання права банку права на продаж будь-якій особі-покупцеві, а саме на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 202,6 кв.м. за початковою ціною у розмірі 1 067 316,22 грн. з наданням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» всіх повноважень продавця необхідних для здійснення продажу в рахунок погашення заборгованості за кредитними договором в розмірі 5 383 319,48 грн., яка включає: 239 965,90 доларів США - 1 913 080,14 грн. - заборгованості по основній сумі боргу; 83 722,66 доларів США - 667 462,16 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами; 83 284,60 - заборгованість по нарахованій комісії; 2 719 492,57 - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків та комісії. Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Так, за змістом ч. 1, ч. 2 ст. 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини другої статті 39 цього Закону таке рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Саме про таке застосування норм статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР зазначено в постановах Верховного Суду України від 09.09.2015 р. та 03.02.2016 р. Оскільки судом було встановлено, що кредитні кошти були отриманні [PERSON] для придбання квартири [ADDRESS] і рішенням судів на цю квартиру було звернено стягнення, як на предмет іпотеки, існують правові підстави для виселення боржника і його сім`ї з вище вказаної квартири без надання іншого житла. У зв`язку із вище викладеним, прохання [PERSON] про виселення його з дітьми в квартиру [ADDRESS] , що належить йому на праві власності (т.3 а.с. 53-54), не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 121,80 грн. Враховуючи викладене, ст. 525,526,543,554,559,610,611,625,1054 ЦК України ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved