Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що [PERSON] проживає та є наймачем квартири [ADDRESS]. За вказаною квартирою станом на 10.02.2014 року рахується заборгованість по квартирній платі в розмірі 2970 грн. 31 коп. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплачував за надані комунальні послуги, щомісячні платежі не сплачує, а тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість по квартирній платі та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, які просила задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин. Проте представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позову та просила в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що договору про надання послуг між позивачем, який не надав навіть такої пропозиції, а також відповідачем, не було укладено. А відповідно [PERSON] й не отримував ніяких послуг. Тому просила суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Проаналізувавши пояснення сторін в сукупності з матеріалами справи та наданими сторонами доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] з 19 червня 1999 року являється власником (ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку) квартири [ADDRESS]. За цим же Законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, між сторонами по справі виникли правовідносини пов'язані з наданням та споживанням комунальних послуг. Дійсно встановлено судом і те, що між сторонами не укладено договору про надання житлово-комунальних послуг. Але разом з тим суд вважає, що з моменту отримання в дар від [PERSON] спірної квартири, а це - 19 червня 1999 року, [PERSON] являється споживачем житлово-комунальних послуг, адже за приписами ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст.20 цього Закону визначено права та обов'язки споживача, де за ч.3 визначено обов'язки споживача житлово-комунальних послуг, зокрема споживач зобов'язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 2) своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; 3) забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу; 4) за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; 6) дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм; 7) допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку; 8) дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; 9) своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; 10) у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Оскільки відповідач (як споживач житлово-комунальних послуг) не сплачував вчасно за надані позивачем житлово-комунальні послуги, чим не виконував свої обов'язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги", тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача в тому, що оскільки договір про надання послуг між позивачем та відповідачем не було укладено, тому [PERSON] й не отримував ніяких послуг, а відповідно й не повинен за них оплачувати. Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (який стороною відповідача не оспорювався) по особовому рахунку [NUMBER] по квартирі [ADDRESS] заборгованість в межах строку позовної давності становить 2970 гривень 31 копійку (а.с.7-9). Згідно платіжних доручень № 78 від 4.02.2014 року та № 86 від 11.02.2014 року, позивачем по справі понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 136,30 грн. (а.с.4-5). Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України - "Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться". За правилами ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України визначено, що "Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)". У відповідності до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України - "Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати". А тому на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та про задоволення позову.

Outcome: approved