Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право на спадкове майно в порядку спадкування за законом першої черги після смерті мами [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: на 1/3 частку житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/3 частку житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та фактично прийняла спадщину, про те їй нотаріусом було відмовлено в оформленні права на спадкове майно, тому право позивача може бути захищено лише в судовому порядку. 28.08.2017 ухвалою судді у попередньому складі суду провадження у справі було відкрито і призначено підготовче засідання. 09.11.2017 [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , Старояричівської сільської ради, третьої особи [PERSON] , в якій просив визнати поважними причини пропуску ним строку для прийняття спадщини по смерті матері [PERSON] і визнати за ним право власності на спадкове майно його матері, [PERSON] , померлої [INFO] , зокрема на належну їй 1/3 частку в будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , як спадкоємцем першої черги за законом. В зв`язку з пропущенням без поважних причин строку для прийняття спадщини по смерті матері [PERSON] відмовити [PERSON] в визнанні за нею права власності на спадкове майно [PERSON] , а саме на 1/3 частку будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування такого позову покликається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , він проживав поруч з матір`ю все життя і до її смерті, оскільки проживали в одному селі, допомагав їй у всьому разом з [PERSON] , доглядали одночасно при цьому за його батьком [PERSON] . Вважає, що в [PERSON] не має підстав для визнання за нею права власності на майно після смерті матері. 18.12.2017 представником позивача [PERSON] подано заперечення на зустрічний позов, в якому вказав, що позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом є необ`єктивними голослівними, тому у задоволенні позову просить відмовити. Внаслідок відводу попереднього складу суду, 27.08.2018 справа була передана для розгляду даному складу суду і ухвалою від 28.08.2018 дану цивільну справу прийнято до провадження і призначено підготовче судове засідання. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] 10.12.2018 через канцелярію суду подано заяву про збільшенням позовних вимог, в якому просить скасувати рішення виконкому Старояричівської сільської ради №29 від 28.03.2007 про розподіл часток колишнього колгоспного двору і оформлення права власності по 1/3 вказаного житлового будинку кожному [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ; визнати недійсним заповіт [PERSON] від 14.05.2006 на користь відповідача [PERSON] , посвідчений виконкомом Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області і зареєстрований в реєстрі за №235, стягнути з відповідача судові витрати. 18.12.2018 представник позивача [PERSON] подав відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] викладених у зустрічній позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом відмовити. Вважає, що рішення виконкому Старояричівської сільської ради №29 від 28.03.2007 року про розподіл часток колгоспного двору і оформлення права власності по 1/3 колгоспного двору за адресою : [ADDRESS] . За [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не порушує спадкових справ позивача за зустрічним позовом, оскільки станом на день відкриття спадщини, як після смерті своєї матері [PERSON] (2003 рік) так і після смерті батька [PERSON] (2006) заявник з ними не проживав, спадщини не прийняв, у визначений законом термін до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався і доказів про те, що останній пропустив термін на прийняття спадщини через поважні причини у позові не зазначив і таких доказів до позовної заяви не додав. Щодо визнання заповіту складеного [PERSON] 14.05.2006 на користь відповідача [PERSON] , зазначає що заповіт був посвідчений згідно вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року. Ухвалою суду 27.12.2018 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. 27.12.2018 представником позивача [PERSON] та [PERSON] подана заява про застосування строків позовної давності до вимоги про скасування рішення виконкому Старояричівської сільської ради №29 від 28.03.2007 про розподіл часток колишнього колгоспного двору і оформлення права власності по 1/3 вказаного житлового будинку кожному [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] та визнання недійсним заповіту [PERSON] від 14.05.2006 на користь відповідача [PERSON] , посвідченого виконкомом Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області і зареєстрований в реєстрі за №235. 28.05.2019 на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експерта. Ухвалою суду від 24.10.2019 у справі призначено повторно судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. 13.04.2020 на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експерта. Ухвалою суду від 23.04.2020 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання. 23.09.2020 ухвалою суду закрито підготовче засідання, а справу призначено до судового розгляду. 05.01.2021 до суду надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог, однак ухвалою суду від 03.03.2021 у прийнятті такої заяви до розгляду відмовлено. Представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав, з підстав зазначених у позові, вказав що позивач є спадкоємницею майна після смерті матері , яка померла в жовтні 2003 року та оскільки нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у зв`язку з іншими спадкоємцями, а вона на час смерті проживала з матір`ю інші спадкоємці спадщину не оформляли вже кілька років, тому вона звернулася про визнання за нею 1/3 частки, щодо зустрічної позовної заяви, вважає її необгрунтовоною та просить відмовити у задоволенні такої. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечив щодо позову, оскільки [PERSON] з 1995 року постійно перебуває на заробітках, та появляється у селі один раз на рік, тому прерогативи отриманні спадщини не має, та має таке право отримання спадщини як його довіритель по закону оскільки звернулася через 13 років після смерті матері за оформленням спадщини, стосовно зустрічного позову підтримав позов, вказує, що рішення сільської ради про розподіл часток колгоспного двору є незаконним, оскільки право власності на померлих не можна оформляти, що стосується іншої частки 1/3 будинку колгоспного двору, що зареєстрована за онуком померлих [PERSON] вважає таке рішення незаконним з тих підстав, що членом колгоспного двору станом на 1991 рік [PERSON] не був, оскільки ще не народився. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримав, вважає, що в позивача є законні підстави щодо визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті матері, щодо зустрічного позову то заперечив з тих підстав що [PERSON] , який просить визначити йому додатковий строк прийняття спадщини, в позові не вказує, через які поважні причини він не звернувся до нотаріуса, крім того зазначає, що ставити питання про визначення додаткового строку про прийняття спадщини та визнавати право власності на майно одночасно не можна, що стосується інших зустрічних позовних, то в таких просить відмовити, оскільки жодне право позивача не було порушено. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримав у зустрічному позові просив відмовити у зустрічному позові, підтримавши позицію свого представника. Відповідач [PERSON] в судові засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомляв, тому суд ухвалив проводити розгляд справи без її участі. Третя особа Кам`янка-Бузька державна нотаріальна контора просила проводити розгляд справи за відсутності державного нотаріуса. Старояричівська сільська рада неодноразово просила проводити розгляд справи без участі її представника (том 1, а.с. 119, 129). [PERSON] в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, заявою від 18.02.2018 просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимога [PERSON] визнала, а зустрічні вимоги заперечила (том 1, а.с. 102), тому суд ухвалив проводити розгляд справи без її участі. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його рідною сестрою. Вона з батьками не жила, бо після одруження переїхала до чоловіка, а після розлучення повернулася до батьків та почала їздити за кордон з 1994 року. 2003 році мама померла раптово, [PERSON] на похороні не було. [PERSON] батьків за життя не доглядала. За два дні до смерті батька повернулася додому та батьком був складений заповіт. Про обставини складення заповіту йому не було відомо, при складені заповіту був секретар, думає, що батько міг не розуміти, що він робить. Перебуваючи закордоном, він не знає, чи вона допомагала батькам. Він не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є невісткою [PERSON] , в 2004 році з чоловіком переїхали жити до спірного будинку. Вони упорядковували будинок, [PERSON] грошей на утримання будинку не надавала. [PERSON] був хворий, вони доглядала за ним за власні кошти. [PERSON] приїхала перед смертю батька, та він її не впізнав. В день складання заповіту дід лежав. Ініціювала складання заповіту [PERSON] , яка запросила секретаря сільської ради. Секретар від руки написала заповіт, дід поставив значок на заповіті, так як був неграмотний. При складанні заповіту були присутні свідки [PERSON] та [PERSON] . Що стосується, оформлення права власності на житловий будинок то їй невідомо, чому власником 1/3 житлового будинку є [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що [PERSON] проживає за кордоном з 1994 року, коли мама померла [PERSON] не приїжджала та приїхала за два дні до смерті батька. Він з дружиною доглядав за хворим дідом, який пів року до смерті був лежачий. [PERSON] викликала секретаря сільської ради, яка запросила двох свідків [PERSON] , [PERSON] , заповіт писався вручну. Вважає, що дід не розумів значення заповіту. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що знайомий з [PERSON] , сім`ю [PERSON] знає, десь 2006 році на виконкомі розглядалась заява про оформлення права власності на житловий будинок, як молодий голова він телефонував для консультації в Червоноградське МБТІ. Стосовно заповіту може сказати, що згідно діловодства нотаріальні справи вела секретар яка по потребі виїздила додому. До компетенції виконкому входило розподіл майна колгоспного двору, яким правовим актом це регулюється не знає. Чи особисто подавала [PERSON] заяву про розподіл колгоспного двору сказати не може, оскільки він не здійснює прийому заяв. При прийнятті рішення про розподіл колгоспного двору бралося до уваги відомості з погосподарських книг. Довідка про проживання [PERSON] , видана на підставі даних з погосподарських книгах. Свідоцтво про право власності видано на підставі рішення виконкому. Рішення виконкому прийнято колегіально. Про заповіт [PERSON] , обставини його складення та його стан здоров`я йому не відомо. Свідок [PERSON] , є сусідкою [PERSON] . [PERSON] був пенсіонером, тому у нього були якісь відповідні хвороби. На час складення заповіту коли вона прийшла він лежав на ліжку, сутті заповіту не пам`ятає. Вважає, що на той час [PERSON] потребував догляду. [PERSON] і [PERSON] доглядали діда. Чи вмів [PERSON] читати та писати не знає, думає що вмів. ЇЇ запросила [PERSON] в якості свідка при складенні заповіту, та [PERSON] , складала секретар сільської ради [PERSON] .. Чи заповіт був надрукований не пам`ятає, чи читав [PERSON] теж, секретар оголосила. Чи підписував [PERSON] не пам`ятає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає сім`ю [PERSON] , обіймала посаду секретаря з 30.04.2006 по 20.11.2020, з лютого 2016 по 2019 перебувала у декретній відпустці. Щодо заповіту 14.05.2006 року, то вона приїхала додому до [PERSON] на [ADDRESS] , запитала на кого скласти заповіт, він сказав на дочку [PERSON] , дід сидів на ліжку. Вона поїхала до сільської ради та надрукувала текст заповіту, їй повідомили, що потрібно свідків, які мали засвідчити заповіт. Це її перший заповіт, вона брала книгу про вчинення нотаріальних дій з собою, де зафіксований підпис. Вона читала вголос [PERSON] заповіт, оскільки не всі можуть прочитати заповіт, [PERSON] розумів значення своїх дій. Чи складала заяву [PERSON] про відмову від попереднього заповіту непам`ятає. Щодо оспорюваного рішення виконавчого комітету, може сказати, що тоді так видавалися рішення на померлих хто був прописаний в 1995 чи 1991 році, вона не пам`ятає. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору за адресою: по [ADDRESS] були [PERSON] (голова двору) та [PERSON] , що встановлено в рішенні Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 16.08.2017 у справі №446/1577/16-ц, яке залишено без змін Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21.05.2018 та Постановою Верховного Суду від 25.05.2020. Як видно з Рішення виконавчого комітету Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області від 28.03.2007 № 29 «Про розподіл часток колишнього колгоспного двору та оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS] гр. [PERSON] », вирішено оформити право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] за померлим [PERSON] , 1/3 частину за померлою [PERSON] , 1/3 частину за [PERSON] (том 2, а.с. 131-132). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.09.2007, яке видане на підставі рішення Старояричівської сільської ради від 28.03.2007 №29, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.10.2007 №16165449, будинок, за адресою: [ADDRESS] належитьна праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/3 частці (том 1, а.с. 7,8). Також судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, повторно виданого 12 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кам`янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області (том 1, а.с. 10), а [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть, виданого 17 травня 2006 року Старояричівською сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області (том 1, а.с. 63). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] повторно виданого 09.11.2017 [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначено [PERSON] , [PERSON] (том 1, а.с. 68). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.10.1963, [PERSON] народилася [INFO] , батьками її [PERSON] , [PERSON] (том 1, а.с. 11). Як видно з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23.06.2016, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , 23 вересня 1978 року у виконавчому комітеті Старояричівської сільської ради і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] (том 1, а.с. 21). Таким чином, дітьми покійних [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Окрім цього, сторонами не заперечується, що дітьми покійних також були: [PERSON] , яка згідно заяви [PERSON] від 03.06.2016 відмовилася від спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] (том 1, а.с. 12); [PERSON] , який згідно заяви від 15.08.2018 відмовився від спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] (том 1, а.с. 158). На випадок своєї смерті, [INFO] [PERSON] зробила заповіт, згідно якого заповіла на випадок своєї смерті середню земельну частку своїй дочці [PERSON] (том 1, а.с. 20). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори 21.07.2015, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1931 р.н., яка помер [INFO] є її донька [PERSON] , [INFO] , Спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельної частку(пай) площею 3,05 га, що перебуває у власності ПАФ «Маяк», с. Старий Яричів Кам`янка-Бузького району Львівської області і належало померлій на підставі Сертифіката на право на земельну частку /пай/, серія ЛВ №0128631, виданого Кам`янка-Бузького районною державною адміністрацією 13.11.2006 (том 1, а.с. 19). [PERSON] , на випадок своєї смерті також залишив заповіт від 14.05.2006, відповідно до якого все своє майно заповів своїй дочці [PERSON] (том 2, а.с. 100). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори 21.07.2015, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1926 р.н., який помер [INFO] є його донька [PERSON] , [INFO] , Спадщина на яку видано свідоцтво складається з 1/3 частини цегляного житлового будинку [ADDRESS] (том 1, а.с. 9). Згідно листа №1973/01-16 від 21.08.2018, виданого Кам`янка-Бузькою державною нотаріальною конторою Кобак Н.І. щодо видачі свідоцтва на право на спадщину, згідно архівних відомостей та інформації зі Спадкового реєстру в Кам`янка-Бузькій державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №572/2006 після смерті [INFO] [PERSON] .. Спадкоємцем, який подав заяву на прийняття спадщини і прийняв спадщини є [PERSON] донька померлого Спадкодавця. Діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] подали заяви в нотаріальну контору про відмову від спадщини. Ще один син померлого спадкодавця [PERSON] не подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, спадщину не прийняв, та не написав заяву в нотаріальну контору про намір прийняти спадщину або відмовитись від спадщини. Оскільки один зі спадкоємців до спадкової справи №572/2006 після смерті [PERSON] не подав жодної заяви про намір прийняти спадщину або відмовитись від спадщини, та на спадкове майно частину будинку відсутній оригінал правовстановлюючого документа, тому Кам`янка-Бузька державна нотаріальна контора рекомендує звернутисьдо судових органів з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування (том 1, а.с. 159). Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими та регулюються зокрема Книгою шостою "Спадкове право" Цивільного кодексу України, а також ЦК Української РСР. Як зазначалося вище, у межах судової справи №446/1577/16-цвстановлено, що станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору за адресою: по [ADDRESS] були [PERSON] (голова двору) та [PERSON] , і що, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки суб`єктний склад сторін цих справ однаковий. У цій справі суд вказав, що [PERSON] не міг бути членом колгоспного двору, оскільки такий народився лише 18.03.1992. Такий висновок суду є незмінний і у межах даної справи, оскільки є беззаперечним той факт, що [PERSON] народився [INFO] , а право на майно колгоспного двору виникало до 15.04.1991. За правилами ст. 120 ЦК УРСР(у редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. А у відповідності до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Тому, членами колгоспного двору спірного будинку [ADDRESS] були саме [PERSON] та [PERSON] з розміром частки по 1/2 частині кожного і саме їм належало право власності на таке майно, що і підлягало спадкуванню після їх смерті. Як видно з позовних вимог за первісним та зустрічним позовом, спір стосується зокрема права власності на 1/3 частину спірного будинку, який залишився після смерті матері сторін, [PERSON] . Однак, такий обсяг частики [PERSON] сторони помилково визначають на рівні 1/3, оскільки [PERSON] не міг бути членом колгоспного двору, а тому розмір частик, який належав [PERSON] на момент її смерті становить 1/2 частину. Вирішуючи питання про те, хто є спадкоємцем до майна [PERSON] , а саме до 1/2 частини у будинку [ADDRESS] , суд виходив з наступного. Судом встановлено, що на випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 07.06.2002, яким своїй дочці [PERSON] заповіла лише середню земельну частку (пай), тоді як належна їй частина у спірному будинку заповітом не охоплена, а тому спадкування такого майна повинно відбуватися за законом, а не за заповітом. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. З врахуванням того, що [PERSON] померла [INFO] , а ЦК України набрав чинності 01.01.2004, то спадщина після її смерті не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності ЦК України через причину не закінчення шестимісячного строку, який відведений законом для прийняття спадщини. Відтак, до спадкових правовідносин після її смерті потрібно застосовувати саме правила ЦК України в редакції 2004 року. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. А відповідно до ст. 1261 цього кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З аналізу фактичних обставин справи судом встановлено, що спадкоємцями до майна [PERSON] були її діти ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ), а також її чоловік [PERSON] , який її пережив, так як помер [INFO] . За правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, що протягом шести місяців з моменту смерті [PERSON] ніхто з її спадкоємців не звертався із заявою про прийняття спадщини (спадкова справа заведене лише 13.11.2006), то такими, що прийняли спадщину є лише ті особи, які проживали разом з нею на час її смерті. Як видно з Будинкової книги будинку [ADDRESS] ,а також не заперечується сторонами у справі, чоловік [PERSON] [PERSON] проживав та був зареєстрований з нею на момент її смерті у цьому будинку (том 1, а.с. 80-82). Також, відповідно до даних цієї будинкової книги, а також довідки №412 від 04.05.2016, виданої виконавчим комітетом Старояричівської сільської ради про те, що померла [PERSON] , [INFO] , до дня смерті постійно проживала і була зареєстрована у [ADDRESS] в буд. [ADDRESS] . Разом з нею постійно до дня смерті проживала: дочка [PERSON] , 1954 р.н., яка зареєстрована зараз (том 1, а.с. 13). Інші діти [PERSON] не проживали з нею на момент її смерті. Так, відповідно до довідки №1449 від 13.11.2017, виданої виконавчим комітетом Старояричівської сільської ради [PERSON] ,станом на 11.10.2003 року був зареєстрований по [ADDRESS] , а відповідно до довідки №1450 від 13.11.2017, виданої виконавчим комітетом Старояричівської сільської ради [PERSON] , станом на 11.10.2003 року був зареєстрований по [ADDRESS] (том 1, а.с. 78, 79). А факт проживання [PERSON] за адресою відмінною від місця проживання покійної її матері не оспорюється сторонами. Таким чином, враховуючи, що розмір частки [PERSON] у спірному будинку становив 1/2 частину, а після її смерті спадщину прийняли лише двоє її спадкоємців ( [PERSON] та [PERSON] ), то саме до них перейшла така частка у відповідних частинах, а саме по 1/4 кожному. Тому, вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а саме про визнання за нею права власності на 1/4 а не на 1/3 частину у спірному будинку. Водночас, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно після смерті його матері необхідно відмовити, так як він спадщину не прийняв у визначений законом строк та спосіб, що описано вище. А його позовна вимога про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є безпідставною виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз позовної заяви [PERSON] в цій частині свідчить, що причиною такого пропуску строку є те, що його мати померла несподівано, а його батько хворів. Однак, такі доводи є недостатніми для визначення такого додаткового строку. Як вказав Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 459/295/16-ц,якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, авін не скористався правом на прийняття спадщини черезвідсутність інформації про смерть спадкодавця, то правовіпідстави для визначення додаткового строку для прийняттяспадщини відсутні. Суд також звертає увагу, що такі перешкоди повинні бути пов`язані з об`єктивними та непереборними обставинами, яких у даній справі судом не встановлено. Натомість, строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущено більше 14 років, що є надто тривалим і вимагає наявності виняткових обставин, чого позивач [PERSON] не довів. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним заповіту його батька [PERSON] від 14.05.2006 суд виходив з наступних мотивів та положень закону. Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині, [PERSON] посилався на те, що заповіт не підписаний заповідачем, а сам заповідач перебував на момент його складання у безпорадному стані, так як склав його за два дні до смерті у 80-ти річному віці. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] не надав суду жодних доказів, які б підтверджували його підстави позову у цій частині, а всі дії суду на з`ясування цих обставин шлях витребування доказів та неодноразового призначення у справі судових експертиз також не призвели до здобуття таких доказів. Відтак, у суду відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що заповіт від 14.05.2006 від імені [PERSON] вчинений з порушенням вимог закону, а тому у задоволенні такої позовної вимоги суд відмовляє за недоведеністю позовних вимог. Разом з тим, вирішуючи позовну вимогу [PERSON] в частині скасування рішення Старояричівської сільської ради №29 від 28.03.2007, суд дійшов висновку, що така вимога підлягає до задоволення. Так, ч. 1 ст. 21 ЦК України визначає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Як встановлено беззаперечно судом і описано вище, [PERSON] станом на [INFO] не народився, так як датою його народження є [INFO] . У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відтак, [PERSON] не міг бути членом колгоспного двору спірного будинку, а відтак і не мав права на отримання частику при розподілі майна колгоспного двору між його членами. Даний факт є очевидно не правильним і суд не може залишити його поза увагою. Тому, таке рішення у відповідній частині прийнято органом місцевого самоврядування з порушенням норм матеріального права і є незаконним. Оцінюючи питання про те, чи порушує таке рішення права та інтереси [PERSON] суд вказує на таке. Аналіз статті 21 ЦК України вказує, що підставою для визнання незаконним акту індивідуальної дії є зокрема наявність порушення цивільного права або інтересу позивача. Тобто, не лише порушення права, як формально визначеного у відповідному нормативному акту, а й інтересу, що є відмінною правовою категорією. У своєму Рішенні від 01.12.2004 № 1-10/2004 Конституційний Суд України вказав, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Прагнення позивача [PERSON] щодо отримання частки у спірному будинку, яке він реалізовує протягом багатьох років у суді доводячи наявність його права власності внаслідок спадкування та участі у майні колгоспного двору, суд розцінює власне як наявність інтересу, який і є у даній справі об`єктом судового захисту. Так, з врахуванням того, що частка [PERSON] у розмірі 1/3 була безпідставно передана йому у власність очевидно незаконним рішенням сільської ради, а [PERSON] є сином обох дійсних членів колгоспного двору, то рішення суду про визнання незаконним рішення сільської ради від 28.03.2007 №29 породжує для нього законні очікування, які власне і є охоронюваним законом інтересом та підлягає судовому захисту. Як вказано судом вище, 27.12.2018 представником позивача [PERSON] та [PERSON] була подана заява про застосування строків позовної давності до вимоги про скасування рішення виконкомуСтарояричівської сільської ради №29 від 28.03.2007. Так, як видно з спірного рішення, воно датоване 28.03.2007, а до суду з такою вимогою позивач звернувся 09.11.2017, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У своїх поясненнях [PERSON] вказує, що він не знав про таке рішення у момент його винесення, а з`ясував лише значно пізніше та в подальшому ініціював відповідні звернення до суду. Суд вважає, що за умов відсутності будь-яких доказів того, що [PERSON] був обізнаний з існуванням оскаржуваного рішення раніше, ніж три роки до моменту звернення до суду, а також враховуючи те, що таке рішення не стосувалося його безпосередньо, то застосування строку позовної давності при таких обставинах було б надто формальним та порушувало б гарантоване позивачу право на судовий захист. За таких обставин, позовні вимоги сторін підлягають до часткового задоволення, а судові витрати необхідно розподілити за правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial