Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину житлового будинку. Уточнені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 грудня 2005 року він уклав шлюб з [PERSON], який було зареєстровано у виконавчому комітеті Ганичівської сільської ради. Від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Тячівського районного суду від 18 червня 2015 року, за ініціативою відповідача, їх шлюб було розірвано. За час спільного проживання в шлюбі ним з відповідачем, за власні кошти, був побудований житловий будинок, який розташований в с. Ганичі, вул. Народна, 419 "А", Тячівського району Закарпатської області. Даний будинок зареєстрований за [PERSON] Після розірвання шлюбу угоди про добровільний розподіл майна житлового будинку між ними не досягнуто, а тому просить визнати житловий будинок, що розташований в с. Ганичі, вул. Народна, 419 "А", Тячівського району Закарпатської області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], розділити його в рівних долях, присудивши ? частину кожному з них та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні, викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов визнали частково та [PERSON] пояснила, що дійсно нею та позивачем, за час шлюбу, за спільні кошти, був побудований житловий будинок, на земельній ділянці, яку їй подарував її батько. Проти розподілу будинку заперечує. Вислухавши пояснення сторін, свідків , дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із рішення Тячівського районного суду від 18 червня 2015 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 20 грудня 20015 року у виконкомі Ганичівської сільської ради, актовий запис № 37, розірвано (а.с. 8). Згідно нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки від 23 вересня 2013 року, [PERSON] подарував [PERSON] приватизовану земельну ділянку розміром 0,0320 га, яка розташована в с. Ганичі, вул. Народна, 419, Тячівського району Закарпатської області (а.с.10). Із декларації про готовність об'єкта до експлуатації вбачається, що житловий будинок, який знаходиться в с. Ганичі, вул. Народна, 419 "А", Тячівського району Закарпатської області, початок будівництва 2008 рік, закінчення будівництва 2009 рік, є закінчений будівництвом та готовий до експлуатації (а.с.12-15). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, житловий будинок, який знаходиться в с. Ганичі, вул. Народна, 419 "А", Тячівського району Закарпатської області, 28 січня 2014 року зареєстрований за [PERSON], розмір частки 1/1 (а.с.15). Із рішення виконкому Ганичівської сільської ради № 74 від 18 жовтня 2014 року вбачається, що [PERSON], жительці с. Ганичі, вул. Народна, 419, Тячівського району, відкрито окреме дворогосподарство № 419 "А" по вул. Народній в с. Ганичі (а.с.17). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір'ю [PERSON], і дійсно за час шлюбу [PERSON] та [PERSON], ними був побудований житловий будинок. Однак зазначила, що позивач жодних коштів на будівництво будинку не давав, оскільки всі свої кошти пропивав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач є його донькою. Позивач разом з його донькою, за час шлюбу, побудували житловий будинок на земельній ділянці, яку він подарував [PERSON]. Зазначив, що він також допомагав будувати сторонам спірний будинок. Зазначив, що позивач працюючи за кордоном, вкладав у будівництво лише частину зароблених коштів, а іншу частину витрачав на утримання сім'ї, автомобіля та скутера. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обовязок доказування покладений на сторони. Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час\~шлюбу, належить дружині та чоловікові на\~праві спільної сумісної власності\~незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.2 цієї є статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною \~власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З матеріалів справи вбачається, що сторони як подружжя, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, набули майно, а саме житловий будинок, який розташований в с. Ганичі, вул. Народна, 419 "А", Тячівського району Закарпатської області,а тому його слід визнати спільною сумісною власністю подружжя. Дотримуючись при розподілі принципу рівності часток майна дружини та чоловіка, необхідно розділити між сторонами [PERSON] та [PERSON] спільне майно, а саме житловий будинок, який розташований в с. Ганичі, вул. Народна, 419 "А", Тячівського району Закарпатської області в рівних долях, по 1/2 частині кожному. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 1877 грн. 65 коп.

Outcome: approved