Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в грудні 2016р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Уповноваженої особи [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, в якому просив зобовязати ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» [PERSON] включити [PERSON] до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в сумі 168778,87 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відео конференції 25.04.2017 року заперечив проти позову в повному обсязі, в подальшому через складність участі у судових засіданнях просив суд завершувати розгляд справи за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням (заочним) Івано-Франківського міського суду від 10.12.2015 року, яке набрало законної сили 19.02.216р. було задоволено частково позов [PERSON], до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб: стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 168778,87 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3500 грн., у задоволенні решти заявлених вимог відмовлено (а.с.42). Рішення в повному тексті ( а не тільки вступна та резолютивна частини) відсутнє в звязку зі смертю судді. На зясування судом дати подання позову до суду в результаті розгляду якого ухвалено вищевказане рішення, то позивач ствердив що він поданий до суду 10.03.2015 року. При цьому, також позивачем зазначено, що дана сума яка була стягнута судом стосується валютного карткового рахунку на суму вкладу 5000 доларів США за договором №803559/2014 від 03.06.2014р., діючого з усних повідомлень позивача - до 03.03.2015р., договір до матеріалів справи долучено не було. Позивач обґрунтовуючи вимоги позову, вказав на те що маючи наявне рішення суду від 10.12.2015 року, відповідач зобовязаний був вчинити дії по включенню позивача до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в сумі 168778,87 грн., яка стягнута в судовому порядку. Позивач доводив суду те, що 31.08.2015 року (а.с.47) та 19.10.2016 року він звертався до ПАТ «Всеукраїнський [PERSON] банк» та ліквідатора банку із заявами про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» по виплаті заборгованості на суму за рішенням суду 168778,87 грн. Разом з тим, у відповіді №06-30639 (а.с.5) на лист від 31.08.2015 року уповноважена особа ФГВФО [PERSON] повідомила позивача, що на підставі постанови Правління НБУ від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» виконавчою дирекцією [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи [PERSON] на ліквідацію банку». На підставі цих рішень розпочато процедуру ліквідації банку. Також у листі повідомлено позивача, що ним отримано гарантовану суму в повному обсязі. Окрім того, подані ним вимоги, які включено до реєстру кредиторів за заявами [PERSON] від 25.03.2015р. (56 508грн.) та від 25.03.2015р. (21617.53грн.) на загальну суму 78125,53 грн., перегляду вже не підлягають. Що стосується вимоги поданої 27.04.2015 року, після закінчення 30-денного терміну заявлення вимог, то вимоги кредиторів приймалися тільки до 24.04.2015 року включно, а тому всі вимоги позивачу слід було подати за заявою в період з 26.03.2015 року по 24.04.2015 року. В листі також зазначено, що дата закінчення депозитного вкладу за договором №803559/2014, тобто що є предметом даного спору 03.12.2015р., і що саме з даного вкладу у гарантовану суму виплачену позивачу ввійшло частина коштів валютного вкладу 45.56 доларів США, що еквівалентно 690.05грн. В судовому засідання позивач зазначив що сума вимог яка була включена в реєстр кредиторів на суму 78125,53 грн. стосується його гривневих вкладів, а не вкладу по якому ухвалено рішення та розглядається даний спір. Однак, аналізуючи звернення позивач від 31.08.2015 року, слід зазначити що воно не містить чіткої вимоги щодо включення в реєстр кредиторів із зазначенням договору депозитного вкладу та суми на даному рахунку, а є реагуванням на попередній лист банку від 14.05.2015р. про що вказано в самій заяві вкладника. Щодо звернення позивача від 19.10.2016 року (а.с.6), то воно стосується предмету спору та в ньому вказано, що дійсно на підставі рішення суду був виданий 22.02.2016р. виконавчий лист про стягнення на користь позивач 168778.87грн., було відкрито ВП та 24.05.2016р. закінчено виконавче провадження з передачею виконавчого листа ліквідаційній комісії банку. У відповіді в.о. Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] від 22.11.2016 року на даний лист (а.с.7) зазначається, що реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією [PERSON] було затверджено 18.06.2015 року (протокол № 133/15), а рішення суду стосувалося стягнення коштів, а не включення до реєстру кредиторів на дану суму боргу, при цьому [PERSON] розяснено право звернутися до суду про внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів (а.с.7). Відповідач у своєму запереченні на позовні вимоги зазначив, що [PERSON] виплачено кошти в сумі 200000 грн. згідно реєстру грошових коштів в межах гарантованої суми. Даний факт встановлено рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2016 року у праві № 809/4362/15, яке відповідач додав до заперечення (а.с.21-25), а щодо включення до акцептованого реєстру кредиторів судом відмовлено. Щодо повернення коштів у сумі 168 778,87 грн., то відповідач посилається на п.6-1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою державний виконавець дійсно відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Також, 03.03.2017 року Представник [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] подав до суду пояснення по справі за позовом [PERSON], в якому просив відмовити у задоволенні позову (а.с.38-39), оскільки позивачем пропущено строк на звернення із вимогою до банку, а відповідно наслідком невчасного звернення у встановлений строк є не включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредитора. Аналізуючи рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2016 року у справі № 809/4362/15, яке набрало законної сили про що зазначив сам позивач у судових засіданнях, предметом позову та дослідження судом був і договір банківського вкладу «Марафон лояльності» №803559/2014 від 03.06.2014р., , та встановлено що до 24.04.2015р. позивач не звертався з вимогою до ФГВФО. Також, за вимогами ст.1, 26,44, 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги не включені до реєстру акцептованих кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. А тому, вимога позивача подана за межами визначеного законодавством строку не може бути задоволена судом. За ч.3ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, предметом даної цивільної справи та підстави звернення до суду, є також вимога щодо договору який вже був предметом судового розгляду, однак з підстав наявності вже судового рішення від 10.12.2015р. про стягнення коштів за спірним договором банківського вкладу «Марафон лояльності» №803559/2014 від 03.06.2014р., яке вже було наявним на час ухвалення постанови адміністративного суду від 04.01.2016 року, проте позивач доводив що саме дане рішення не було доказом у тій адміністративній справі. Тому, суд дану цивільну справу розглядав по суті вимог з підстав та предмету зазначено позивачем. Згідно довідки Уповноваженої особи [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» [PERSON] від 22.02.2016 року № 22/3-8328 (а.с.43) рахунки клієнта [PERSON] станом на 11.12.2015 року закриті, гарантована сума у розмірі 200000 грн. виплачена у повному розмірі, кошти в сумі 81135,27 грн. виплачені 24.02.2015 року під час дії тимчасової адміністрації, а кошти в сумі 118 864,73 грн. виплачені 01.04.2015 року під час ліквідації. Кошти, що перевищують гарантовану суму становить 246 904,40 грн. Вимога від власника рахунку щодо включення до акцептованого реєстру кредиторів банку надійшла тільки на суму 78125,53 грн., і в цьому розмірі вимога внесена до реєстру. Суд оцінюючи в сукупності всі доводи сторін, прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог, враховуючи те, що позивач дійсно знаючи про вставнолений строк подачі вимог кредиторів, щодо частин належних йому вкладів подав вимоги до ФГВФО, а щодо договору який є предметом даного спору по виконанні рішення суду 10.12.2015р., він не надав доказів звернення до відповідача, що також вже встановлено рішенням суду про яке зазначено вище, а звернення до суду у справі №344/3668/15-ц не перешкоджало завчасному зверненні до відповідача з відповідною заявкою, при цьому що рішення суду ухвалене вже після кінцевого строку подачі заявок ліквідаційній комісії. Згідно ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. [PERSON] відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада [PERSON] не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Гарантії [PERSON] не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів [PERSON] в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів [PERSON] в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті. У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", [PERSON] гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті здійснюється в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день початку ліквідації банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність". [PERSON] завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи. Стаття 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»вказує на те, що Уповноважена особа [PERSON] складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів [PERSON] відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів [PERSON] станом на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку. Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку). Згідно ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити [PERSON] про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої [PERSON] суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи [PERSON], якій делеговано [PERSON] повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі [PERSON]. Стаття 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що [PERSON] безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі [PERSON] з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; Згідно ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» [PERSON] припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої [PERSON] суми відшкодування за вкладами. Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у таких правовідносинах. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, а вказаний Закон є пріоритетним стосовно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Крім того, спрямування коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, належить до компетенції уповноваженої особи [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, тому у випадку, коли у банку запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, належним відповідачем є [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб (уповноважена особа [PERSON]).(Ухвала ВССУ від 03 червня 2015 року в справі N 6-48238св14). Результат аналізу статей 45, 48 даного Закону дає підстави для висновку, що в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб: 1) фізичні особи - вкладники у межах гарантованої [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб (далі - [PERSON]) суми відшкодування; 2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи [PERSON]) та які акцептовані і включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами [PERSON]. До останніх, виходячи зі змісту Закону, зокрема ст. 52, належать у тому числі фізичні особи - вкладники з вимогами у частині, що перевищує суму, виплачену [PERSON]. Спір між сторонами стосується вимог у частині, що перевищує суму, виплачену позивачу [PERSON]. Отже, оскільки питання про акцепт чи відхилення вимог позивача ліквідатором банку у встановленому Законом порядку не вирішувалося, відповідно до положень ч. 8 ст. 49 Закону вимоги позивача як такі, що не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Оскільки ч. 4 ст. 49 Закону передбачено вирішення у судовому порядку будь-яких спорів саме щодо акцептування вимог кредиторів, відсутність такої кредиторської вимоги з боку позивача, заявленої ліквідатору у порядку та строки, що визначені законом, унеможливлює захист прав позивача в судовому порядку та є підставою для відмови в позові. (Рішення ВССУ від 18 березня 2015 року в справі N 6-46437св14). Враховуючи вказане, та те, що позивач не довів про наявність такої кредиторської вимоги з боку позивача, заявленої ліквідатору у порядку та строки, що визначені законом, це є підставою для відмови в позові, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та ст. ст. 26, 27, 45, 48, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,

Outcome: dismissed