Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

17.01.2017р. згідно із відбитком штемпеля на конверті поштового відправлення Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилався на те, що 11 лютого 2014 року відповідач [PERSON] та Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" уклали кредитний договір № 1036, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 35000,00грн із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 10 лютого 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язання позичальника [PERSON] за кредитним договором №1036 від 11 лютого 2014р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки №1036/1 від 11 лютого 2014р.. В забезпечення виконання зобов'язання позичальника [PERSON] за кредитним договором №1036 від 11 лютого 2014р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки №1036/1 від 11 лютого 2014р.. У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 14 грудня 2016 року відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем у сумі 37057,28 грн. (тридцять сім тисяч пятдесят сім гривень 28 копійок) в т.ч.: 26055,04 грн - заборгованість за кредитом, 5734,55 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4426,81 грн - інфляційне збільшення заборгованості, 840,88 грн - три проценти річних від суми заборгованості. Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, наполягав на задоволенні позову, спираючись на доводи, викладені у позовній заяві. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, у судове засідання не зявилися . Суд постановив ухвалу розглянути справу за наявними матеріалами справи заочно. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли правовідносини з договору позики, оскільки 11 лютого 2014 року останній з Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" уклали кредитний договір № 1036, згідно якого Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 35000,00грн з умовами повернення відсотків за його користування у розмірі 11,00 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у кредитному договорі строки. В забезпечення виконання зобов'язання позичальника [PERSON] за кредитним договором №1036 від 11 лютого 2014р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки №1 від 11 лютого 2014р.. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником, а у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що зобов'язання за спірним кредитним договором забезпечується порукою відповідачів [PERSON], [PERSON], що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 553 ЦК України, згідно з якою поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Частиною 3 ст. 554 ЦК України передбачено, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Оскільки з відповідачами, як поручителями за кредитним договором, укладалися окремі договори поруки, то суд приходить до висновку про те, що між собою відповідачі-поручителі не є солідарними боржниками, що узгоджується з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом України в постановах від 11 березня 2015року у справі № 6-35цс15, від 24 червня 2015 року у справі № 6-255цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-745ц15. Згідно вказаних правових позицій, стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами ст. 554 ЦК України та умовами договорів поруки, оскільки у справах, які переглядалися ВСУ, встановлено, що зобов'язання забезпечувалося кількома поручителями, які надали поруку за різними самостійними договорами поруки. У такому випадку останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору. Враховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки\~ від 10.02.2014 за №1036/1, 1036/2 не встановлена солідарна відповідальність поручителів [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку про те, що підстави для солідарного стягнення з вказаних осіб як поручителів [PERSON] кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України відсутні, проте наявні правові підстави для стягнення суми заборгованості з кожного поручителя окремо. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, тому у позивача є всі підстави вимагати з кожного з відповідачів повернення всієї суми кредиту, сплатити проценти у сумі 37057,28 грн. (тридцять сім тисяч пятдесят сім гривень 28 копійок) в т.ч.: 26055,04 грн - заборгованість за кредитом, 5734,55 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4426,81 грн - інфляційне збільшення заборгованості, 840,88 грн - три проценти річних від суми заборгованості.

Outcome: approved