Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] 19.03.2018 звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до ФОП [PERSON], Деснянської районної філії Київського міського центру зайнятості про розірвання трудового договору, внесення запису до трудової книжки та зняття з реєстрації трудового договору. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з 20.01.2003 перебувала на обліку в Деснянському центрі зайнятості як безробітна особа, яка намагалась працевлаштуватися. Та відповідно в подальшому за направленням Центру позивач 20.01.2003 уклала трудовий договір №4193 з відповідачем - ФОП [PERSON], що було укладено на невизначений строк, та який було зареєстровано в Деснянському районному центрі зайнятості м.Києва 28.01.2003. За умовами укладеного договору позивач була прийнята на роботу до ФОП [PERSON] на посаду продавця-консультанта непродовольчих товарів, що також підтверджується відповідним записом в трудовій книжці, однак 01.06.2006 трудові відносини позивача з відповідачем були розірвані за її заявою та бажанням, згідно ст.38 КЗпП України, при цьому в день звільнення ФОП [PERSON] провела з позивачем всі розрахунки та повернула трудову книжку. Як стверджує позивач на протязі деякого часу вона знову намагалась працевлаштуватися, і як з'ясувалось ФОП [PERSON] при звільненні позивача не зробила відповідного запису до трудової книжки останньої. Враховуючи той факт, що [PERSON] позбавлена можливості звільнитися у відповідності до вимог чинного законодавства та у зв'язку з цим працевлаштуватися на законних підставах, позивач просить суд визнати трудовий договір укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] від 20.01.2003, зареєстрованого Деснянським районним центром зайнятості м.Києва за №4193 - розірваним з 01.06.2006 року згідно ст.38 КЗпП України, а також зобов'язати Деснянську районну філію Київського міського центру зайнятості внести запис до трудової книжки позивача про звільненні згідно до ст.38 КЗпП України з 01.06.2006 та зняти з реєстрації вказаний трудовий договір №4193, що зареєстрований 28.01.2003. Ухвалою судді від 23.03.2018 було відкрито провадження у названій справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у відповідності до ст.274 ЦПК України. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач - ФОП [PERSON] у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач - Деснянська районна філія Київського міського центру зайнятості направила на адресу суду відзив на позовну заяву [PERSON], згідно якого зазначила, що порядком реєстрації договору між працівником і фізичною особою, на центр зайнятості покладено обов'язок підтвердження записів, внесених фізичними особами до належно оформлених трудових книжок найманих працівник, а відтак вимоги позивача у частині зобов'язання Деснянської районної філії Київського міського центру зайнятості внести запис до трудової книжки позивача про звільненні згідно до ст.38 КЗпП України з 01.06.2006 вважають необґрунтованими та такими, що не повинні бути задоволені судом. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.01.2003 між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір №4193. Даний договір 28.01.2003 був зареєстрованим Деснянським районним центом зайнятості КМЦЗ (а.с.14). Згідно п.п.1, 2 вказаного договору позивача безстроково з 20.01.2003 було прийнято на роботу до ФОП [PERSON] на посаду продавця-консультанта, про що також зроблено відповідний запис в трудовій книжці позивача за №19 (а.с.10-13). Відповідно до наданої копії довідки про трудові відносини фізичної особи з платником єдиного податку серії 3 №449915 від 14.01.2005, виданої ДПІ у Деснянському районі м.Києва, вбачається, що [PERSON] перебуває в трудових відносинах із суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою [PERSON], яка відповідно до Свідоцтва про сплату єдиного податку є платником єдиного податку з 05.01.2005 року, вид діяльності - роздрібна торгівля, місце здійснення діяльності - м.Київ, вул.Вернигори, 1 (а.с.15). Як вказує позивач, у поданій позовній заяві, 01.06.2006 трудові відносини між нею та ФОП [PERSON] були розірвані за її заявою та власним бажанням у відповідності до ст.38 КЗпП України. При цьому в день звільнення з позивачем було проведено розрахунок та повернуто трудову книжку, однак записи до останньої про звільнення у встановленому порядку ФОП Романовою ВЛ. здійснені не були. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються цивільним законодавством, Кодексом законів про працю (далі - КЗпП України). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. З матеріалів справи вбачається, що позивачем направлялася на адресу відповідача ФОП [PERSON] заява з вимогою оформити припиненні 01.06.2006 трудові відносини належним чином (а.с.18, 19, 23). Згідно з Наказом Міністерства парці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Мін'юсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Згідно з п. п. 8, 9 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України N 260 від 08.06.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за N 554/5745, «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою» у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Враховуючи, що трудові відносини між позивачем та відповідачем ФОП [PERSON] фактично були припинені 01.06.2006, відповідач на вимоги оформити розірвання трудового договору не реагує, позивачка позбавлена можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку за ст.38 КЗпПУ, не має можливості розірвати укладений між нею та відповідачем трудовий договір за власною ініціативою, що порушує її конституційні права, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача до даного відповідача в частині розірвання трудового договору, на підставі ст. 38 КЗпП України, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.12 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженого наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110 передбачено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис: "Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)"), а при звільненні - запис: "Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)" ( 322-08 ), при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата)". Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою. Пунктами 14, 15, 16 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 за № 260, передбачено, що записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. При цьому даним Порядком передбачені повноваження органів державної служби зайнятості лише щодо підтвердження записів, внесених фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчення їх печаткою. А відтак, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача внести запис до її трудової книжки про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України, суд вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ФОП [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial