Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» про зобов`язання вчинити дії, і в обґрунтування позовних вимог вказала про те, що з 2005 року вона зареєстрована в гуртожитку у кімнаті, розташованій за адресою: [ADDRESS] як основний наймач. Відповідно до технічного паспорту, виданому 24.09.2014 року КП «Сумське міське БТІ» СМР, у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], знаходиться кімната посімейного заселення № 901 , яка розташована на дев`ятому поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з однієї кімнати, житловою площею 11,7 кв.м, в тому числі: 1 кімната - 11,7 кв.м., загальною площею 11,7 кв.м. Таким чином, позивачка з 2005 року проживає за адресою: [ADDRESS] , сплачує усі необхідні платежі за надані експлуатаційні та комунальні послуги. Факт правомірного проживання та реєстрації місця проживання позивача в квартирі за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою ТОВ «СЕРВІС-ДІМ» за № 211 від 20.06.2019, де також зареєстрований [PERSON] , який є сином позивачки. У червні 2019 року вона звернулась до Центру надання адміністративних послуг у м. Суми з метою приватизації кімнати, в якій проживає, на що отримала відмову у прийнятті документів у зв`язку з відсутністю оригіналу ордеру. Позивачка вселена до квартири на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює. Тому позивачка змушена звернутись до суду і просить зобов`язати Сумську міську раду в особі управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» вчинити дії по передачі у приватну власність (приватизації) [PERSON] кімнати за адресою: [ADDRESS] . До початку судового засідання від представника позивачки - адвоката Страшка Є.В. надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просить зобов`язати Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» вчинити дії по передачі у приватну власність (приватизації) [PERSON] та її малолітньому сину [PERSON] кімнати за адресою: [ADDRESS] . Справу просить розглянути у його відсутність та відсутність позивачки. Позовні вимоги позивачки підтримав з урахуванням уточнень. У судове засідання представниця відповідача за довіреністю Чувакова О.О. не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Надала відзив, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки, посилаючись на те, що позивачка має намір одноособово приватизувати кімнату [ADDRESS] , хоча в зазначеній кімнаті зареєстровані дві особи, а саме: [PERSON] та її син [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно ордеру № 37 на відомчу жилу площу у гуртожитку, виданому 12.07.2005 року ПВКП «Рубін», [PERSON] надано право на заняття з родиною з 1 чоловіка житлової площі у гуртожитку по [ADDRESS] , розміром 11,9 кв. м. Згідно відмітки в паспорті серії [NUMBER] на сторінці 12-13 на ім`я [PERSON] щодо місця реєстрації зазначено, що з 20.07.2005 року вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої ТОВ «СЕРВІС-ДІМ» за № 211 від 20.06.2019, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , яка є основним квартиронаймачем, та її син [PERSON] , [INFO] . У червні 2019 року позивачка звернулась до Центру надання адміністративних послуг у м. Суми з метою приватизації кімнати, в якій проживає, на що отримала відмову у прийнятті документів у зв`язку з відсутністю оригіналу ордеру. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" спори, пов`язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до статті 26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ"№ 3 від 01.03.2013 у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків") тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб`єкта владних повноважень. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Відповідно до ч. ч. 1, 3,10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено сферу дії цього закону, яка поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону. Даний перелік підстав для відмови в приватизації житлового приміщення є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на житлове приміщення позивачки не розповсюджується. Статтею 328 ЦК України визначено підстави набуття права власності. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4 ст. 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», рішення про передачу гуртожитків у власність територіальних громад приймають відповідні органи управління (уповноважені особи) власників гуртожитків або суд. Відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону України «Про приватизацію державного майна», інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Отже, кімната № 901 у гуртожитку належить до числа об`єктів, які підлягають приватизації, а позивачка є суб`єктом приватизації, яка на законних підставах зареєстрована та тривалий час проживає у гуртожитку, віднесеному до недержавного житлового фонду. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради про зобов`язання вчинити дії.

Outcome: approved