Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «УСК»ГАРАНТ-АВТО», [PERSON] про стягнення матеріальних та моральних збитків за пошкодження транспортного засобу, посилаючись на те, що 08 квітня 2014 р., о 15 годині 50 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем „ДЕУ, д/н [NUMBER], рухаючись у м. Одесі, на перехресті пл. 10-го Квітня з вул. Піонерською, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем „Тойота", д/н [NUMBER], яким керувала [PERSON] Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2014 року у справі № 521 /5390/14-п, [PERSON] був визнаний винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди і притягнений до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. У позові [PERSON] вказує, що автомобіль "Тойота", д/н [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію, належить на праві власності [PERSON], однак фактично перебуває у володінні та користуванні позивача [PERSON], в тому числі і на/момент дорожньо-транспортної пригоди, на підставі п. 2.2 Правил дорожнього руху, який дозволяє власнику транспортного засобу передавати його у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. З огляду на вищевикладене, позивачка вважає, що [PERSON] як особа, яка на правовій підставі володіла автомобілем "Тойота", д/н [NUMBER], має право на захист своїх майнових прав. У результаті ДТП автомобіль "Тойота", д/н [NUMBER], одержав механічні ушкодження, у зв'язку з якими сума заподіяного [PERSON] збитку, відповідно до висновку № 5243 експертного автотоварознавчого дослідження від 11.10.2014 р. склала 23045 (двадцять три тисячи сорок п'ять) грн. 57 коп. За проведення автотоварознавчого дослідження [PERSON] сплатила 600 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON], на момент ДТП була застрахована страховиком - Публічним акціонерним товариством (ПАТ) „Українська страхова компанія „ГАРАНТ-АВТО" (поліс серії АЕ № 1458016). За виплатою страхового відшкодування позивач [PERSON] звернулась з заявою до страховика 21 липня 2014 року (письмове повідомлення до страховика про подію, позивачка надала 09 квітня 2014 року). До заяви позивачка надала усі необхідні для отримання страхового відшкодування документи. Однак відповідач ПАТ „Українська страхова компанія „ГАРАНТ-АВТО" до цього часу належне страхове відшкодування позивачці не виплатила. На підставі наведеного позивачка просить стягнути з ПАТ „Українська страхова компанія „ГАРАНТ-АВТО" матеріальний збиток у розмірі 23 645,57 грн., з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також з відповідачів судовий збір та витрати на правову допомогу. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просить задовольнити позов в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Представник ПАТ „Українська страхова компанія „ГАРАНТ-АВТО" у судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив. Третя особа у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позов просила задовольнити. Суд, вивчивши матеріли справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 08 квітня 2014 р., о 15 годині 50 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем „ДЕУ, д/н [NUMBER], рухаючись у м. Одесі, на перехресті пл. 10-го Квітня з вул. Піонерською, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем „Тойота", д/н [NUMBER], яким керувала [PERSON] Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2014 року у справі № 521 /5390/14-п, [PERSON] був визнаний винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди і притягнений до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Відповідно до матеріалів справи власником автомобіля „Тойота", д/н [NUMBER], є [PERSON] Позивачка у позові посилається на положення п. 13 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 „Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. На підставі п. 2.2 Правил дорожнього руху, який дозволяє власнику транспортного засобу передавати його у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені ,має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Вимоги ст.ст. 30, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 - VI від 1.07.2004 року щодо вимог заявника про відшкодування шкоди ,заподіяної майну пов'язує з наявністю право власності на пошкоджене майно . Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивачка [PERSON], обґрунтовуючи свої позовні вимоги положеннями щодо захисту порушених прав власності на майно та вимагаючи відшкодувати їй суму спричинених матеріальних та моральних збитків, що виникли в результаті пошкодження майна, не навела суду доказів про право власності на це майно - „Тойота", д/н [NUMBER]. Передача технічного паспорту [PERSON] надає позивачці право від імені власника автомобіля, зокрема керувати автомобілем. В той же час належний правовстановлюючий документ на автомобіль „Тойота", д/н [NUMBER], а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на своє ім'я, у [PERSON] відсутній. Відповідно до ст..10, 60 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте позивачка не надала суду відповідних доказів та наявності і розміру заявленої позивачкою моральної шкоди. Таким чином, матеріали справи та доводи [PERSON] не дають підстав для висновку суду щодо порушення відповідачами її суб'єктивних цивільних прав, яке потребує правового захисту саме з приводу пошкодження її майна та завдання моральної шкоди. За таких підстав, оцінивши всі зібрані за справою докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed