Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість по кредитному договору № 490074579 від 03.06.2008 року в розмірі у розмірі - 2 467,39 доларів США, а саме: за кредит - 2463,90 доларів США, відсотки за користування кредитом - 3,49 доларв США та судові витрати. Вподальшому, 22.12.2016 року позивачем уточнено позовні вимоги, згідно яких він просить стягнути заборгованість, за вказаним договором у розмірі 2 467,39 доларів США а саме: за кредит - 2463,90 доларів США, відсотки за користування кредитом - 3,49 доларів США; Свої вимоги позивач, згідно уточнених позовних вимог, мотивує тим, що відповідно до договору 03.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа - Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490074579 на термін до 03.06.2018 року, відповідно до договору про внесення змін і доповнень №1 від 24.02.2009 . Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши Відповідачеві кредит на суму - 17036, 53 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 03.06.2016 року має заборгованість у розмірі 7 852,53 дол. США яка складається з наступного: 5 860,77 долари США заборгованість за кредитом; 100,16 долари США - заборгованості по відсотках; 1 891,60 долари США - заборгованості за пенею. Представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» Августова М.В. у судовому засіданні підтримала позов, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що у разі визнання відповідачем позову -позивач відмовиться від стягнення судових витрат та штрафних санкцій. На запитання суду, відповіла, що [PERSON] виконала вимогу Банка від 29.06.2016 року про досудове врегулювання спору, відповідно до якої Банк запропонував передати предмет застави для подальшої реалізації в рахунок погашення заборгованості за кредит; відповідно до акту прийому-передачі автомобіля від 15 вересня 2016 року [PERSON], передала автомобіль марки Chery Tiggo, державний номерний знак [NUMBER], рік випуску -2008, колір - чорний, номер свідоцтва про реєстрацію - [NUMBER], автомобіль зовнішніх пошкоджень не мав, технічно був справний і чому про цей факт не зазначено у позовній заяві - їй не відомо, бо вона позов не складала; що відповідає на ті запитання, на які її уповноважив Банком. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вони є безпідставними. Пояснила, що дійсно 2008 року між нею та позивачем було укладено кредитно-заставний договір на отримання кредиту, за яким вона отримала кредит на придбання легкового автомобілю, який був зазначений в договорі в якості заставного мана. Автомобіль нею було придбано - це автомобіль марки Chery Tiggo, державний номерний знак [NUMBER], використовувала його у підприємницькій діяльності. На виконання умов договору позивач щомісяця сплачувала суму в розмірі 317,00 дол.США. Всього нею в якості погашення кредиту було сплачено позивачу суму в розмірі 3 880,00 дол. США. Вподальшому, відповідач фактично перестала сплачувати кошти позивачу в зв'язку з їх відсутністю, бо змінилися економічні відносини у державі - курс долара стрімко зріс, підприємницька діяльність фактично не приносить прибутку. До неї додому приїздив співробітник позивача, який оглядав автомобіль та склав «Акт огляду заставного транспортного засобу» в якому відобразив технічний стан автомобіля та зазначив що показники спідометра складають 134559 км. При огляді автомобіля співробітник позивача здійснював фотографування автомобіля та забрав технічний паспорт на автомобіль, комплект ключів до автомобіля та забрав автомобіль, при цьому склавши «Акт прийому автомобіля» в яких відображено технічний стан автомобіля та зазначено, що показники спідометра складають 134559 км. Яка подальша доля вилученого автомобіля відповідачу не відомо, але коли вона добровільно повернула Банку заставне майно, то розуміла, що Банк не буде мати до неї претензій - така домовленість була при повернені автомобіля. Вказала, що при подачі даного позову представником позивача навмисно, на її думку, було приховано факт повернення Банку заставного майна та його подальша продаж за мізерну ціну. Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги не обґрунтованими, оскільки вже повернуто заставодержателю заставне майно, а тому позивач не мав права звертатися до суду позовними вимогами. Судом установлено: 03 червня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490074579 (а.с. 4-6). Відповідно до п. 2.1. договору сума кредиту складає - 17036, 53 доларів США. Пунктом 2.2. договору передбачається номінальна процентна ставка - 10,2 % (а.с.4). Відповідно до п. 2.7 вказаного договору кредит у сумі 73 760 грн. 00 коп. було перераховано на рахунок ТОВ «Сі Ей Автоматів» з метою оплати транспортного засобу за Договором купівлі-продажу № 414315-3896/8 від 30.05.2008 року, а суму у розмірі 6 822 грн. 80 коп. - на рахунок Страховика ХФ ВАТ УСК «Дженералі Гарант» з метою оплати страхової суми за перший рік страхування транспортного засобу (а.с.4,5,6). За положенням пунктів 2.8 Договору передбачено, що платежі з повернення Кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами, відповідно до Графіку платежем та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а с. 4). Відповідно до договору застави від 03.06.2008 р. (а.с.4) пункту 2.11 зобов'язання, забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо кредит погашений, сплачені проценти, інші платежі. Позичальник за даним Договором передає в заставу, а банк приймає рухоме майно - транспортний засіб - автомобіль марки марки Chery Tiggo, державний номерний знак [NUMBER], рік випуску -2008, колір - чорний, номер свідоцтва про реєстрацію - [NUMBER]. Заставою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань Позичальника за цим договором. За домовленістю сторін вартість Предмету застави складає 92 200 грн. 29.06.2016 надіслано лист, за підписом директора оперативного стягнення Банку Блінцова І.В., на ім'я [PERSON]. У цьому листі Банк пропонував врегулювати заборгованість шляхом повернення застави автомобіля марки Chery Tiggo, державний номерний знак [NUMBER], для подальшої реалізації та зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості. В свою чергу Банк в листі зазначив, що в день реалізації застави [PERSON] буде звільнена від сплати пені, нарахованої Банком. Установлено, що [PERSON] 15.09.2016 повернула заставне майно заставодержателю (кредитору) - Позивачу, а саме - автомобіль марки Chery Tiggo, державний номерний знак [NUMBER]. У судовому засіданні представник Банку підтвердила, що вказане заставне майно дійсно було передано позивачеві, Банку, і було реалізоване Банком. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, - суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки доводи Позивача про наявність, на даний час заборгованості, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Позивачем не доведено підстави першочергового зарахування погашеної відповідачкою суми кредиту на рахунок процентів, а не на тіло кредиту. Відповідно до ст. 60ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, в порушення ст. 60 ЦПК України, позивач не довів обставини, на які посилається, оскільки наданий суду розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем не знайшов свого відображення в змісті позовної заяви та уточненої позовної заяви, та в наданих позивачем доказах. Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено:зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). У статті 20 Закону України «Про заставу» визначено -за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Право звернення стягнення на предмет застави заставодержатель набуває в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Право звернення стягнення на предмет застави законом пов'язується саме з фактом невиконання забезпеченого заставою зобов'язання в момент настання терміну виконання. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Однією з форм договору позики на підставі ст. 1054 ЦК України є кредитний договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором на підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України застосовуються ті ж правила, що і по договору позики. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Статтею 572 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 1 Закону України "Про заставу", визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 1 ст. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Статтею 19 Закону України "Про заставу" передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Аналогічна позиція міститься в ст. 589 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" та ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч. 1 ст. 598 та ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно пункту 10 кредитно - заставного договору № 490074579 від 03.06.2008 року, даний договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань по цьому договору. Як встановлено судом позивач скористався своїм правом звернення стягнення на предмет застави, передбаченим положеннями ст. ст. 589, 590 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України "Про заставу". Відповідач просила про застосування до позовних вимог строків позовної давності. Проте, з урахуванням того, що відповідачкою останній платіж було внесено в 03 травня 2016, а відповідно до договору про внесення змін і доповнень №1 від 24.02.2009 дата остаточного повернення кредиту - 03.06.2018 року, отже, суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, залишаються за ним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed