Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області звернулася [PERSON] з позовною заявою до ТзОВ «Захід Агро» про визнання недійсним договору оренди землі. У своїй позовній заяві зазначає, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 1,07 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Вельбівненської сільської ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Вказує, що не зважаючи на неодноразові прохання надати належний їй примірник договору оренди, відповідач відмовлявся його надати. Зазначає, що нею було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за якою 13.08.2014 року відповідачем було зареєстровано право оренди належної їй земельної ділянки на підставі договору оренди від 04.04.2014 року. Проте передача в оренду земельної ділянки відповідачу не відповідає дійсності, оскільки вона особисто договір від 04.04.2014 року не підписувала, довіреність від свого імені щодо оформлення договору нікому не надавала, у зв'язку із цим просить визнати недійсним договір оренди землі від 04.04.2014 року, укладений між нею - [PERSON] та ТОВ «Захід Агро», земельної ділянки площею 1,07 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Вельбівненської сільської ради Острозького району, що зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Зарічненського районного управління юстиції Рівненської області Білоус Н.О. згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 15110320 від 13.08.2014. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях. Вказали, що позивач особисто договір оренди земельної ділянки від 04.04.2014 року не підписувала, довіреність від свого імені щодо оформлення договору нікому не надавала. Позивач зазначала, що вона отримувала оренду плату по договору про оренду землі, однак вона не знала за яким договором. Представник відповідача ТзОВ «Захід Агро» в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, подав заперечення на позов. В запереченні вказує, що в позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що вона не підписувала Договору оренди землі, укладеного із ТзОВ «Захід Агро» 04 квітня 2016 року, не мала наміру укладати такий договір оренди землі, не передавала земельної ділянки відповідачу в оренду, проте під час судового розгляду, із вказаних тверджень підтвердилось лише перше - так згідно висновку судової почеркознавчої експертизи - підпис в графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 04.04.2014 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Зазначає, що позивач визнала факт існування правовідносин з оренди землі між нею та відповідачем. Зокрема, встановлено, факт передачі земельної ділянки в користування орендарю; факт використання земельної ділянки орендарем за призначенням; факт отримання позивачем орендної плати від відповідача за користування земельною ділянкою. Вказує, що в судовому засіданні позивач підтвердила факт отримання від ТзОВ «Захід Агро» орендної плати за передану в оренду земельну ділянку як в 2015 так і в 2014 році, а також заявляла про намір отримати орендну плату і за оренду земельної ділянки протягом 2016 року, оскільки відповідно до п.9 Договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1201,95 грн. За погодженням сторін орендна плата може вноситися орендарем також у одній із наступних форм та розмірів: натуральною формою, яка здійснюється шляхом передачі сільськогосподарської продукції чи товарів у кількості або вартістю (для послуг), яка є пропорційною до розміру орендної плати у грошовій формі. Тому, отримуючи орендну плату, тим більше в натуральній формі, що потребує окремого погодження сторін, позивач підтверджує наявність правовідносин з оренди землі із відповідачем. Зазначає, що позивач не заявляла вимог про збільшення строку оренди, а зменшення такого строку оренди не допускається, виходячи з вимог Закону, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на моменту укладення договору оренди землі та реєстрації права оренди до 12.02.2015 року), при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 5 років. Пунктом 8 Договору оренди, встановлено, що договір укладений на 5 років. Таким чином, договір укладено на мінімальний строк, передбачений для такого виду договорів. Вказав, що відсутність підпису позивача, чи уповноваженої ним особи, в договорі оренди земельної ділянки, за наявності інших обставин, які свідчать про фактичне існування відносин з оренди землі (тобто виконання всіх істотних умов правочину - Договору оренди землі) не свідчить про відсутність волевиявлення на укладення Договору оренди землі під час виникнення та фактичного існування правовідносин з оренди землі, а заявлений позивачем позов свідчить про намір припинити уже існуючі відносини з оренди землі, однак позовних вимог про розірвання договору оренди позивач не заявляє. Зазначаючи про те, що за наявності доказів фактичного існування відносин з оренди землі, та реєстрації права оренди землі відповідно до чинного законодавства, відсутність підпису позивача у Договорі оренди землі може свідчити лише про одне - про те, що такий договір не укладений в письмовій формі, однак не передбачено нікчемність правочину оренди землі, у разі недодержання письмової форми договору оренди землі, просить задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійним договору оренди землі від 04.04.2014 року, укладеного між нею та ТзОВ Захід Агро» - відмовити. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. Право власності [PERSON] на земельну ділянку розташованої на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства, площею 2,37 га, підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.02.2005 року. (а.с.7) 04 квітня 2014 року між ТзОВ "Захід Агро" та [PERSON] було укладено договір оренди землі № б/н, який зареєстрований Реєстраціною службою Зарічненського РУЮ Рівненської області 13.08.2014 року, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно п.2 вказаного договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,07 га, у тому числі рілля 1,07 га. Пунктом 8 Договору оренди, встановлено, що договір укладений на 5 років. Згідно п.9 Договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1201,95 грн. (а.с.8-10,11) Акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), поданий в судове засідання, не містить дати його підписання та підпису сторін. Акт приймання - передачі земельної ділянки доданий до оригіналу договору оренди від 04.04.2014 року не міститить дати його підписання. З відомостей на реалізацію сільськогосподарської продукції встановлено, що [PERSON] від ТзОВ "Захід Агро" отримувала: 30 жовтня 2015 року 300 кг пшениці вартістю 1050, 00 грн., 31 грудня 2015 року 110,00 кг кукурудзи вартістю 302, 28 грн., 04 грудня 2014 року 300 кг пшениці вартістю 585,00 грн., 24 грудня 2014 року 30 кг кукурудзи вартістю 510,00 грн. З висновку експерта від 13.10.2016 року №146 П встановлено, що підпис в графі "Орендодавець" у договорі оренди землі від 04.04.2014 року, укладеному між [PERSON] та ТзОВ "Захід Агро", виконаний не [PERSON], а іншою особою. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, вважає, що позов [PERSON] до ТзОВ "Захід Агро" про визнання договору оренди землі недійсним підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 04 квітня 2014 року між ТзОВ "Захід Агро" та [PERSON] було укладено договір оренди землі № б/н, який зареєстрований Реєстраціною службою Зарічненського РУЮ Рівненської області 13.08.2014 року, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності [PERSON] на земельну ділянку розташованої на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства, площею 2,37 га, підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.02.2005 року. За матеріалами справи Акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), поданий в судове засідання, не містить дати його підписання та підпису сторін. Акт приймання - передачі земельної ділянки, доданий до оригіналу договору оренди від 04.04.2014 року не міститить дати його підписання. З висновку експерта від 13.10.2016 року №146 П встановлено, що підпис в графі "Орендодавець" у договорі оренди землі від 04.04.2014 року, укладеному між [PERSON] та ТзОВ "Захід Агро", виконаний не [PERSON], а іншою особою. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду. Відповідно до ст.93 ЗК України орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов'язані з орендою землі регулюються Законом. Відповідно до ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громади і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем. Відповідно до ч.1ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст.16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно ст.35 Закону України "Про оренду землі", спори пов'язані з орендою землі вирішуються в судовому порядку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У зв'язку з цим, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). З вищезазначеного вбачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За правилами ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами також договором оренди землі. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. (ч.1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі") Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15 Закону України "Про оренду землі", а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19, цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частиною 1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Статтею 18 цього Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Статтею 34 Закону України "Про оренду землі" передбачено повернення орендодавцеві земельної ділянки на умовах, визначених договором у разі припинення або розірвання договору оренди землі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-118цс13 відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Представник відповідача не надав суду доказів про підтвердження досягнення сторонами при укладенні договору оренди землі згоди щодо всіх істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», які є обов'язковими для цього виду договорів, та кореспондується з положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень. Пунктами 1, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року за № 9 встановлено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», Законом України від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі» та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на дату укладення договору оренди землі) встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частина 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", кореспондується із положеннями ч.1 ст.638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні. Позивачем та представником позивача належними письмовими доказами доведено, що підпис в графі "Орендодавець" у договорі оренди землі від 04.04.2014 року, укладеному між [PERSON] та ТзОВ "Захід Агро", виконаний не [PERSON], а іншою особою та про недотримання при цьому передбаченої законодавством письмової форми договору, що підтверджується висновком експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13.10.2016 року №146 П. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як власник вищевказаної земельної ділянки [PERSON] має право та бажає самостійно вирішувати як розпоряджатися належним їй правом власності, а у зв'язку з обмеженням відповідачем її права власності на земельні ділянки, таке право підлягає захисту, оскільки вона не проявляла своєї волі на укладання Договору оренди землі від 04 квітня 2014 року не підписувала його, не уповноважувала будь-кого на його укладання. Договір оренди землі між сторонами не відповідає положенням ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», ст.638 ЦК України - щодо істотних умов договору оренди землі. При встановлених обставинах, позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону підлягають задоволенню як обґрунтовані, так як волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.3,4,5 ст.203 ЦК України); відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до Закону (ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»); недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). Враховуючи викладене,

Outcome: approved