Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що з 10 травня 1986 року до 31 грудня 1996 року він перебував у трудових відносинах з КСП ім. «Щорса» (с.Ярославець), що реорганізувавсь в колективне сільськогосподарське підприємство-асоціації пайщиків колгоспу ім.Щорса та в подальшому реорганізовано в сільськогосподарське акціонерно-пайове товариство закритого типу ім. «Щорса» (САПТЗТ ім. «Щорса»). Його трудова діяльність не переривалась за виключенням часу на навчання та службу в армії за загальнообов'язковим призовом. Відповідно до Земельного Кодексу України (редакція 1992 року), Указів Президента „Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", „Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва", Закону України «Про встановлення у натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" він отримав право на земельну частку (пай), як член сільськогосподарського виробництва, однак не був включений у список осіб, які мають право на земельну частку (пай) при проведенні розпаювання САПТЗТ ім. «Щорса». Про право отримати земельну частку(пай) із земель САПТЗТ ім. «Щорса» йому стало відомо при оформленні спадщину після смерті батька, який був членом САПТЗТ ім. «Щорса» та помер в березні 2014 року. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У земельному законодавстві, а саме: Земельному кодексу України (редакція 1992 року), Земельному кодексі України (чинна редакція), Закону України „Про порядок виділення у натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток-паїв", Указів Президента «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» 1994 року, «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» 1995 року не має жодного положення, яке б говорило про обмеження права на земельну частку (пай) місцем проживання. Це положення підтверджується Положеннями Конституції України, а саме: відповідно до ст. 33 Конституції України кожному гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання. У ст. 21 вказується, що усі люди є рівними у своїх правах та гідності. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Державний комітет України по земельних ресурсах у листі від 8 липня 1998 року зазначає, що відповідно до законодавства зміна місця проживання не є підставою для відмови в праві на земельну частку (пай). У листі від 10 грудня 2001 року Державний комітет України по земельних ресурсах зазначає, що виходячи з Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку-пай мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку - пай здійснюється не за місцем проживання, а відповідно до встановленого членства в підприємстві (за місцем роботи або виходом на пенсію). Отже, невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку -пай особи, яка є членом сільськогосподарського підприємства не позбавляє її права на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання, відповідно до п.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу. На підставі викладеного, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, посилаючись на Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток-паїв" від 05.06.2003 року, Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, Указ Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року, ст.ст. 16, 1218 ЦК України, ст.ст. 3,119 ЦПК України, позивач просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай) по Ярославецькій сільській раді, як особі з числа членів САПТЗТ ім. «Щорса» та виділити йому земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) із земель запасу чи резерву Ярославецької сільської ради. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити Представник відповідача - голова Ярославецької сільської ради в судовому засіданні позов не визнав. Представник відповідача - Кролевецької РДА в судовому засіданні позов не визнала, надавши пояснення, що [PERSON] влітку, тобто сезонно, працював у колгоспі під час своїх літніх канікул. На постійну роботу до САПТЗТ ім. Щорса він був прийнятий 15.10.1995 на посаду тесляра будівельної бригади. Відомості в трудовій книжці свідчать про наявність трудових відносин, але не про членство позивача в КСП ім.Щорса, позивач в позовній заяві та доданих до неї документів жодним чином не довів факт членства в КСП ім.Щорса. Згідно ст. 5 Земельного Кодексу України (в редакції 1991 року), ст. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8.08.1995 року №720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Державний акт на право колективної власності на земельну ділянку № СМ 007 сільськогосподарському акціонерно-пайовому товариству закритого типу ім. Щорса був виданий та зареєстрований 23.05.1995, тобто до прийняття на постійне місце роботи [PERSON] (15.10.1995 року). В списку-додатку до вищевказаного державного акту громадянин [PERSON] не значиться. Виходячи з вимог закону, особа набуває права на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту. Посилаючись на викладене, представник Кролевецької РДА вважає, що визнати за позивачем право на земельну частку (пай) та виділити її в натурі (на місцевості) не можливо, оскільки він не був членом КСП на день передачі земель в колективну власність та просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - відділу Держземагенства в Кролевецькому районі до суду свого представника не направив, просить просить проводити судове засідання без участі представника відділу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 1988 по 1992 рік працював у КСП ім.Щорса с.Ярославець, а саме: з 10.06.1988 року по 30.08.1988 року, з 05.06.1989 року по 30.08.1989 року, з 07.06.1990 року по 30.08.1990 року, з 15.06.1991 року по 30.06.1991 року, з 10.06.1992 року по 30.08.1992 року, тобто приймався на роботу різноробочим на період літніх канікул та звільнявся з початком навчального року в школі. З 15.10.1995 року по 31.12.1996 року він працював у КСПАПК ім.Щорса (КСП ім.Щорса перереєстровано в зв'язку з реорганізацією) на посаді тесляра будівельної бригади, що вбачається з копії трудової книжки колгоспника (а.с.8-9). Колективне сільськогосподарське підприємство ім.Щорса с.Ярославець було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство-асоціацію пайщиків колгоспу ім.Щорса відповідно до статуту, прийнятого на зборах членів сільськогосподарського підприємства - асоціації пайщиків колгоспу ім.Щорса, протокол №2 від 17.07.1992 року (а.с.33). Згідно ст. 4 Закону України ЗУ "Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року" підприємство діє на основі статуту. У статуті підприємства вказується найменування підприємства, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому. Відповідно до Статуту колективного сільськогосподарського підприємства-асоціації пайщиків колгоспу ім.Щорса (а.с.33-34), зареєстрованого в державній адміністрації 02.11.1992 року за №243, членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають Статут і виявили бажання брати участь у здійсненні цілей підприємства (п.3.1 Статуту). Прийняття в члени підприємства проводиться правлінням підприємства в присутності особи, яка подала заяву, з послідуючим затвердженням на зборах уповноважених членів. Заява про вступ у члени підприємства має бути розглянута на протязі місяця. Підприємство має право при прийнятті в члени підприємства встановити випробувальний строк до трьох місяців. В члени підприємства не приймаються громадяни, які залучаються до виконання тимчасових або сезонних робіт. У зв'язку з реорганізацією колективне сільськогосподарське підприємство-асоціація пайщиків колгоспу ім.Щорса було перереєстровано в сільськогосподарське акціонерно-пайове товариство закритого типу ім. Щорса (САПТЗТ ім.Щорса). Статус САПТЗТ ім.Щорса (а.с.33-34) був затверджений установчими зборами засновників Товариства від 28 жовтня 1995 року, протокол №2 та зареєстровано розпорядженням голови Кролевецької РДА від 01.11.1995 року за № 61. Засновниками-акціонерами товариства є власники земельних і майнових паїв на час реорганізації КСП ім.Щорса, які прийняли рішення про їх об'єднання для спільної господарської діяльності по виробництву, переробці і реалізації сільськогосподарської і іншої продукції та здійснення будь-яких видів діяльності, не заборонених чинним законодавством України (пункт 3.1 Статуту САПТЗТ ім.Щорса). Згідно зі ч. 1 ст. 1, ст. 5 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року, членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів. Таким чином, членство у вказаному підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути після проявлення волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу. Судом встановлено, що [PERSON], як членом КСП ім.Щорса, так і членом КСПАПК ім.Щорса та САПТЗТ ім. "Щорса" не був, і ним суду не надано жодних доказів, які б свідчили про його волевиявлення стати членом зазначених підприємств та докази того, що він був прийнятий в члени зазначених підприємств. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995 року передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, право громадян як співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі в установленому порядку державного акта на право колективної власності на землю з обов'язковим додатком - списком громадян, які є членами сільськогосподарського підприємства. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві та була його членом. Судом встановлено, що позивача [PERSON] не було включено до списку осіб, що є обов'язковим додатком до державного акту на право колективної власності на землю, який видано 23 травня 1995 року, оскільки на час видачі цього акту він не працював на підприємстві та не був його членом. 23 травня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству ім.Щорса було видано та зареєстровано державний акт на право колективної власності на земельну ділянку серії СМ 007 з додатком - списком громадян-членів САПТЗТ ім.Щорса. Розпорядженням голови Кролевецької РДА від 29 листопада 1996 року на підставі клопотання САПТЗТ ім.Щорса було внесено зміни до списку громадян-членів САПТЗТ ім.Щорса, а саме: додатково внесено до списку 26 громадян, які на день реєстрації державного ату на право колективної власності на землю були помилково пропущені та виключено зі списку 4 особи, які включені в список помилково і не мають права на отримання земельної частки (паю); кількість членів Товариства, що мають право на отримання земельної частки (паю) становить 915 чоловік. [PERSON] в даному списку не зазначений (а.с.35-47, 49, 50, 51, 52). Зважаючи на викладене, позивач не довів суду наявність його права на земельну частку (пай) у САПТЗТ ім.Щорса . Відповідно ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 3 вказаного Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Зважаючи на те, що у позивача відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай), його позовні вимоги щодо виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі. За викладених обставин у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. При цьому, суд бере до уваги і той факт, що позивач відповідно ст.257 ЦК України пропустив строк позовної давності, який становить три роки, на застосуванні якого наполягав відповідач Кролевецька РДА відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України. На підставі викладеного, відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Закону України від 14.02.1992 року № 2114 -XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Закону України від 05.06.2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»,

Outcome: dismissed