Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами до АТ «КБ «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, визнання кредитних договорів недійсними та стягнення коштів. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що 30.06.2011 року подав АТ «КБ «ПриватБанк» Анкету-заявку на видачу двох платіжних карток. 29.08.2016 року повністю погасив заборгованість на картці «Універсальна» № [NUMBER] , по якій мав кредитний ліміт 18000,00 грн., що підтверджується довідками банку від 13.09.2016 року № 5HFM-7QO2-GRl1-J97T та від 05.07.2018 року № 7CL5K88JDOGJ0CB3. Ввечері 07.09.2016 р. у позивача перестав працювати його номер телефона [NUMBER] , який є його фінансовим телефоном у АТ «КБ «ПриватБанк», а вночі з 07.09.2016 року на 08.09.2016 року грошові кошти кредитного ліміту позивачаї були таємно викрадені невстановленими особами шляхом зняття готівки з банкоматів, на суму 17 426,00 грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" від 13.09.2016 р. за вих. № FD2N-UDBA-S6TN-319V. Враховуючи такі обставини, 08.09.2016 року [PERSON] звернувся за телефоном 3700 і до відділення банку особисто, а також до Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. За фактами звернень позивача його карта «Універсальна» № [NUMBER] відразу була заблокована банком, а відділенням поліції відкрито кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016040710002609 від 08.09.2016 року. У зв`язку з вищевказаними обставинами позивач вважає, що банк порушив взяті на себе зобов`язання в частині збереження коштів клієнта банку, тому просив позовні вимоги задовольнити, зобов`язати відповідача списати (погасити) заборгованість по кредитному ліміту карткового рахунку № [NUMBER] , що виникла в результаті шахрайських дій, визнати неправомірними дії АТ «КБ «Приватбанк» щодо видачі оформленої на його ім`я кредитної картки № [NUMBER] , та нарахування відсотків, пені та штрафів на суму заборгованості, що виникла завдяки шахрайським діям. 06.09.2018 року відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечує в повному обсязі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2018 року відкрито провадження у справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Згідно з ч. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції). Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Так, судом встановлено, що 30.06.2011 року позивач подав АТ «КБ «ПриватБанк» Анкету-заявку на видачу двох платіжних карток. 29.08.2016 року повністю погасив заборгованість на картці «Універсальна» № [NUMBER] , по якій мав кредитний ліміт 18000,00 грн., що підтверджується довідками банку від 13.09.2016 року № 5HFM-7QO2-GRl1-J97T та від 05.07.2018 року № 7CL5K88JDOGJ0CB3. У вказаних довідках зазначено, що у період з 29.08.2016 року по 01.09.2016 року [PERSON] повністю погашена заборгованість 17320,53 грн. шляхом перерахунку коштів на картку в сумі 17321,00 грн., тобто баланс на кінець періоду 0,47 грн. Ввечері 07.09.2016 р. у позивача перестав працювати його номер телефона [NUMBER] , який є його фінансовим телефоном у АТ «КБ «ПриватБанк», а вночі з 07.09.2016 року на 08.09.2016 року грошові кошти кредитного ліміту позивача були таємно викрадені невстановленими особами шляхом зняття готівки з банкоматів, на суму 17 426,00 грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" від 13.09.2016 р. за вих. № FD2N-UDBA-S6TN-319V. 08.09.2016 року [PERSON] звернувся за телефоном 3700 до відділення банку особисто, а також до Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. За фактами звернень позивача його карта «Універсальна» № [NUMBER] відразу була заблокована банком, а відділенням поліції відкрито кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016040710002609 від 08.09.2016 року. Від банку позивач дізнався, що невідомі особи здійснили перевипуск належної йому картки «Універсальна» № [NUMBER] на нову картку № [NUMBER] , фактично отримавши новий електронний платіжний засіб на ім`я позивача. Крім цього, 07.09.2016 року о 19.26 та 08.09.2016 року о 03.23 на ім`я позивача через банкомати з використанням картки № [NUMBER] оформили два кредитних договори готівкою № 16090905463733 від 07.09.2016 року на суму 12000 грн., та № 16091005478690 від 08.09.2016 року на суму 5000 грн. 06.09.2018 року відповідач, у встановлений законом строк, подав відзив на позов, в якому підтвердив факт скоєння викрадення коштів з картки позивача, та пояснює, що банком проведено службове розслідування, яким встановлено, що 07.09.2016 року шахраями було перевипущено SIM-карту фінансового номеру телефону позивача. За допомогою SIM-карти шахраї здійснили зміну пін-кодів карток та паролю в аккаунт Приват24, таким чином здійснили несанкціоноване списання коштів з рахунку позивача. Разом з цим, відповідач зазначає, що за Правилами банківського обслуговування (п.1.1.5.5.) банк не несе відповідальності у випадках, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправлену у SIM-повідомленні, ПІН-коді, паролях системи Приват24 або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку. Також відповідач пояснює, що відновити кредитні кошти на рахунку позивача неможливо, оскільки кредитний ліміт та його розмір встановлюється АТ «КБ «Приватбанк» в залежності від кредитної історії клієнта, його фінансового стану, платоспроможності. Судом встановлено, що Металургійне відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у своєму листі від 08.05.2018 року № 481/3.3150 повідомляє, що в провадженні СВ Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській обл. перебувають матеріали кримінального провадження за №12016040710002609 від 08.09.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України, та проводиться досудове розслідування. На письмові вимоги до відповідача про повернення списаних з поточного рахунку грошових коштів за фактом несанкціонованого списання з його рахунку коштів, позивач отримав відмову відповідача в задоволенні вимог, з підстав, що ним, як клієнтом банку, не були прийняті належні заходи для захисту свого рахунку і аккаунту Приват24 від компрометації. Крім того, 20.12.2016 року, списання відповідачем грошових коштів із зарплатної картки позивача № [NUMBER] у розмірі 899,78 грн., 23 і 24.10.2016 року з карти № [NUMBER] у розмірі 1100,00 грн. та 920 грн. відповідно, для погашення заборгованості по оспорюваній картці «Універсальна» № [NUMBER] здійснено без попередження і без згоди позивача. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року N 705 передбачають, що банк зобов`язаний ідентифікувати особу клієнта. У тому числі відповідно до пункт у 9 розділу І «Загальні положення» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року N 705 банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати клієнтів, які відкривають рахунки в банку, і користувачів електронних платіжних засобів, які здійснюють операції з їх використанням за цими рахунками, відповідно до порядку, установленого законодавством України, що регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у редакції, чинній на 07.09.2018 р., верифікація клієнта - це встановлення (підтвердження) суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідності особи клієнта (представника клієнта) у його присутності отриманим від нього ідентифікаційним даним. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати ідентифікацію, верифікацію клієнта (представника клієнта), вивчення клієнта та уточнення інформації про клієнта у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2, 9 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов`язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнта (представника клієнта). Відтак встановлення обставини, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою, є обов`язком фінансової установи і запорукою належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення банком порушення, внаслідок чого незаконно видано електронний платіжний засіб на ім`я одніє особи іншому користувачеві та списуються грошові кошти з рахунку клієнта без його розпорядження, фінансова установа повинна нести відповідальність. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Надані Банком на підтвердження своїх вимог Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису Позивача, а, отже, не доведено, чи знав він про час, за який мав звернутися до банку з повідомленням про зняття грошових коштів з картки. Такий висновок відповідає висновкам про застосування Умов та Правила надання банківських послуг АТ «КБ «Приватбанк» у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 та Постанови Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 733/608/16-ц, провадження № 61-5191св18 до правовідносин споживчого кредитування з картками. Та обставина, що блокування коштів і зняття коштів з картки № [NUMBER] відбулося 07.09.2016 р. вночі, а 08.09.2016 року Позивач одразу звернувся до Банку і АТ КБ "Приватбанк" та саме за його зверненням було заблоковано банківську карту "Універсальна" № [NUMBER] , що підтверджується Довідкою Банку від 07.11.2016 р. № 0000000720489104 про блокування картки № [NUMBER] у дату 08.09.2016 р., у сукупності з ненаданням Відповідачем доказів участі Позивача у отриманні кредитної картки № [NUMBER] невстановленими особами, вказує на відсутність вини Позивача у вчиненні будь-яких правочинів з карткою № [NUMBER] та відсутність порушення ним обов`язків по зберіганню і використанню ПІН кодів та інших відомостей цієї картки. Інших доказів Банком не надано. Відтак Суд приходить до висновку, що у даному випадку з боку Банку було порушено обов`язки ідентифікації та верифікації фізичної особи, яка звертається за отримання електронного платіжного засобу, та обов`язок передачі електронного платіжного засобу тільки ідентифікованій та верифікованій особі, за договором, укладеним у письмовій формі, один примірний якого зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати користувачу під підпис, та безпідставно видано електронний платіжний засіб - кредитну картку № [NUMBER] невстановленій особі, яка не є [PERSON] . Відповідно до пунктів 7, 8 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Вищезазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можливо дійти висновку про вину користувача як підставу цивільно-правової відповідальності. Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 і підтверджено у постановах Верховного Суду за 2018 рік: від 18 квітня 2018 року у справі № 190/926/16-ц, провадження № 61-6470св18; від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц, провадження № 61-1396св18; від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц, провадження № 61-3239св18; від 28 лютого 2018 року у справі № 725/314/15-ц, провадження № 61-5769св18; від 17 квітня 2018 року у справі № 711/1594/16-ц, провадження № 61-7117св18; від 22 березня 2017 року № 6-2023цс16; від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц, провадження № 61-16504св18; від 12 лютого 2018 року у справі № 592/2386/16-ц, провадження № 61-6974св18; від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, провадження № 61-1856 св 17. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також невідкладне повідомлення позивачем про безпідставне списання коштів та наявність кримінального провадження по цій справі, суд дійшов висновку про відсутність вини позивача як підстави цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути незаконно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відтак кредитний договір б/н про видачу коштів з кредитної картки № [NUMBER] виданої невстановленій особі на ім`я Позивача; кредитний договір № 16090905463733 від 07.09.2016 року на суму 12000 грн. та кредитний договір № 16091005478690 від 08.09.2016 року на суму 5000 грн. оформлені з її використанням необхідно визнати недійсними. Згідно з ч.1, 4 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Отже, враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даного позову. З відповідача АТ «КБ «Приватбанк» на користь позивача слід стягнути безпідставно списані кошти у розмірі 2919,78 грн., а також відновити залишок коштів, що існував до несанкціонованого списання та виникнення кредитних договорів № 16090905463733 від 07.09.2016 року та № 16091005478690 від 08.09.2016 року, зупинити нарахування боргу, штрафів, пені та списати безпідставно нарахований позивачу борг по картці № [NUMBER] . Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з АТ «КБ «Приватбанк» на користь позивача судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 10, 11, 19, 76, 77, 79, 80, 209, 259, 263-265, 279 ЦПК України, ст.ст. 22, 321, 1071, 1073 ЦК України, суд, -

Outcome: approved