Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 18313, 39 гривень. В обґрунтування вимог вказує, що 20 червня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого остання отримала 20 червня 2007 року в розмірі 10000,00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, відповідач [PERSON] належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 30 квітня 2014 року у розмірі 18313.39 грн., з яких: 7021 грн. 67 коп. - заборгованість за кредитом; 7723 грн. 86 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2457грн. 70 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також 250 грн. - штраф (фіксована частина); 860 грн. 16 коп. - штраф (процентна складова). У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та в доданих письмових заявах на заперечення відповідача від 21.11.2014 року, 15.12.2014 року, 25.12.2014 року. Просила позов задовольнити. Також вказала, що блокування картки [NUMBER] було здійснено за усною заявою відповідачки 30.12.2010 року о 14:06:01 год., тобто після використання наданого кредитного ліміту. Тому згідно умов і правил надання банківських послуг відповідачка несе повну відповідальність за виконання зобов'язання за договором згідно умов договору. Відповідачка має контролювати рух коштів за своїм картрахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися нею. Крім того зазначила, що заява відповідачки про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення , оскільки договір діє 12 місяців з моменту підписання та лонгується на такий же термін щоразу, допоки одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору. З моменту підписання договору до даного часу відповідачка із заявою про припинення дії договору до банку не зверталася. Останнє погашення заборгованості за кредитом відбулося 24.05.2011 року. Термін дії картки [NUMBER] був до 07/11. 28.05.2011року картка була перевипущена із новим строком дії до 05/13 після погашення в травні 2011 року простроченої заборгованості за кредитом, що підтверджується випискою по кредиту. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і зазначила, що 20 червня 2007 року між нею та банком укладений кредитний договір, згідно умов якого її видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 10000 грн. Вона неодноразово знімала кредитні кошти з цієї картки. 30 грудня 2010 року в неї було викрадено цю кредитну картку і знято як вона дізналася в банку у 2011 році гроші з цієї картки в сумі 7050 грн.. Про викрадення картки та необхідність її блокування вона в той же день повідомила в телефонному режимі відділення ПАТ КБ «ПриватБанк»,що в селищі Гусятин так і 31.12.2010 року правоохоронні органи, однак з заявами до банку про розірвання чи зміну кредитного договору не зверталася. Остання оплата по кредиту нею була здійснена 24 травня 2011 року. Вказала, що хоч і картка була заблокована та порушена кримінальна справа, банк продовжував по викрадених коштах рахувати відсотки, штрафи, комісію. Доповнила що пін-код у конверті як держателя картки знаходиться по сьогодення в неї в дома. Просила у задоволенні позову відмовити та застосувати термін позовної давності. Представник відповідача також просила у задоволенні позову відмовити, навела доводи, аналогічні доводам відповідачки, які викладені у письмових заявах від 01.12.2014 року. 24.12.2014 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору б\\н від 20 червня 2007 року відповідач [PERSON] отримала в ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" строковий кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, який 26.09.2008 року був збільшений до 10000 грн. ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено назву відповідача, про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк". Як видно з заяви боржника, 20 червня 2007 року [PERSON] видана кредитна картка № [NUMBER] з кредитним лімітом в сумі 5000,00 грн. з базовою ставкою 3 % в місяць. Порядок погашення заборгованості - щомісячно, платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Тобто, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Згідно вказаної заяви, боржник ознайомлена та згідна з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які разом із заявою боржника складають між сторонами договір про надання банківських послуг, що стверджується підписом відповідачки на копії заяви. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, договір діє протягом 12 місяців з часу підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк В ході розгляду справи встановлено, що відповідач, виданою її банком 13.08.2007 року кредитною картою за № [NUMBER] продовжувала нею користуватися без перевипуску до часу викрадення, що стверджується випискою по кредиту (а.с 106-112).та не заперечено відповідачем в судовому засіданні. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов»язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язався у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до положень п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів щодо будь - якого із грошових зобов'язань більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та 5% від суми позову. В судовому засіданні встановлено, що банк виконав свої зобов'язання згідно з умовами договору, відкривши картковий рахунок за № [NUMBER] та видав відповідачці [PERSON] кредит в сумі 10000, 00 гривень, що і підтверджено відповідачем по справі. Відповідач [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов'язань згідно умов і правил надання банківських послуг внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 30.04.2014 року складає 18313,39 гривень, з яких: 7021,67 гривень - заборгованість за кредитом; 7723,86 гривень- заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2457.70 гривень- заборгованість по комісії за користування кредитом. 250 гривень- фіксована частина та 860.16 гривень - процентна складова , що підтверджується розрахунком суми заборгованості. В силу вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб. поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 526 ЦК України, зобов»язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В силу вимог ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). В силу вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. В силу вимог ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як зазначила відповідачка, 30 грудня 2010 року невідома особа з її сумки на робочому місці, а саме в приміщенні Гримайлівській селищної ради, таємно викрала кредитну картку, з якої в подальшому було знято гроші в сумі 7050 гривень. Відповідно до п.6.1 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов»язаний не передавати карти, пін-коди третім особам, не використовувати карти чи нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором. Протягом 10 днів після закінчення строку дії карти, повернути карту для її ліквідації. Згідно із п. 6.10,6.11,6.12,6.13 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов»язаний вживати заходів до запобігання втрати (розкрадання) карток, пін-коду або інформації, нанесеної на карту та магнітну стрічку або їх незаконного використання. Інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, пін-коду, або отримання звістки про їх незаконне використання. При настанні вказаних випадків необхідно звернутися у відділення банку, в якому обслуговується картка, або за телефонами (0562) 39-00-00, 8-800-500-00-309. У триденний термін після усної заяви про втрату картки, пін-коду надати письмову заяву в банк, яка повинна містити детальний виклад обставин втрати картки або відомі держателю відомості про її незаконне використання, дату та час заяви клієнта про те, що сталося. Письмово доручати банку постановку картки в стоп-лист платіжної системи. Пунктом 8.4 зазначених Умов передбачено, що держатель карти несе відповідальність за всі операції, які супроводжуються авторизацією карти, до моменту письмової заяви держателя про блокування коштів на картрахунку та за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в стоп-лист платіжної системи. Зняття кредитних коштів в сумі 7050 грн. відбулося 30.12.2010 року:- в сумі 4000 грн.;- 3000 грн.;- 50 грн.. Відповідно до банкоматного журналу усі спірні транзакції по картці супроводжувалися коректним введенням ПІН-коду пройшли успішно, що підтверджується випискою по кредиту ( а.с.106-112). Як вбачається з копії довідки Гусятинського РВ УМВСУ в Тернопільській області від 07.11.2011 року № П-58 відповідачка звернулася у райвідділ міліції щодо крадіжки її сумочки 31.12.2010 року, тобто після зняття коштів з кредитної картки. З копії постанови про порушення кримінальної справи від 25.06.2011 року старшого слідчого СВ Гусятинського РВ УМВСУ в Тернопільській області видно, що розглянуто матеріали перевірки за заявою [PERSON], зареєстрованою в ЖРЗПЗ під № 1012 від 17 червня 2011 року по факту крадіжки грошей в сумі 7050 грн. і порушено за вказаним фактом кримінальну справу за ч.2 ст.185 КК України. Як вбачається з копії постанови вищевказаного слідчого від 25.11.2011 року досудове слідство по вищевказаній кримінальній справі зупинено до встановлення особи, яка скоїла злочин. Суд не приймає до уваги посилання відповідачки, що заборгованість утворилася в результаті використання її картки іншою особою, оскільки згідно п.6.10, 6.11, 6.12 умов та правил надання банківських послуг вона як клієнт банку зобов»язана вживати заходів до запобігання втрати (розкрадання) карток, пін-коду або інформації, нанесеної на карту та магнітну стрічку або їх незаконного використання. Інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, пін-коду, або отримання звістки про їх незаконне використання. При настанні вказаних випадків необхідно звернутися у відділення банку, в якому обслуговується картка, або за телефонами (0562) 39-00-00, 8-800-500-00-309. У триденний термін після усної заяви про втрату картки, пін-коду надати письмову заяву в банк, яка повинна містити детальний виклад обставин втрати картки або відомі держателю відомості про її незаконне використання, дату та час заяви клієнта про те, що сталося. Відповідачкою не доведено і судом не встановлено факту її звернення у встановленому законом порядку з інформацією з письмовою заявою про втрату картки. Суд не приймає до уваги заяву відповідачки від 09.06.2011 року про звернення до банку, оскільки нема запису про отримання банком даної заяви. Будь-які інші докази про повідомлення нею факту втрати кредитної картки не подано. Факт звернення відповідачки в правоохоронні органи в 2010 році і наявність постанови про порушення кримінальної справи від 25.06.2011 року не може бути доказом втрати картки, оскільки нею не виконані умови договору. Суд не приймає до уваги доводи відповідачки стосовно того, що вона не повинна відповідати перед банком, оскільки кошти були викрадені. Оскільки [PERSON] не подала в триденний строк після усної заяви про втрату картки письмової заяви в банк, що підтверджується матеріалами справи, то відповідно до вищевикладений норм законодавства остання несе повну відповідальність за здійснені операції по картці. Таким чином, суд вважає, що відповідачка згідно Договору є відповідальною за сплату усієї нарахованої суми заборгованості за кредитом станом на 24.05.2011 року в сумі 6935.69 грн. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачкою майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] в користь банку суми заборгованості за кредитом. в розмірі 6935.69 грн. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк на звернення до суду з позовом щодо решти позовних вимог, виходячи з наступного. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] з 07.09.2007 року до 24.05.2011 року користувалася кредитними коштами, і оплачувала платежі в рахунок погашення кредиту. Зі змісту виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, наданих банком, вбачається, що станом на 31.05.2011 року у [PERSON] виникла прострочена заборгованість,оскільки останнє погашення заборгованості за кредитом відповідачем здійснено 24.05.2011 року в сумі 950 грн. (а. с. 7, 111). А, починаючи з 31 травня 2011 року і по даний час відповідачем обов'язкові мінімальні платежі згідно умов договору та будь-які інші платежі на рахунок банку не вносились, будь-які операції з кредитними коштами не здійснювались. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Враховуючи, що прострочена заборгованість за кредитом у [PERSON] виникла 31.05.2011 року і з цього часу будь - які операції по картковому рахунку не проводились, за винятком нарахування банком процентів за користування кредитним лімітом та штрафів, суд вважає, що у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло право на звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості за договором 31.05.2011 року. Надалі право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового щомісячного платежу і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Разом з тим, з вимогою про стягнення заборгованості ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду лише 11.06.2014 року. Отже, звернувшись до суду лише 11.06.2014 року позивач пропустив строк позовної давності за усіма черговими щомісячними платежами, які повинна була здійснити відповідачка [PERSON] за договором кредиту від 20.06.2007 року. Ст. 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення штрафів). Тому позов банку про стягнення штрафів за прострочені платежі, що мали місце поза межами позовної давності щодо основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Твердження представника позивача про те, що картка [PERSON] за № [NUMBER] за умовами укладеного договору була видана строком на два роки-до 04/2009 і після закінчення строку дії платіжної картки її було перевипущено до 07/11, а 28.05.2011 року перевипущено із новим строком дії - до 05/13, тобто до 31.05.2013 року, суд вважає безпідставними. Будь-яких належних доказів видачі відповідачу по закінченню строку дії кредитної картки іншої картки травні 2011 році з новим строком стороною банку суду не надано. На підставі наведеного, ст. ст. 202, 203, 254, 256-258, 261, 264, 266, 267, 526, 530, 610, 612, 626, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial