Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

09.01.2020 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за лютий-липень 2016 року, березень-квітень 2017 року в сумі 13310,13 грн., заробітну плату за час вимушеного простою в сумі 15168,80 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 7692,62 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 13791,96 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебував в трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив йому належні виплати (а.с. 1-4). Ухвалою судді від 11 січня 2020 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Недоліки позивачем усунуто у зазначений строк. Згідно з ухвалою судді від 04.02.2020 розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження\~з урахуванням положень ст. 274 ЦПК України\~без повідомлення сторін та з наданням відповідачу строку для подачі відзиву на позов (а.с. 128-129). Суд, дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1\~ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2\~ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815). Відповідно до\~Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815. Згідно записів в трудовій книжці [NUMBER] з 14.04.2016 по 17.07.2017 [PERSON] працював на посаді машиніста дизель-поїзда ВП «Родаківське моторвагонне депо» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.9-11). Наказом начальника СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» від 16.03.2017 року № 58-ДН та наказом в.о. начальника ВП «Родаківське моторвагонне депо» від 17.03.2017 року № 104/ОД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с. 30-31). Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 412/ОС від 17.07.2019 [PERSON] з 17.07.2017 звільнений з посади машиніста дизель-поїзда ВП «Родаківське моторвагонне депо» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с. 19). В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач [PERSON] має право на компенсацію за 63 дні відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано. Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за період (код 101- заробітна плата): 1-2 квартал 2016 року (код ЄДРПОУ 01074970) - відомості відсутні, 1 квартал 2017 року (код ЄДРПОУ 40150216) 18903,93 грн., 2-3 квартал 2017 року - відомості відсутні; а також згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) від 17.09.2019, розмір нарахованої заробітної плати позивачу (код 01074970) за березень червень 2016 року відомості відсутні, березень 2017 року (код ЄДРПОУ 40150216) 4154,84 грн., квітень-липень 2017 року відомості відсутні (а.с.12-18). Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, відповідно до яких позивачем відпрацьовано за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року, за липень 2017 року «0» годин (а.с. 32-61). Відповідно до копії журналу обліку приходу-уходу машиністів та помічників машиніста моторвагонного депо Родакове, [PERSON] перебував у простої у березні 10 днів (115,8 год.), у квітні 24(157), у травні 24(159), у червні 24(158), у липні 17(92) (а.с. 62-109). Крім того, позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня липень 2017 року, в яких зазначені суми: всього нараховано/до виплати: березень 4204,84/1644,11 грн., квітень 4286,01/3450,23 грн., травень 4340,60/3494,18 грн., червень 4313,31/3472,21 грн., липень (з урахування компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги) 24396,45/19639,15 грн. (а.с. 122-126). З розрахунку заробітної плати за квітень - липень 2017 року за розрахунковими листами (табулеграмамми), входить оплата простоїв (код 340). З матеріалів справи убачається, що з 01.04.2008 року до 15.04.2016 року позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Донецька залізниця», та дію її трудового договору було продовжено з ПАТ «Українська залізниця» з 15.04.2016 відповідно до наказу № 303 від 15.04.2016 (а.с.10-15). Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП «Донецька залізниця» (код ЄДРПОУ: 01074957) знаходиться за адресою: Донецька область,\~м. Донецьк, вул. Артема, 68, та з 25 листопада 2014 року перебуває в стані припинення. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ: 40075815) знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тверська,5, відокремленим підрозділом якої, зокрема, є регіональна філії «Донецька залізниця» (код ЄДРПОУ: 40150216), яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22. Положеннями частини першої\~статті 104 ЦК України\~встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Згідно з положеннями\~статті 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб\~правонаступників. Відповідно до положень\~статті 104 ЦК України\~юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому\~статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи. Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Оскільки немає завершення процесу припинення і відповідний запис до Єдиного державного реєстру не внесено, ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов`язаннями, що виникли за його участі. Отже, усі обов`язки щодо невиплати заробітної плати, нарахованої позивачу з березня по червень 2016 року, має нести ДП «Донецька залізниця» як роботодавець. Зі Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України» від 02 вересня 2015 року № 735, вбачається, що ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»,\~постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»\~(пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту» (пункт 2). Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі\~товариство). Згідно зі статтею 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»»\~(далі\~Постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1. За змістом пунктів 4 і 5 Постанови проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця». Між ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобов`язань і боргів в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця». Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі\~майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів від 12 листопада 2014 року № 604. У пункті 1 частини другої 2\~Постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції»\~передбачено, що під час проведення інвентаризації та оцінки майна: необхідно сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов`язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов`язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України. Пунктом 2 частини другої вказаної Постанови передбачено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством. Згідно із\~статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції\~час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Установивши, що ДП «Донецька залізниця» (після зміни назви АТ «Українська залізниця») не бере участь в процедурі реорганізації та правонаступництва ПАТ «Українська залізниця», а також, що майно\~дирекції Луганських залізничних перевезень не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», суд доходить висновку про те, що АТ «Українська залізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов`язків до АТ «Українська залізниця» відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604\~призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 236/2729/17, якій відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~повинен враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» не є належним відповідачем у справі, а саме: АТ «Українська залізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов`язків до АТ «Укрзалізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року №604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції. З клопотанням про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача в порядку ст. 51 ЦПК України позивач до суду не звертався. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до АТ "Укрзалізниця» в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період лютого липень 2016 року у сумі 10526,02 грн. задоволенню не підлягає. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1. Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ\~«Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. 21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ\~Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що АТ\~«Українська залізниця»\~є належним відповідачем у справі. Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що\~ Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України\~передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно\~ст. 97 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~КЗпП,\~Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до 17.07.2017 року, при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Законом України\~від 02.09.2014\~року №\~1669-VII\~"Про\~тимчасові заходи\~на період\~проведення антитерористичної\~операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених\~ст. 116 КЗпП України, не передбачено. На підставі ст. 89 \~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Пунктом 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року\~передбачено, що виходячи з принципу рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, зазначає, що в Індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 міститься інформація про суму заробітку для нарахування пенсії за січень-березень 2017 року у сумі 18903,93 грн., яка узгоджуються з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків (а.с. 12-18). Отже відсутні підстави вважати, що нараховані працівнику грошові кошти за оплату праці у березні 2017 року не виплачені. Сама по собі інформація про розмір нарахованої заробітної плати не є належним підтвердженням того, що заробітна плата за березень 2017 року не виплачена та має місце заборгованість за березень 2017 року. Відповідно до частин 2, 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Частиною 2 ст. 24 вказаного Закону визначено, що банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. В Індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 які надані до суду позивачем вбачається, що страхові внески за березень 2017 року сплачені в повному обсязі, що свідчить про виплату заробітної плати. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати за березень-квітень 2017 року в сумі 2784,11 грн. позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, та спростовані відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) від 17.09.2019, а отже задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 4\~ст. 97 КЗпП України,\~ст. 22 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці"\~власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Враховуючи, що в період встановленого регіональною філією "Донецька залізниця" простою, в тому числі і щодо виробничого підрозділу «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління», позивач на виконання наказу виходив на своє робоче місце до дня звільнення, на день його звільнення накази про встановлення простою скасовані не були, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою. Відповідно до частини 2\~ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці"\~роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до\~ст.\~8\~Закону України\~від 16.07.1999\~року №\~996-XIV\~"Про\~бухгалтерський облік\~та фінансову\~звітність в\~Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до частин першої та сьомої\~статті 9 зазначеного Закону № 996-XIV\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша\~ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Розрахунки заробітної плати за час вимушеного простою узгоджуються з наказом начальника СП «Луганська дирекції залізничних перевезень» від 16.03.2017 року № 58-ДН та наказом в.о. начальника ВП «Родаківське моторвагонне депо» від 17.03.2017 року № 104/ОД про встановлення початку простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с. 30-31). Відповідачем суду не надано будь-яких доказів, які б спростовували зазначену заборгованість по оплаті за час простою, так само не оспорюється наявність зазначеного наказу, також не оспорюється\~\~факт перебування з позивачем у трудових відносинах та звільнення її саме 17.07.2017. Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати. Враховуючи, що відповідач в порушення\~Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні",\~Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці"\~не надав суду документів ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі, суд виходить з наданих позивачем доказів та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі (сумам, які належали йому від підприємства на день звільнення). Розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджуються з наказом від 17 липня 2017 року № 412/ОС про припинення трудового договору, який був виданий першим заступником начальника Луганської дирекції залізничних перевезень [PERSON] В [PERSON] , тобто посадовою особою відповідача. Саме в цьому наказі, який виданий структурним підрозділом відповідача зазначено що позивач має право на виплату компенсації за 63 дні відпустки та одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с.19). Відповідно до абз.1 п.7 Розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100\~не передбачено, що розрахункові місяці мають бути повністю відпрацьовані. Якщо протягом розрахункового періоду відпрацьовано хоча б один день, обчислення середньої заробітної плати проводиться виходячи з нарахувань за цей день (лист Мінпраці та соцполітики №18-841 від 15.12.2003р.) В свою чергу, розмір не виплаченої вихідної допомоги при звільненні позивача, відповідачем не спростована шляхом надання належних доказів. Частиною 1\~ст.44 КЗпП України\~передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті\~36\~та пунктах 1, 2 і 6 статті\~40\~цього\~Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що така допомога позивачу виплачена не була. Відповідно до наказу про припинення трудового договору (а.с.19) роботодавець повинен був виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, проте така допомога виплачена не була. Крім того, надані позивачем до суду розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року (табуляграми), які йому були видані відповідачем ВП «Родаківське моторвагонне депо» СП "ЛДЗП" філії Дон. зал. ПАТ\~\~(код ЄДРПОУ 40150216, що відповідає ЄДРПОУ відокремленого підрозділу Регіональна філія "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця") відповідно до\~статті 110 КЗпП України, частини першої\~статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", згідно яких при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. При цьому наявність підпису посадової особи та печатки на них зазначеними нормами не вимагається. Отже, оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за квітень - липень 2017 року, у строки, встановлені частиною 1\~ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі на користь позивача за квітень-липень 2017 року. Таким чином, позивачем доведена заборгованість по заробітній платі за час вимушеного простою в сумі 15168,80 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 7692,62 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 13791,96 грн., у суду відсутні сумніви щодо правильності розрахунків вказаних сум, а тому позовні вимоги в цій частини підлягають задоволенню. Зазначена сума заборгованості підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст.\~18, ст. 162.1.3, ст.\~168 Податкового кодексу України\~є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну виплати, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці"\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (ст. 1). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (ст. 2). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4). Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати". Відповідно до п. 2.2\~рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013\~кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5). Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі\~\~\~\~ № 6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до\~ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати\~\~обґрунтованими. Таким чином, компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року в сумі 4286,01 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін\~\~складає 1028,64 грн. (4286,01 грн. х 0,240 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по січень 2020 року). Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2017 року в сумі 4340,60 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін\~\~складає 972,29 грн. (4340,60 грн. х 0,224 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з червня 2017 року по січень 2020 року). Компенсація втрати частини грошових доходів за червень 2017 року в сумі 4234,40 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін\~\~складає 868,05 грн. (4234,40 грн. х 0,205 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по січень 2020 року). Компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2017 року в сумі 2465,60 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін\~\~складає 500,52 грн. (2465,60 грн. х 0,203 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з серпня 2017 року по січень 2020 року). Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів\~\~за квітень - липень 2017 року, складає 3369,50 грн. (1028,64+972,29+868,05+500,52). Отже,\~\~ з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у сумі 3369,50 грн. Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст.\~18, ст. 162.1.3, ст.\~168 Податкового кодексу України\~є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Відповідно до частини 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. п.1 п. 1 ч. 2ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати, при цьому судовий збір не сплачувався. Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені частково (73,36%(49963,51/(36653,38*100))), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 616,81 грн.(840,80/100х73,36%). Також, слід наголосити, що відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial