Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП "Львіввугілля" про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. Позовні вимоги мотивував тим, що протягом 1981-1995 років працював в шкідливих умовах на підприємствах ДП "Львіввугілля", а саме підземним прохідником та підземним машиністом гірничих машин 6 розряду з повним робочим днем підземним на шахті № 3 "Великомостівська" . У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. Згодом його було скеровано на стаціонарне обстеження та лікування в профпатологічне відділення, де йому було встановлено діагноз: антрако-силікоз І ст., змішана форма, емфізема легень І-ІІ ст., - захворювання професійні, встановленні вперше. 02.01.1995 року його звільнено з роботи відповідно ст. 40 ч.2 КЗпП України, у зв'язку із невідповідністю роботи яку виконує внаслідок його стану здоров'я. 12.01.1995 року було складено акт розслідування хронічного професійного, згідно якого професійне захворювання знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку із шкідливими та небезпечними умовами праці. 02.02.1995 року висновком МСЕК йому вперше встановлено третю групу інвалідності у зв'язку із профзахворюванням та 45 відсотків втрати працездатності. 24.01.2006 року висновком обласної МСЕК йому безтерміново встановлено третю групу інвалідності та встановлено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, протипоказана робота в умовах фізичного навантаження, дії пилу і токсичних речовин. Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, порушено всі нормальні умови його життя; він відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства; йому стало важко займатись домашніми справами, що потребують навіть невеликих фізичних зусиль; він змушений докладати додаткових зусиль для організації життя, що порушує установленні життєві зв'язки та позбавляє його надії на майбутнє; в нього з'явились кашель, біль у грудях та спині, задишка; різко знизився слух; він став інвалідом. Просить стягнути з Відповідача моральну шкоду, яку оцінює в 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок. В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задоволити позов у повному обсязі. Представник відповідача ДП "Львіввугілля" С.І. КІщак проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав наведених у запереченні на позовну заяву про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав: Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені Законом України ""Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"" визнано конституційними, а право громадян на відшкодування шкоди не порушено, оскільки таке право передбачено ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 2371 Кодексу законів про працю України Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 2371 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 2371 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В судовому засіданні було досліджено докази, які подав позивач, а саме копію трудової книжки, копії медичних документів та записів у медичній книжці, копію акту розслідування професійного хронічного захворювання, копії висновків МСЕК. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що позивач протягом 1981-1995 років працював в шкідливих умовах на підприємствах ДП "Львіввугілля", а саме підземним прохідником та підземним машиністом гірничих машин 6 розряду з повним робочим днем підземним на шахті № 3 "Великомостівська" За час виконання своїх посадових обов'язків Позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я, неодноразово звертався за отриманням медичної допомоги до медичних закладів. Відповідно до виписки № 7658 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 06.01.2000 року виданої Львівською обласною клінічною лікарнею терапевтичне профпатологічне відділення Позивачу встановлено діагноз: антрако-силікоз І ст., змішана форма, емфізема легень І-ІІ ст., - захворювання професійні, встановленні вперше. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.01.1995 року професійне захворювання виникло у Позивача за таких обставин: на протязі роботи в шкідливих умовах праці на шахті № 3 "Великомостівська" ВО Укрзахідвугілля машиністом підземних гірничих виймальних машин 6 розряду з повним робочим днем підземним, при запиленості повітря на робочих місцях, що перевищує гранично-допустимі концентрації, через неефективність заходів по боротьбі з пилом. Відповідно до висновку МСЕК від 02.02.1995 року позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності у зв'язку із профзахворюванням та 45 відсотків втрати працездатності. Відповідно до висновку МСЕК від 24.01.2006 року позивачу безтерміново встановлено третю групу інвалідності та встановлено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, протипоказана робота в умовах фізичного навантаження, дії пилу і токсичних речовин. Суд не приймає до уваги позицію представника відповідача про недоведеність заподіяння моральної шкоди, оскільки відповідно до Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд також не приймає до уваги позицію представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України, оскільки відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На час виникнення спірних правовідносин можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я, пов»язаним із виконанням ним трудових обов»язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалося п.11 « Правил відшкодування власником підприємства, організації або уповноваженим ним органом шкоди, завданої ушкодженняи здоров»я , пов»язаним з виконанням ним трудових обов»язків « № 472 від 23.06.1993 року. Пунктом 11 Правил було передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати не залежно від інших будь-яких виплат ( 200 мінімальних розмірів заробітної плати х на 15 грн. = 3000 гривень) . Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати той факт, що Позивач не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Тому при визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial