Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить суд винести рішення, яким поновити строк для звернення до суду за захистом своїх законних прав та інтересів та визнати за нею, [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], мешканкою смт. Недригайлів, Сумської області право на земельну частку (пай) із земель запасу за межами населеного пункту на території Недригайлівської селищної ради Сумської області.. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, але подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача, Недригайлівської селищної ради, Недригайлівського району Сумської області, в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, та просить суд здійснювати розгляд справи без його участі (а.с.14). Представник відповідача, Недригайлівської районної державної адміністрації Сумської області, в судове засідання не зявився, але в матеріалах справи є його заява про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував (а.с.12). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачами обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно зі ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст. 257 ЦК України). Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачка [PERSON] дізналася про порушене її право на земельну частку (пай) як члена сільськогосподарського КСП "Вперед" лише в грудні 2017 року коли ознайомилася з списком осіб яким, було надано право на земельну частку (пай) в КСП "Вперед". Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю». Оскільки позивачка [PERSON] на час проведення розпаювання земель та складання списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) була членом КСП "Вперед" с. Кулішівка, Недригайлівського району Сумської області, то вона мала право на земельну частку (пай) і її ім'я помилково не включено до списків та не видано сертифікат на право на земельну частку (пай) при розпаюванні землі. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельні частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 №5245-УІ, який набрав чинності 01 січня 2013 року внесено зміни до ст. 122 Земельного кодексу України в частині повноважень щодо передачі земельних ділянок у власність або-у користування. Зокрема пунктом 4 ст. 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав п.а ч. 3 ст. 152 ЗК України. Статтею 25 Земельного кодексу України передбачено утворення резервного фонду на період передачі земель у приватну власність, який повинен бути не меншим ніж 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ, організацій та громадянам, що були пропущені у списках на розпаювання земель КСП. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в п. 24 зазначає , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами , у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу,створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Судом було безспірно встановлено, що право позивача на земельну частку (пай) в землях колективної власності КСП "Вперед" було порушено, суд виходячи з принципу земельного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землю громадян, що визначено п. б) ч. 1 ст. 5 ЗК України, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки шляхом визнання за нею права на земельну частку (пай) в землях Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, що буде підставою для виділення їй в натурі (на місцевості) земельної ділянки, як власниці земельної частки (паю), із вказаних земель колективної власності, або земель запасу чи резервного фонду за межами населеного пункту на території Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України на користь держави слід стягнути з Недригайлівської селищної ради Сумської області судовий збір так, як позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі ухвали від 02.04.2018 р.(а.с.8-9). Згідно п.п. 1.1 ч. 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VІ з подальшими змінами і доповненнями, ставка судового збору станом на 01.01.2018 р. за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 704,80 грн. та не більше п'яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається з матеріалів справи розмір земельної части (паю) розташованої на території Недригайлівської селищної ради Сумської області (колишньої Кулішівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області) становить 75459,11 грн. тобто розмір судового збору становить 754,59 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved