Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач 03.03.2020 року звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, тому просять суд стягнути з відповідача 19906.35 грн. заборгованості за кредитним договором та 2102.00 грн. судового збору. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Гаврилов Є.Ю. в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. До суду надійшла заява відповідача в якій він просить розглядати справу у його відсутність та застосувати строк позовної давності до заборгованості по пені. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність та позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, а відповідач [PERSON] також не заперечує проти розгляду справи без його участі, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося. Дослідивши матеріали справи суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 квітня 2015 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 699716864. 30.07.2018 між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ", Позивач) укладено ДОГОВІР ВІДСТУПЛЕННЯ ПРАВ ВИМОГИ № 20180730, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ "ФК "ЦФР" і Боржниками. Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та ТОВ "ФК "ЦФР" - Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30.07.2018 року, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 19906,35 грн., з яких: - 7271,22 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -1,03 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 8073,50 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом), - 4560,60 грн. - сума заборгованості за пенею. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язуються повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. ' Відповідно до ст.1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення . Аналіз норм статті 266 ЦК України, частини 2 статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Остання дата платежу за кредитом зазначена в довідці ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» проведена 24.03.2017 року. Відповідно кредитор дізнався про порушення свого права з березня 2017 року. Таким чином строк позовної давності про стягнення пені у кредитора сплинув в березні 2018 року. В заяві про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК"ЦФР" не ідентифіковано, що умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ"ФК"ЦФР", додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем заяви і що саме з ними він був ознайомлений. Таким чином, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Також, Велика Палата Верховного Суду в даному рішенні зауважила, що, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з клієнтом, банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином на думку суду позов підлягає до часткового задоволення Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102 грн. за подачу позову до суду першої інстанції, що підтверджується платіжним дорученням № 2001 від 18.02.2020 року (а.с. 1). Позов задоволено на 77.13 відсотка заявлених вимог 15354,69: (19906.35: 100)= 77,13, таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102: 100 х 77,13%=1621,33 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial