Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

ПАТ КБ "Приват Банк" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова суду з позовом до ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії "ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON], в якому просить: - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "КБ "Приват Банк"" заборгованість по кредитному договору від 14.02.2006 року у розмірі 26 129, 64 грн.; - стягнути солідарно з ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованість по кредитному договору у розмірі 200 грн.; - стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 263, 30 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 14.02.2006 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] укладено договір, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредитний ліміт у розмірі 5 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії карти. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію. У порушення умов кредитного договору від 14.02.2006 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі в результаті чого станом на 31.07.2013 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 26 329, 64 грн., а саме: 6 114, 64 грн. - заборгованість за кредитом; 18 485, 02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 229, 98 грн. - штраф (процентна складова). В забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. У судовому засіданні представник позивача Заборська Н.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач - ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова у судове засідання представника не направив. До матеріалів справи від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, також відповідач зазначив, що проти позову не заперечує. Відповідачем [PERSON] надано заперечення проти позову, в яких він просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що позовна заява подана з порушенням строків позовної давності, в зв'язку з чим на підставі ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] вимоги заперечень підтримала у повному обсязі, просить в задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. 14.02.2006 року [PERSON] звернувся до позивача з заявою про одержання кредитної картки "Універсальна". Згідно заяви [PERSON] йому надано кредит з лімітом в сумі 5 000 грн. Таким чином, між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] виникли договірні відносини з приводу надання останньому кредитних коштів. Договір від 14.02.2006 року складається з Заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. Згідно Умов відповідач зобов'язався щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 31.07.2013 року склалась заборгованість: 6 114, 64 грн. - заборгованість за кредитом; 18 485, 02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору позивачем нараховано штрафні санкції, а саме: 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 229, 98 грн. - штраф (процентна складова). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). У відповідності до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки. Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також а умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць». Відповідно до п. 9.4 Умов обслуговування вбачається, що у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається. Відповідно до змісту позову відповідач отримав кредит 5 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З матеріалів справи встановлено, що строк дії картки - три роки, картку видано 14.02.2009 року. Позивачем не заперечувався той факт, що [PERSON] не продовжувався строк дії картки та нова картка йому не видавалась. Враховуючи вищенаведене, у позивача виникло право вимагати повернення кредиту згідно умов договору у лютому 2009 року. Проте, як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось 07.11.2013 року. У відповідності до приписів ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed