Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

ПАТ акціонерний банк "Укргазбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої 16195,48 заборгованості по отриманому згідно укладеного сторонами договору № ААВ-2114-Ф/08-KRD від 08.08.2008 року кредиту, включаючи відсотки, мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачкою належним чином взятих на себе зобов"язань по своєчасному поверненню отриманих коштів. 14.05.2014 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ акціонерний банк "Укргазбанк" про розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, так як після укладення кредитного договору істотно змінилися обставини, адже позивачка на даний час не працює, у країні виникла економічна криза, яку сторони не могли передбачити при укладанні договору, а нерозірвання даного правочину може призвести до подальшого погіршення її матеріального становища.. У судовому засіданні відповідачка (вона ж позивачка) підтримала свій позов, не визнавши позовні вимоги банку. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаної вище особи, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, а відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення суми кредиту, що залишилася, є право заявника вимагати розірвання договору та повернення суми кредиту і сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ході судового розгляду справи встановлено, що 08.08.2008 року між ПАТ акціонерний банк "Укргазбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № ААВ-2114-Ф/08-KRD на відкриття карткового рахунку, випуск платіжної картки, встановлення відновлювального дозволеного овердрафту та їх обслуговування. У відповідності до п.1.2. договору банк встановлює на картковому рахунку клієнта дозволений овердрафт в сумі 6000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік з встановленим строком ліміту кредитування по 08.08.2009 року та із дією кредитної картки [NUMBER] по 11.06.2011 року включно. Всупереч умовам укладеного правочину позивачка не виконувала його умови щодо своєчасного погашення отриманих сум, в зв"язку з чим банк вказує на виниклу у позивачки заборгованість станом на 05.06.2013 року в розмірі 16195,48 грн. (5820,74 грн. по тілу кредиту та 10374,74 грн. по відсоткам), що випливає із наявного у матеріалах справи розрахунку. У відповідності із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно неодноразово висловлених Верховним Судом України правових позицій (в т.ч. у постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс 14) відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Отже, з огляду на закінчення дії кредитної картки відповідача 11.06.2011 року, після вказаної дати нарахування відсотків було проведено банком в порушення чинного законодавства, зважаючи на припинення між сторонами виниклих між ними кредитних правовідносин з вказаної дати відповідно до положень ст.ст. 11,509,526,530,1054 ЦК України (позивачем могло ставитися лише питання про застосування ст. 625 ч. 2 ЦК України при наявності для цього підстав). При цьому відповідачкою [PERSON] не ставилося питання про застосування строку позовної давності відповідно до строку настання періоду платежів, а тому суд не застосовує положення ст. 267 ч. 4 ЦК України. Таким чином, суд, враховуючи вказані вище обставини, пов"язані із строком дії кредитної карти, приходить до висновку, що в порушення взятих на себе зобов"язань відповідачка відповідно до вимог укладеного правочину зобов"язана сплатити 5820,74 грн. за тілом кредиту та 6724,05 грн. за відсотками станом на 11.06.2011 року (при цьому суд приймає наявний у матеріалах справи розрахунок по дату 11.06.2011 року, згідно якого станом на 31.05.2011 року нараховані відсотки в розмірі 6660,89 грн. та відсотки за 11 днів червня 2011 року, які становлять 63,16 грн). Враховуючи вказані обставини, загальна сума боргу становить 12544,79 грн., яка відповідно до ст.ст. 611,624,1048-1050 ЦК України підлягає стягненню з відповідачки. Не погоджуючись із позовом банку, [PERSON] подала зустрічний позов про розірвання укладеного сторонами кредитного договору відповідно до ст. 652 ЦК України, так як вона не працює, що обумовлено економічною кризою, але суд не може погодитися із вказаною позицією. При цьому суд вважає обгрунтованим посилання позивача на положення п. 15 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", де зазначено, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Таких вказаних умов у своїй сукупності судом не встановлено. При цьому суд враховує ту обставину, що строк дії кредитної картки закінчився, про що було зазначено вище. У відповідності із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 229,40 грн., а понесені відповідачкою витрати по сплаті судового збору при подачі зустрічного позову слід покласти на останню. На підставі наведеного,

Outcome: partial