Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за зовнішньоекономічним договором поставки. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав умов зовнішньоекономічного договору поставки № 22/11/16 від 22 листопада 2016 року, укладеного між ФО-П [PERSON] та [PERSON] , за яким позивач зобов`язався поставити відповідачу зуботехнічну продукцію (Товар), а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах Договору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2018 для розгляду справи було визначено суддю Омельченко К. О. Ухвалою від 10 вересня 2018 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідач, [PERSON] зареєстрований на території Федеративної республіки Німеччина та є іноземним суб`єктом, тому при розгляді питання про відкриття провадження у справі були враховані положення Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та Закону України «Про міжнародне приватне право». До суду надійшло клопотання представника позивача, у якому він просив справу розглядати без його участі, в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти винесення заочного рішення. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.03.2020р. проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 247ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 листопада 2016 року між ФО-П [PERSON] резидентом України, та [PERSON] , резидентом держави Федеративна Республіка Німеччина, було укладений зовнішньоекономічний договір поставки №22/11/16. Пунктом 1.1. договору встановлено, що Постачальник приймає на себе зобов`язання систематично по замовленню постачати Покупцеві зуботехнічну продукцію (надалі - "Товар"), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар в порядку і на умовах, передбачених цим Договором. Згідно пункту 4.5. Договору, місцем постачання Товару за цим Договором є - Федеративна Республіка Німеччина, м. Каарст, Ратхаусплатц, 9, 41564. Суму Договору складає суму вартостей Товару поставленого Покупцеві згідно всіх узгоджених Специфікацій, які є невід`ємними частинами Договору (пункт 5.1. Договору). Сторони погодили у Договорі, що оплата по безготівковому розрахунку за Товар проводиться протягом 50-ти банківських днів з моменту отримання Покупцем Товару (пункт 5.2. Договору). Позивач виконав свої зобов`язання за зовнішньоекономічним договором поставки №22/11/16 та поставив відповідачу Товар на загальну суму 7 060, 00 (сім тисяч шістдесят) Євро, що підтверджується наявними у справі доказами, а саме: специфікаціями №5 від 19.02.2018 р., №6 від 13.03.2018 р., №7 від 03.04.2018 р., №8 від 26.04.2018 р.; формами МД-2 №UA807200/2018/000827 від 19.02.2018, №UA807200/2018/001242 від 14.03.2018, №UA807200/2018/001582 від 03.04.2018, №UA807200/2018/001960 від 27.04.2018 та повідомленнями про фактичне вивезення товарів від 20.02.2018, від 15.03.2018, від 04.04.2018, від 28.04.2018. У специфікаціях та рахунках фактури сторони погодили умови оплати Товару: протягом 15-ти банківських днів з моменту отримання Покупцем Товару. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за поставлений за договором №22/11/16 Товар, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 7 060, 00 (сім тисяч шістдесят) Євро. Як визначено ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право", у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом. За частиною 1 статті 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", суб`єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Згідно пункту 6.7. Договору, відповідальність Сторін визначається чинним законодавством України та цим договором. У випадку, не передбаченому цим Договором, Сторони керуються чинним законодавством України (пункт 8.1. Договору). Всі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, у тому числі що стосуються його тлумачення, виконання порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню судом за місцезнаходженням позивача (пункт 8.2. Договору з урахуванням додаткової угоди №1). Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню право України. Приписами ч. ч. 1,2 ст. 712 та ч. 1 ст. 692, 530 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З огляду на положення ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, яке виникає на підставі договору, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених судом доказів. За ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved