Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON](далі відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 23.10.2006 року між банком та відповідачем укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит на загальну суму 2663,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік. Оскільки боржник належним чином не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 22.07.2013р. становить 41380,66 грн. та судових витрат у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, доводи позовної заяви, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст.ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним . Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При цьому, відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня березня 2006 року між сторонами у справі укладено договір №DNH4KP71260947, відповідно до якого Відповідач отримав кредит у розмірі 2663,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, щомісяця в період сплати за який приймається період з "21" по "28" число кожного місяця Позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 477,45 грн. для погашення заборгованості за Кредитом (а.с. 4 зворот). Судом встановлено, що при укладенні 23.10.2006 року договору між позивачем та відповідачем останній надав згоду, що заява разом із запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка", Тарифами складає між позичальником і банком кредитно-заставний договір, засвідчивши її своїм підписом (а.с. 4 зворот). На виконання умов договору позивач надав відповідачеві кредит у сумі 2663 грн., що відповідачем не спростовано. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Однак, Відповідач істотно порушив умови договору, своєчасно не сплативши чергові платежі. Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому, договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У порушення вищевказаних норм закону та умов договору відповідач зобов'язання вказаним договором належним чином не виконала. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, комісії відповідно до Заяви та Умов. Згідно заяви та п. 4.2 Умов, при порушені Позичальником зобов'язань по погашенню Кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. (а.с.9 зворот). Відповідно до п. 5.1 Умов надання кредиту при порушенні позичальником будь - якого зобов'язання передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 Умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу (а.с. 10). Відповідно до п. 5.3 Умов надання кредиту, при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості, урахуванням процентів, комісій (а.с. 10). У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 22.07.2013 року відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 41380,66 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2663,70 грн.; заборгованість по процентам за користуванням кредиту - 12889,52 грн.,; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 23380,74 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (відсоток від суми заборгованості) - 1946,70 грн. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не виконав зобов'язання за кредитним договором № DNH4KP71260947 від 23 жовтня 2006 року, тому вимоги позивача ПАТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у сумі 2663,70 грн., за відсотками за користування кредитом в сумі 12889,52 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Однак, суд не може погодитися з вимогою банку щодо розміру пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 23380,74 грн. та як наслідок розміру штрафу (процентна складова) в сумі 1946,70 грн. Так, згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В силу ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи з аналізу ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд може за власною ініціативою зменшити розмір неустойки, через її неспівмірність із розміром основного боргу. Слід зазначити, що в даному разі між сторонами виникли правовідносини, які також регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Так в рішенні Конституційного суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011 зроблено висновок про поширення на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і під час виконання такого договору положень п.п.22, 23 ст.1, ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів". Крім того, Конституційний Суд України, у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі №12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Також у своєму рішенні № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 КС зазначено, що правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення ЦК України про зобов'язання та договір, так і приписи його ч.2 ст.627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. Адже згідно з положеннями ст.18 ч.ч.1, 2 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. А умови договору стають несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Законом України "Про захист прав споживачів" також установлено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Суд відзначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та чч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Адже наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. За вказаних обставин, суд вважає за можливе застосувати положення ст.18 ч.3 п. 5 Закону України "Про захист прав споживачів" при визначенні розміру пені, оскільки визначений позивачем розмір останньої є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту. Приймаючи рішення по справі, враховуючи загальний розмір заявленої до стягнення неустойки, що складається з пені в сумі 23380,74 грн., яка значно перевищує розмір основної суми боргу 2663,70 грн., а також відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, суд, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір неустойки пропорційно до розміру основної суми боргу та стягнути з відповідача [PERSON] на користь Позивача неустойку за порушення виконання зобов'язань за договором в сумі 2663,70 грн. У зв'язку зі зменшенням суми загальної заборгованості підлягає також зменшенню штраф (процентна складова) до 910,85 грн., виходячи з розрахунку: (2663,70 грн. + 12889,52 грн. + 2663,70 грн.) х5%/100%. З огляду на зазначене, суд, враховуючи зменшений розмір неустойки, вважає стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Прибатбанк» за кредитним договором № DNH4KP71260947 від 23 жовтня 2006 року заборгованість в сумі 19627,77 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у сумі 2663,70 грн., заборгованість по відсотками за користування кредитом - 12889,52 грн.; неустойка за порушення виконання зобов'язань за договором - 2663,70 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (відсоток від суми заборгованості) - 910,85 грн. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 629 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин. Спірний кредитний договір в установленому законному порядку недійсним не визнано. Таким чином, згідно із статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання за Кредитним договором повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають задоволенню частково. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» пропорційно до розміру задоволених вимог витрати по оплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial