Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи Львівського міського центру зайнятості про розірвання трудового договору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.11.2005 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений безстроковий трудовий договір зареєстрований від 03.11.2005 року за №6889, згідно якого відповідач був зобов`язаний виконувати на посаді працівника складання і монтажу меблів. За період роботи з 01.11.2005 року по 28.04.2006 року суттєвих претензій щодо порушення трудової дисципліни зі сторонни [PERSON] не було, він виконував свої трудові обов`язки сумлінно. 28.04.2006 року позивач був звільнений за власним бажанням, що свідчить запис в трудовій книжці за наказом №04 від 28.04.2006 року, але трудовий договір не був розірваний в законному порядку. В зв`язку з тим, що починаючи з 28.04.2006 року [PERSON] фактично припинив свої трудові відносини із ФОП [PERSON] , було здійснено спробу зв`язатися з відповідачем із пропозицією зустрітися з метою офіційного припинення трудових відносин і оформлення всіх необхідних документів у міському центрі зайнятості, однак по місцю проживання його немає. Відповідач і по сьогоднішній день ухиляється від укладеного трудового договору з реєстрації у Львівському міському центрі зайнятості. Позивач уточнив позов просить безстроковий трудовий договір, укладений 01 листопада 2005 року між фізичною особою-суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 03 листопада 2005 року за № 6889 ФРЦЗ у Львівському міському центрі зайнятості вважати припиненим у зв`язку зі звільненням 28.04.2006 року, що свідчить запис у трудовій книжці. Зобов`язати Львівський міський центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір від 01 листопада 2005 року між фізичною особою суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 03 листопада 2005 року №6889 ФРЦЗ. Позивач та представник позивача в судове засідання подали письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку. Суд відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи Львівського міського центру зайнятості надіслав відзив у якому зазначає, що на даний час Львівський міський центр зайнятості немає правових підстав для зняття трудового договору з реєстрації, оскільки зняття трудового договору з реєстрації можливе лише у випадку явки обох сторін договору до центру зайнятості або на підставі рішення суду яким буде встановлено факт припинення трудових відносин (дата та підстава згідно кодексу законів про працю України), що набрало законної сили. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 01.11.2005 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений безстроковий трудовий договір зареєстрований від 03.11.2005 року за №6889, згідно якого відповідач був зобов`язаний виконувати на посаді працівника складання і монтажу меблів. За період роботи з 01.11.2005 року по 28.04.2006 року суттєвих претензій щодо порушення трудової дисципліни зі сторонни [PERSON] не було, він виконував свої трудові обов`язки сумлінно. 28.04.2006 року позивач був звільнений за власним бажанням, що свідчить запис в трудовій книжці за наказом №04 від 28.04.2006 року, але трудовий договір не був розірваний в законному порядку. В зв`язку з тим, що починаючи з 28.04.2006 року [PERSON] фактично припинив свої трудові відносини із ФОП [PERSON] , було здійснено спробу зв`язатися з відповідачем із пропозицією зустрітися з метою офіційного припинення трудових відносин і оформлення всіх необхідних документів у міському центрі зайнятості, однак по місцю проживання його немає. Відповідач і по сьогоднішній день ухиляється від укладеного трудового договору з реєстрації у Львівському міському центрі зайнятості. Згідно ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Наявність трудових відносин між працівником та фізичною собою підприємцем визначалась ст. 24-1 КЗпП України, згідно якої було встановлено, що у разі укладання трудового договору між працівником та фізичною особою, фізична особа, або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна зареєструвати, у порядку визначеному міністерством праці та соціальної політики України, укладений у письмовій формі трудовий договір в державній службі зайнятості за місцем свого проживання. Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю (далі Порядок), затверджений наказам Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 № 206 (зі змінами) передбачено, що укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. У Львівському міському центрі зайнятості 03.11.2005 року за номером 6889 було зареєстровано трудовий договір укладений 01.11.2005 року між Фізичною особою - підприємцем [PERSON] як роботодавцем та [PERSON] як працівником. На підставі чого роботодавцем було внесено запис у трудову книжку [PERSON] про прийняття на роботу. Відповідно до п.8 Порядку у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті\~Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Відповідно до п. 10 Порядку відповідальна особа центру зайнятості на підставі запису про зняття трудового договору з реєстрації, зробленого у книзі реєстрації трудових договорів, робить на трьох, а в разі відсутності працівника - на двох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору. Відповідно до п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис: "Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)"), а при звільненні - запис: "Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)", при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата)". Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, який зареєстрував трудовий договір, і засвідчуються його печаткою. Отже, зняття трудового договору з реєстрації можливе лише у випадку явки обох сторін договору до центру зайнятості або на підставі рішення суду яким буде встановлено факт припинення трудових відносин (дата та підстава згідно кодексу законів про працю України), що набрало законної сили. Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] зареєстрований, як фізична особа підприємець з 08.09.2005р. та не перебуває у стані припинення. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Як передбачено п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За змістом положень ст. 38 КЗпП України, ст. 145 Цивільного кодексу України, ст.ст.58,60,62 3акону України «Про господарські товариства» право директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обовязок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр. Розглядаючи справи, повязані із застосуванням даної норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, відповідач на вимоги оформити розірвання трудового договору не реагує, позивач позбавлений можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку за ст.38 КЗпПУ, не має можливості розірвати укладений між ним та відповідачем трудовий договір за власною ініціативою, що порушує його конституційні права, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved