Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

02.09.2016р. між Комунальним підприємством «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» та [PERSON] було укладено договір №154 на професійно-технічне навчання професії водій тролейбуса. Відповідно до п. 4.3 даного Договору №154 у разі звільнення за власним бажанням протягом першого року після закінчення курсів, слухач курсів відшкодовує Підприємству витрати на навчання в розмірі 80% суми, передбаченої п.4.2 цього договору. Наказом №54л від 22.03.2017 Відповідачка була прийнята на роботу до КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» на посаду водія тролейбуса 3 класу. Наказом №174л від 13.07.2017 Відповідач була звільнена за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14-річного віку. 13.07.2017 Відповідачка подала до комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» заяву в якій зобов`язалась відшкодувати витрати понесені на її навчання, згідно умов вищезазначеного договору у сумі 18 383,71 гривень та просила укласти з нею договір реструктуризації, який передбачає поетапне здійснення відшкодування витрат понесених на її навчання. 13.07.2017 між сторонами було укладено договір про реструктуризацію заборгованості №415 за умовами якого Позивач надав розстрочку у погашенні Відповідачкою витрат, які були понесені на її професійно-технічне навчання професії водій тролейбуса у сумі 18 383,71 гривень, шляхом щомісячного внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок КП «МТТУ» відповідно до встановленого умовами договору графіка, не пізніше останнього робочого дня місяця. Однак, у порушення умов договору №415 від 13.07.2017 Відповідач не виконувала в повній мірі взяті на себе зобов`язання, а саме 31.07.2017 року сплатила тільки суму платежу за липень 2017 року у розмірі 765,99 гривень. 30.08.2018 за вих. №1-10/1212 від 21.08.2018 на адресу відповідача було направлено листа з вимогою про сплату заборгованості щодо понесених Позивачем витрат на її професійно-технічне навчання, на які [PERSON] ніяким чином не відреагувала, в зв`язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] на користь комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» збитки за договором №415 від 13.07.2017 у сумі 17 617,72 гривень, пеню у сумі 321,35 гривень, а також суму судового збору у розмірі 2 102,00 грн. Представник позивача КП "МТТУ" Темір І.К. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі представника КП "МТТУ", не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, заяв на адресу суду не надала, хоча судом була повідомлений про час та місце слухання справи належним чином, тому відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача КП "МТТУ" Темір І.К., суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. 30 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до керівництва КП «МТТУ» з заявою про зарахування її на курси підготовки водіїв тролейбусу із відривом від виробництва з 02.09.2016 року (а.с. 9). Наказом від 30.08.2016 за № 566 «Про організацію учбових груп № 9, 10 та про внесення змін до наказу № 704 від 31.12.2015», виданим КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» наказано учбовому центру організувати групи курсового професійно-технічного навчання професіям «Водій трамваю» та «Водій тролейбусу» 3 класу, заняття в учбових групах розпочати 02.09.2016р., до складу учбової групи зараховано [PERSON] (а.с. 10). 02 вересня 2016 року між КП «МТТУ» (підприємство), з одного боку, та [PERSON] (слухач курсів), з іншого боку, було укладено договір № 154 на професійно технічне навчання професії водій тролейбусу (а.с. 11.) Згідно із пп. 3.1.1., 3.1.3., 3.1.4. п. 3.1 вказаного Договору КП «МТТУ» зобов`язалося надати [PERSON] навчальні послуги на рівні державних стандартів освіти, видати відповідне свідоцтво державного зразка, а також після закінчення курсів та здачі екзамену у МРЕВ ДАІ забезпечити відповідачку роботою за спеціальністю водій тролейбуса. Згідно із п.п. 3.3.1, 3.3.5. п. 3.3 Договору відповідач [PERSON] зобов`язалася успішно пройти курс теоретичної підготовки, стажування, здати екзамени та заліки, згідно затвердженого навчального плану, а також в повному обсязі пройти виробниче навчання, а також після закінчення навчання відпрацювати за отриманою професією на підприємстві на посаді водія тролейбусу 3 роки. Крім того, відповідно до п. 4.1 Договору у випадку відрахування з курсів відповідачка зобов`язалася відшкодувати підприємству одноразово єдиним платежем у день відрахування суму, витрачену на навчання у відповідності зі кошторисом витрат на професійно-технічне навчання, у розмірі пропорційно часу навчання. Наказом від 21.03.2017 року № 181 «Про відрахування з курсів підготовки професії «Водій тролейбусу» у зв`язку з закінченням навчання», виданим КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» наказано [PERSON] відрахувати з курсів підготовки професії «Водій тролейбусу» 21.03.2017 та направити до відділу кадрів для подальшого працевлаштування, у відповідності до договору на навчання № 154 від 02.09.2016 (а.с. 13). З 23.03.2017 року КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» було прийнято [PERSON] на роботу в депо 4 на посаду водій тролейбусу 3 класу на підставі особистої заяви відповідачки від 22.03.2017 року (а.с. 14) про що було видано наказ (розпорядження) № 54л «Про прийняття на роботу» від 22.03.2017 року (а.с. 15). 11.07.2017 року відповідачка [PERSON] звернулася до керівництва КП «МТТУ» із заявою про звільнення її з 13.07.2017 року за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною, яка не досягла 14 років (а.с. 16). Наказом КП «МТТУ» від 16.01.2017 № 174л «Про припинення трудового договору (контракту)» було звільнено [PERSON] 13 липня 2017 р. з посади водій тролейбусу 3 класу за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною, яка не досягла 14 років (а.с. 17). 13.07.2017 року відповідачка [PERSON] звернулася до позивача з письмовою заявою, в якій зазначила, що погоджується та зобов`язується відшкодувати витрати, понесені на її навчання за професією водій тролейбусу згідно договору № 154 від 02.09.2016 року в сумі 18383, 81 грн. та просила позивача укласти з нею договір про реструктуризацію заборгованості на два роки (а.с. 18). 13.07.2017 року між КП «МТТУ», з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, було укладено договір №415 «Про реструктуризацію заборгованості» на суму 18 383, 71грн. з 13 липня 2017р. до 30 червня 2019р.щомісячно рівними платежами по 765, 99 грн (а.с. 19). Пунктом 5.1 Договору відповідачка у випадку несвоєчасного внесення плати за договором зобов`язалася сплатити пеню у розмірі 0,01% за кожний день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу. Судом встановлено, що відповідачкою [PERSON] було сплачено платіж на погашення заборгованості в розмірі 765, 99 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №@2PL652157 від 31 липня 2017 року (а.с. 20). Таким чином, залишок заборгованості за договором складає 17 617, 72 гривень. 30.08.2018 року позивачем на адресу відповідачки [PERSON] було направлено вимогу про сплату заборгованості за понесені витрати на професійно-технічне навчання, на який відповідачка не відреагувала (а.с. 21, 22, 23). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені, станом на день звернення із позовом до суду відповідачеві нарахована пеня за прострочення внесення платежів за договором у загальній сумі 321,35 гривень (а.с. 6-7). Частина 1 ст.509 ЦК України наголошує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно до умов договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно із звичаями ділового обороту чи іншими вимогами, які звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання). Пункт 4 ч.1 ст.611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.614 ЦК). Згідно зі ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] умови договору не виконала та не відшкодувала витрати, які були понесені на її навчання, тому позов Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» про стягнення матеріальних збитків є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн., то у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved