Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 02.06.2012 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 1,2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким , що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а Відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 20000.00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно до п.2.1.1.12.3. Погашення кредиту - поповнення картрахунку Держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картрахунок Держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі Договору. Таким чином, відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Згідно до п. 1.1.49 Договору, Мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань відповідача, які щомісяця повинен сплачувати відповідач протягом терміну дії карти. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості Клієнта. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно до п.2.1.1.2.12 Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюють за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі : 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 03.11.2020 року має заборгованість - 20221,91 грн., з яких : - 17746,76 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; - 17746,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; - 0,00 грн. - заборгованість за нарахованим відсотками; - 2475,15 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; - 0,00 грн. - нарахована неня; - 0,00 грн. - нараховано комісії. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ "ПриватБанк". У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 02.06.2012 року у розмірі 20221,91 грн. станом на 03.11.2020 року, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах цивільної справи міститься заява останнього про розгляд справи без його участі. Також надав відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі з наступних підстав. Так, відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Банком надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в Графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного, ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що Правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Відповідно до виявленого бажання, Відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку, яка міститься в матеріалах справи) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці, Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка міститься в матеріалах справи. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримав кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що міститься в матеріалах справи). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 20000.00грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.З., 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Також представник позивача зауважив, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання Відповідача проте, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Одночасно ст.526 ЦК України наголошує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав. У зв`язку з цим, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнав. Підтримав поданий ним відзив на позовну заяву. Так, в матеріалах цивільної справи міститься відзив на позовну заяву, згідно якої [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що дійсно 02 червня 2012 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг був укладений Договір про надання банківських послуг, а не кредитний договір, як зазначено в позові. В підписаній ним заяві відсутні відомості щодо бажаного розміру кредиту, як відсутні і відомості про розмір кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитними коштами. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору, в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, наданими до позову доказами підтверджено укладання між сторонами саме Договору про надання банківських послуг від 02 червня 2012 року, а ніяк не кредитного договору. В позові зазначено, що розмір початкового кредиту зазначений в Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а у подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений до 20 000 гривень, що також підтверджується, на думку позивача, Довідкою про зміну умов кредитування. Позивач зазначає, що встановлення та зміна кредитного ліміту відбулося на підставі п.п.2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких він начебто надав свою згоду при укладанні Договору про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач просить звернути увагу на те, що він не підписував, а значить і не був ознайомлений з умовами жодного договору, а тим більше з п.п.2.1.2.3, 2.1.2.4 на які посилається позивач. Так, матеріали позову не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг він розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо встановлення, зміну розміру кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача, як і огляд сайту, про що подано відповідне клопотання до позову, не можуть бути належними доказами, оскільки такі докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в Умови та Правила, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період як з часу виникнення спірних правовідносин (02 червня 2012) так і до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Тобто позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору, укладеного з відповідачем й щодо будь-яких інших встановлених ними нових Умов та Правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці Умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих Умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вважає, що позивач не довів суду ані розмір отриманого ним кредитного ліміту, зважаючи на те, що кредитний договір він з банком не укладав, а також не довів суду час його надання та збільшення до 20 000 гривень, оскільки як роздруківка про рух коштів, так і Довідка про зміну умов кредитування містять різні розміри кредитного ліміту, останній з яких - 18 810 гривень. Відповідач вважає, що за таких обставин та без наданих підтверджень про обговорення між ним та банком суми кредиту (тіла кредиту), без надання належних та допустимих доказів отримання ним такої суми, які конкретно були запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, а також відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. У його заяві від 02.06.2012 року сума кредитного ліміту взагалі не зазначена, як не зазначена і процентна ставка. Також позивач не надав буду доказів підписання ним Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового кредиту». Докази про укладання 02.06.2012 року ним саме кредитного договору з відповідними істотними умовами щодо відсотків за користування кредитом, строку повернення кредиту, штрафних санкцій за неналежне виконання умов кредитного договору, тощо - суду позивачем не надано. Тому вважає, що позивачем в порушення положень ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів визначення сторонами як розміру кредиту, так і його отримання в такому розмірі, а також докази про ознайомлення його, як споживача послуг, з процентною ставкою по кредиту, та про розміри і підстави відповідальності за невиконання умов кредитування, що в свою чергу виключає стягнення заборгованості за непідтвердженими кредитними правовідносинами, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. З матеріалів справи вбачається, що 02.06.2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Привал надання банківських послуг у ПриватБанку, що складає між ним та банком Договір без номеру. Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах. Передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку Клієнт зобов`язаний виконати зобов`язання з повернення Кредиту ( у тому числі прострочених кредитах і Овердрафту), оплату Винагороди Банку ( п.п.2.1.5.5., 2.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг) Відповідно до п.2.1.12.11 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або в певній Банком частки у разі невиконання Клієнтом та\\або Довіреною особою Клієнта своїх Боргових та інших зобов`язань за цим Договором. Згідно розрахунку заборгованості, відповідач станом на 03.11.2020 року має заборгованість - 20221,91 грн., з яких : - 17746,76 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; - 17746,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; - 0,00 грн. - заборгованість за нарахованим відсотками; - 2475,15 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; - 0,00 грн. - нарахована неня; - 0,00 грн. - нараховано комісії. Крім того, в матеріалах справи міститься Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , згідно якої 02.06.2012 року останньому було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1300,00 грн.. Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушив умови договору № б/н від 02.06.2012 року, укладеного між ним та АТ КБ «ПриватБанк», розмір заборгованості підтверджений документально, але позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа І цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом та договірні. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України вбачається, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві будь-якої інформації про сплату відсотків, строку повернення кредиту, порядку погашення заборгованості, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, надані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно Постанови Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17, "Вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування». Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом установлено, що у анкеті - заяві позичальника від 02.06.2012 року не зазначено жодної інформації про встановлення відповідальності у вигляді пені, не визначено її розмір. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить суд, у тому числі, крім залишку тіла кредиту (від суми, яку фактично отримала в борг позичальник) та заборгованості за відсотками, нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.06.2012 року, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту /або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, що він ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. А тому надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, оскільки в ньому не міститься підпису відповідача, який підтверджував би те, що він у встановленому порядку ознайомлений із їх змістом. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) могли неодноразово змінюватися в період - з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відповідно до статей 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. У частинах першій та третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що позивачем було належним чином повідомлено відповідача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважає узгодженими позивач . Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду 03.07.2019 у справі № 342/180/17, аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 128/1659/17. Щодо заявленого представником позивача клопотання про огляд веб-сайту, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 85 ЦПК України, письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. Відповідно до ч. 7 ст. 85 ЦПК України, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. В даному клопотанні представник позивача вказує, що огляд веб-сайту надасть можливість суду встановити ідентичність витягу з Умов та правил надання банківських послуг, який додано до позову, із оригіналом Умов та правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» та які діяли й були оприлюднені на момент укладення кредитного договору. У той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позову додано паперову копію електронного документа «Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанк», а отже, доказ доставлений до суду, його зміст встановлено та зафіксовано. Також суд вважає, що розміщення певної інформації на веб-сайті не є належним та допустимим доказом обізнаності та розуміння викладених на ньому Умов та Правил саме відповідачем та саме на час укладення відповідного договору, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для проведення огляду електронного доказу за його місцезнаходженням на веб-сайті позивача, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити. Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що відповідач користувався кредитним коштами АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується виписками по кредитному рахунку клієнта. Суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд лише шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, оскільки зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору від 02.06.2012 року судом убачається, що він не містить строку повернення кредиту (користування ним), умов щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, а тому, вимоги в цих частинах задоволенню не підлягають, у зв`язку з необґрунтованістю . Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, які підлягають захисту шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Тому, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума несплаченого тіла кредиту в розмірі 1300,00 гривень. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування частини сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягають до стягнення кошти в сумі 135,13 грн. (1300,00 х 2102,00/20221,91 = 135,13 грн.. На підставі викладеного, ст. ст. 207,526,527,530,549,551,611,611,626,628, 633, 634, 1048,1049,1050,1054, 1056-1 ЦК України, п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», та

Outcome: partial