Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом, в якому просить суд визнати недійсним та скасувати наказ № 76 -К від 02.06.2014 року про звільнення [PERSON] з роботи згідно пункту 2 ст. 40 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді інженера - технолога в ПрАТ „Львівський лікеро-горілчаний завод" з 02.06.2014 року; стягнути з відповідача ПрАТ „Львівський лікеро-горілчаний завод" заробітню плату за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2014 року по час поновлення на роботі та 2 000,00 грн. - моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивачка покликається на те, що наказом № 76-К від 02.06.2014 року її було звільнено з посади інженера -технолога 2 кат. цеху виробництва оцту ПрАТ „Львівський лікеро-горілчаний завод" відповідно до пункту 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі станом здоров'я. Вважає, що дії керівника товариства при виданні незаконного наказу порушують її охоронюване законом право на працю, зокрема працівника - інваліда, а сема : 29.05.2014 року за станом здоров'я отримала документи на оформлення інвалідності 3 групи (загальне захворювання) терміном дії 1 - рік. ( довідка МСЕК серія 10 ААВ № 703941 від 29.05.2014 року). Після пред'явлення відповідної довідки в кадровий відділ товариства, керівником підприємства всупереч вимог трудового законодавства їй було запропоновано переведення через інвалідність на важчу посаду у виробничий цех, де є додаткове фізичне навантаження, незважаючи на те, що в довідці МСЕК зазначено причина інвалідності загальне захворювання та на звороті зазначено характер роботи - канцелярська праця, без зазначення жодних інших умов та характеру праці, а також відсутні будь-які висновки про те, що вона не може виконувати свою роботу через стан свого здоров'я. Роботодавцем не було вжито заходів щодо встановлення факту виявлення її невідповідності займаній посаді чи виконуваній роботі, незважаючи на те, що у її відділі на посаді інженера технолога працюють два працівники, які мають 3 групу інвалідності, та не запропоновано їй роботу, яка б відповідала стану її здоров'я. На підставі наведеного вважає, своє звільнення незаконним, а її порушенні права на працю такими, що підлягають захисту та належному відновленню. Позивачка також вказує, що діями відповідача, які полягають у її незаконному звільненні, їй було завдано моральних страждань, які виразились у втраті душевного спокою, дратівливому стані, через відсутність засобів для забезпечення належного рівня життя. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює у розмірі 2000,00 грн. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак від неї надійшла заява, в якій вона вказує, що заявлені вимоги підтримує та просить суд справу слухати у її відсутності. В судовому засіданні представник відповідача ПрАТ „Львівський лікеро-горілчаний завод" заявлені позовні вимоги позивачки заперечив та просить суд в задоволенні таких відмовити повністю за безпідставністю. Свої заперечення мотивує тим, що підставою для звільнення позивачки з займаної посади стало те, що займана нею посада не відповідала умовам праці, які були рекомендовані МСЕК згідно довідки від 29.05.2014 року, у зв'язку з чим враховуючи рекомендації МСЕК, щодо необхідності умов та характеру праці, шляхом усунення факторів, які були їй протипоказані за станом здоров'я відповідно до Акту санітарно-епідеміологічного обстеження умов праці позивачки [PERSON] складеного на підставі запиту поданого профпатологічним відділенням Львівської обласної клінічної лікарні від 04.06.2013 року та у зв'язку з відсутністю вакантної посади із виконанням канцелярської праці позивачці [PERSON] було запропоновано легшу роботу - оператора 4 розряду цеху тари з виконання робіт по формуванню гофротари, від якої вона відмовилась. Дотримання вимог трудового законодавства при звільненні [PERSON] беззаперечно стверджується результатами проведеної за зверненням позивачки [PERSON] перевірки територіальною інспекцією з питань праці у Львівській області від 15.07.2014 року, згідно якої інспекцією не виявлено на товаристві жодних порушень вимог трудового законодавства, зокрема при звільненні позивачки [PERSON], що підтверджує законність та обгрунтовність такого звільнення та відсутність у діях товариства порушення її прав як працівника, зокрема працівника - інваліда. Проаналізувавши покази сторін, повно та всебічно дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до переконання, що доводи позивачки на які вона покликається, як на обґрунтування своїх вимог не знайшли свого жодного підтвердження в представлених суду доказах та встановлених судом фактичних обставинах справи. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що наказом № 118 від 27.07.1981 року позивачка [PERSON] зачислена машиністом розливу по ІІ розряду в цех розливу в Львівський лікеро-горілчаний завод та наказом № 64 к - від 25.05.1989 року переведена в оцтовий цех змінним технологом. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Наказом № 76-к від 02.06.2014 року ,позивачку [PERSON] звільнено з посади інженера -технолога 2 категорії цеху оцту у зв'язку зі станом здоров'я відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Відповідно п.1 та п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. №9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" на суд покладено обов'язок охороняти конституційні права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується; при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язував звільнення. Згідно оскаржуваного наказу № 76-к від 02.06.2014 року, підставою для звільнення позивачки [PERSON] з займаною нею посади стала Довідка МСЕК серія 10 ААВ № 703941 від 29.05.2014 року; акт відмови від іншої роботи від 30.05.2014 року та протокол профкому № 1 1від 02.06.2014 року. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Відповідно до п. 1, ч.2 ст. 9 Конвенції МОП № 158 „Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця", тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, лежить на роботодавці. Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, судом встановлено, наступні обставини справи : Згідно довідки медико-соціальної експертизи серія 10 ААВ № 703941 від 29.05.2014 року, позивачці [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням та дано висновок про умови та характер праці „канцелярська робота". Згідно закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" визначено, що інваліди в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України та іншими законодавчими актами. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" звільнення інваліда без його згоди не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інваліда. Судом встановлено, що відповідно до запиту на складання санітарно - гігієнічної характеристики умов праці при підозрі у нього професійного захворювання (отруєння) поданого профпатологічним відділенням Львівської обласної клінічної лікарні від 04.06.2013 року та актом санітарно епідеміологічного обстеження від 10.07.2013 року, позивачці встановлено діагноз : хронічний бронхіт в фазі субремісії, ДН І ст., Алергічний риноконьюктивіт, ларинготрахеїт, атопічний дерматит, вазомоторно-алергічний реніт, що не є професійним захворюванням. Ст. 170 КЗпП виключає можливість звільнення працівника з роботи у зв'язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню роботи, якщо працівник згоден перейти на легшу роботу, яку власник зобов'язаний запропонувати працівникові у відповідності з медичним висновком. Судом встановлено, що за результатами проведених досліджень умов та характеру робочого місця позивачки [PERSON], медичних противопоказань, що не відповідають умовам та характеру праці відповідно до рекомендацій МСЕК, у зв'язку з відсутністю вакантної посади із виконання канцелярської праці, відповідачем повідомленням від 30.05.2014 року запропоновано позивачці [PERSON] посаду оператора лінії 4 розряду цеху тари з виконанням робіт по формуванню гофротари, яка згідно умовам та характеру праці є легшою від попередньої посади позивачки та усуває вплив негативних факторів на її здоров'я. Відповідно до акту від 30.05.2014 року, [PERSON] відмовилась від підпису про ознайомлення з даним повідомленням, тим самим відмовилась від запропонованої альтернативної посади оператора лінії 4 розряду цеху з виконанням робіт по формуванню гофротари. Факт доведення до відома пропозиції про можливість переведення на оператора лінії 4 розряду цеху з виконанням робіт по формуванню гофротари та усної відмови від переведення на таку позивачкою [PERSON] не оспорюється. Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Судом встановлено, що у відповідності до норм трудового законодавства відповідач в особі адміністрації товариства звернувся до профкому ПрАТ „ Львівський ЛГЗ" з поданням № 07-26/12 від 30.05.2014 року про надання згоду на звільнення [PERSON] у зв'язку з її професійною непридатністю займаній посаді за станом здоров'я та відмовою від переведення на запропоновану посаду. Згідно витягу з протоколу № 11 від 02.06.2014 року засідання профкому ПрАТ „Львівський ЛГЗ" профспілковим комітетом надано згоду на звільнення [PERSON] за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Судом встановлено, що на підставі звернення позивачки [PERSON] щодо переведення її на іншу посаду та незаконного звільнення, Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області проведено документальну перевірку додержання законодавства про працю у ПрАТ „Львівський ЛГЗ", від 15.07.2014 за результатами якої встановлено дотримання товариством законодавства про працю та вимог загальнообов'язкового держаного соціального страхування, зокрема з підстав розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Аналіз наведених правових норм та зібраних по справі доказів свідчать про те, що, видаючи оскаржуваний наказ, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням усіх можливих заходів для забезпечення прав позивачки на працю, у зв'язку неможливістю за станом здоров'я виконувати посадові обов'язки, що повністю спростовує доводи позивачки та доводить перед судом факт законності та обгрунтовності винесення оскаржуваного наказу про звільнення позивачки, що в свою чергу доводить безпідставність позовних вимог.

Outcome: dismissed