Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 17.12.2012 року, відповідач отримала кредит у розмірі 35769.05 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число місяця, відповідач надає банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приват Банк» умовами та правилами, тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується її підписом. У зв`язку з порушеннями зобов`язань, відповідач станом на 23.04.2018 року має заборгованість за кредитом в розмірі 105776.64 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та просила задовольнити, пояснивши, що попередньо у відповідача була заборгованість по кредитним лініям, в результаті чого вона уклала Генеральну згоду про реструктирізацію заборгованості та приєдналась до Умов та правил надання кредиткних карт. Генеральною угодою було визначено суму сплати кредиту, розмір відсотків, пеня та штраф в разі порушення умов угоди. Пояснила, що дійсно рішенням Новоукраїнського районного суду від 07.09.2011 року стягнуто з відповідача заборгованості за кредитним договором №KGNUGR0000000002 від 26.09.2008 року, але виконавчий лист було відкликано, на підтвердження надала до матеріалів справи постанову про поверення виконавчого листа. Представник відповідача Присяч Я.А . в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, вказавши, що відносно [PERSON] є рішення Новоукраїнського районного суду від 07.09.2011 року про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №KGNUGR0000000002 від 26.09.2008 року, а тому вважає, що Генеральна угода укладена з порушенням закону та не може бути повторно стягнуто заборгованість по одному і тому ж кредиту. Просить відмовити в позові, та застосувати до позовних вимог строк позовної давності у відповідності ст. 258 ЦК України. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив слідуючі обставини і визначив відповідно до них правовідносини, які виникли між сторонами. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 17.12.2012 року, відповідач [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали дану угоду з ціллю створення умов для виконання відповідачкою обов`язків по кредитним договорам №SAMDN40000011735038 від 21.02.2007 року та №KGNUGR0000000002 від 26.09.2008 року та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт. Відповідно п.1 даної Генеральної угоди сторони узгодили умови реструкторизації заборгованості по вищезазначеним договорам, а саме частково зменшили заборгованість визначивши остаточну суму заборгованості по договору №SAMDN40000011735038 від 21.02.2007 року в розмірі 6442.88 грн. та по договору №KGNUGR0000000002 від 26.09.2008 року в розмірі 31757.17 грн., також визначили, що дата кінчевого погашення заборгованості становитиме 31.12.2017 року. Відповідно п.2 Генеральної угоди сторони узгодили. Що банк надає поичальнику [PERSON] терміновий кредит в розмірі 35769.05 грн. на термін 60 міяців, з 17.12.2012 року по 31.12.2017 року, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% в на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, (тобто 18% на рік). Відповідач своїм підписом підтвердила, що дана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання продукту кредитних карт (а.с.9а). ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов"язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в рахунок реструкторізації у розмірі, встановленому договором. Пунктом 2.1 Генеральної угоди передбачено обов`язок позичальника по погашенню заборгованості з «1» по «25» число кожного місяця у сумі 913.17 грн. для погашення заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2017 року. Згідно із п. 2.5 Генеральної угоди, позичальник забов`язується повернути суму кредиту, відсотки, винагороду відповідно до умов Генеральної угоди та Умов та правил. Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує штраф у розмірі 10411,32 грн. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банках рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручитилем, а також будь-який іншій заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаня зобов"язань перед банком. Згідно із п. 2.10 Генеральної угоди, позичальник доручає банку без додаткової згоди, перераховувати кредитні кошти в день надання кредиту в розмірі 2431.10 грн. на будь-який відкритий в банку рахунок. Відповідач порушила умови угоди та станом на 23.04.2018 року року має заборгованість перед банком в розмірі - 105776 грн. 64 коп., яка складається з наступного: 29215.99 грн. - заборгованість за кредитом; 20416.71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 35418.81 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штраф - 20725.13 грн., відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, що підтверджується розрахунком (а.с. 6-7). Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховним Судом України викладеними у постанові від 06.11.2013 року у цивільній справі № 6-116цс13 та у постанові від 03.06.2015 року у цивільній справі № 6-31цс13. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. В своїх поясненнях представник відповідача також, вказував на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р., а саме, що Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору». При цьому сторони не заперечували, що рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме на підставі анкети-заяви від 20.02.2007 року та рішення суду№2-3666/11 від 18.09.2011 року відсутнє на виконанні та виконавчий лист був повернутий стягувачу на їх вимогу, а саме ПАК КБ"Приватбанк" у зв`язку з переукладення генеральної угоди 17.12.2012 року(а.с.9) На спростування доводів представника відповідача, суд звертає увагу, що правова позиція ВП від 03.07.2019 року стосується договірних відносин, які виникли на підставі Анкети-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору», але в даних відносинах після анкети було переукладено генеральну угоду 17.12.2012 року, що спростовує покази представника відповідача. Дослідивши Генеральну угоду укладену між банком та відповідачкою [PERSON] , яка була укладена добровільно 17.12.2012 року чітко вбачається, що умовами даної угоди визначено сума боргу, відсоткова ставка, строки погашення періодичних платежів та термін повного погашення боргу. Дана угода підписана відповідачкою, про що остання та представник не заперечували та не оскаржували справжність її підпису, а тому приходить до переконання, що між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір і якому обумовлено всі його істотні умови.(а.с.9) Відповідач в порушення умов кредитного договору та наведених норм ЦК України, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав та не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в межах строку позовної давності. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним, договором встановлено відповідальність. У Постанові Великої палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки по кредиту припиняється після закінчення терміну кредитування, що визначений договором або в разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Перебіг позовної давності в межах строку кредитування починається після невиконання або неналежного виконання позичальником боргу по внесенню чергового платежу і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Тобто, після 31.12.2017 року, закінчення строку дії договору, нараховані банком відсотки є незаконними та стягненю не підлягають. Сума відсотків станом на 31.12.2017 року, згідно розрахунку становлять 19131.21 грн. Представником відповідача заявлено письмове клопотання щодо застосування спеціального строку позовної давності у відповідності ст. 258 ЦК України (а.с. 112). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно ст. 258 ЦК України, до пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позов до суду подано 07.06.2018 року, тобто в межах загального строку позовної давності. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (§ 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; §570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тому, заборгованості за пенею підлягає стягненню в межах спеціального строку позовної давності (1 рік), що передує до дня звернення позивача до суду, тобто з 07 червня 2017 року по 07.06.2018 року, що становить 11686.30 грн. Також, віповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за оден й те саме порушення. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 грудня 2016 року №6-248цс15. Тому суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 20725.13 грн. задоволенню не підлягають. На час розгляду справи в суді відповідач та її представник не подали доказів повного виконання нею кредитного зобов`язання, також не надали доказів, якіб підтвердили перебування на виконанні у відділі ДВС виконавчого листа відповідно до рішення Новоукраїнського районного суду від 07.09.2011 року про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №KGNUGR0000000002 від 26.09.2008 року. Натомість в матеріаліх справи мається Генеральна угода від 17.12.2012 року, яка підписна відповідачкою, про що ні відповідачка ні її представник не запереили та не ставили під сумнів дану угоду. Судом встановлено, що згідно постанови про повернення виконавчого документу від 27.12.2012 року, виконавчий лист №2-366/11 виданий 18.09.20111 року на підставі рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2011 року про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №KGNUGR0000000002 від 26.09.2008 року в розмірі 25891.65 грн. було повернуто за заявою стягувача. З урахуванням встановлених обставин справи і відповідних їм правовідносин, суд вважає, що відповідач порушила вимоги ст.ст. 526, 530 ЦК України і не виконала належним чином умов кредитного договору (Генеральної угоди). Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу є частково обгрунтованими та позов підлягає частковому задоволенню, зокрема в розмірі 60033 грн. 50 коп., з яких 29215.99 грн. - заборгованість за кредитом; 19131.21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11686.30 грн. - заборгованість за пенею, (29215.99+19131.21+11686.30=60033). В частині позовних вимог про стягнення штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 20725.13 грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 1285.50 грн. та пені в розмірі 23732.51 грн. відмовити за необгрунтованістю. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування судових витрат понесених позивачем пропорційно сумі задоволення позовних вимог, що складає сплачена сума судового збору в розмірі 1762.00 грн. маємо (60033.50:105776.64х1762,00)= 1000 грн. 02 коп. На підставі ст.ст. 525, 526, 626, 628, 629, 633-634, 638, 530, 610, 611, 629, 631, 1049, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial