Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення\~\~заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору MKRWRG17950165 від 12.09.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 19914,63 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами\~ надання кредиту фізичним особам "Розстрочка", складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача в заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості за Кредитом здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Однак, відповідач порушив свої зобов`язання та станом на 24.09.2015 року допустив заборгованість перед банком в сумі 51760,01 грн., яка складається з наступного: 18224,78 грн. - заборгованість за кредитом; 9,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2977,25 грн. заборгованість по комісії; 27607,55 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договром, а також штрафи 500 гривень фіксована частина та 2440,95 гривень процентна складова. Враховуючи наведене, представник позивача у своєму позові просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, [PERSON] у позовній заяві та клопотанні, наданому суду, просив дану справу розглянути у відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, однак просить застосувати до вимоги про стягнення пені строк позовної давності, стягнувши з нього пеню лише за останній рік перед зверненням до суду, як це передбачено ЦК України. Оскільки він Умови надання кредиту, на які посилається позивач, не підписував та не був ознайомлений про збільшений строк позовної давності, тому просить застосувати до вимоги про стягнення пені строк давності визначений ст.258 ЦК України в один рік. \~ Заслухавши відповідача, вивчивши обставини справи та дослідивши докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору\~ MKRWRG17950165 від 12.09.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 19914,63 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами\~ надання кредиту фізичним особам "Розстрочка", складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача в заяві. Відповідно до п.1.2.5 Умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, за відсотками, по перевитратах платіжного ліміту, сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. У відповідності до ст.ст.526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). З матеріалів справи, досліджених у ході судового розгляду, вбачається, що [PERSON] порушив свої зобов`язання за умовами вищевказаного договору та станом на 24.09.2015 року допустив заборгованість перед банком в сумі 51760,01 гривень, яка складається з наступного: 18224,78 грн. - заборгованість за кредитом; 8,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2977,25 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;\~27607,55 грн. - пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2440,95 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У частині 2 ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом достовірно встановлено, що відповідачем [PERSON] було порушено умови кредитного договору, зокрема він прострочив свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, отже, в даному випадку, має місце порушення строків виконання зобов'язання відповідачем. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальну і спеціальну. Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). Разом з тим, згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. В ході розгляду справи було встановлено, що строк позовної давності відносно вимог повернення кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат банку по розділам 2.1, .2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.5.1, 2.5.2, 2.16, 3.1, 3.17 Умов та правил, за кредитним договором між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], відповідно до п.1.7.31 Умов та правил складає 50 років. Однак, Верховний Суд України у правовій позиції у справі №6-16цс15 висловив правову позицію у Постанові від 11 березня 2015 року наступним чином: "Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже у цій справі зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У звязку із цим доводи позичальника про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна визнавати необґрунтованими. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором". З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що [PERSON] з 12.09.2013 року не вносив коштів на погашення заборгованості за кредитним договром. Таким чином, саме з цього часу розпочинається відлік позовної давності, оскільки вже тоді позивач довідався про порушення своїх прав. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з [PERSON] пені в сумі 27607,55 гривень підлягає до задоволення частково, оскільки Умови та правила, які додані позивачем до позовної заяви, не місять підпису [PERSON] про ознайомлення з ними, за таких обставин, з урахуванням правової позиції ВСУ, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача пені лише за один календарний рік перед зверненням до суду на суму 6483,31 грн. Також, не підлягають до стягнення 2977,25 гривень комісії та штрафи - 500 гривень (фіксована частина) та 2440,95 гривень (процентна складова), оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, визначений ст.258 ЦК України. Вимога позивача про стягнення з [PERSON] боргу по тілу кредиту в сумі 18224,78 гривень, заборгованості по процентах в сумі 9,48 гривень підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, виходячи з того, що позов частково задоволено, тому судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 гривень присуджуються позивачеві з відповідача. \~\~\~\~\~\~

Outcome: partial