Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 21 серпня 1993 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у Дмитрівській сільській раді Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №17. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, які досягли повноліття. Причиною розпаду сім'ї, як зазначає позивачка, стало те, що на даний час вони проживають окремо через різні характери, сімейне життя і ведення спільного господарства припинено близько півроку, що стало підставою для звернення її до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилась, представник позивачки надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судові засідання неодноразово не з'явився. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, а тому в силу абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені йому належним чином. Однак останінй причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних у даній справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про укладання шлюбу [NUMBER] від 21.08.1993 року (а.с.4), 21.08.1993 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований у Дмитрівській сільській раді Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №17. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки більш ніж півроку тому, відносини не підтримують, втратили почуття поваги та кохання один до одного. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у зв'язку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу, позивачка змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". В поданій до суду заяві, остання просила залишити їй прізвище "[PERSON]", тому підстав для зміни прізвища позивачки суд не вбачає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved