Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

29.01.2010 р. [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] філії ДП "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Одесадіпродор" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, ДП "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" та Державної служби автомобільних доріг України про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.05.2010р. за клопотанням [PERSON] відповідача [PERSON] філію ДП "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Одесадіпродор" було замінено на належного відповідача ДП "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі [PERSON] філії ДП "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Одесадіпродор". Під час попереднього судового засідання позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно яких просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити позивача на посаді, стягнути з ДП "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі [PERSON] філії ДП "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Одесадіпродор" на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2010 року за заявою позивача були залишені без розгляду позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на посаді, стягнення з ДП "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі [PERSON] філії середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 22 квітня 2010 року по момент постановлення рішення суду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона працювала у [PERSON] філії ДП "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Одесадіпродор" на посаді інженера-економіста планово-виробничого відділу. Після її звільнення згідно наказу № 53-к від 21.12.2009 року відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітної платі в встановлені законодавством строки. У зв'язку з цим позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у період з дня звільнення - 01.01.2010 року по 21.04.2010 року день фактичного розрахунку в сумі 10397,09 грн. Крім того, позивач вказує, що затримка у виплаті заробітної плати та невиплата середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати спричинило їй моральну шкоду, яку позивач оцінює у 5000 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що затримка у виплаті заробітної плати виникла не з вини підприємства. У підприємства існувала велика дебіторська заборгованість та не було достатніх коштів для того, щоб здійснити остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем. Тому відповідач вважає, що не повинен виплачувати середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати та моральну шкоду. Представник третьої особи - Державної служби автомобільних доріг України в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Розглянувши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] працювала у [PERSON] філії ДП "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Одесадіпродор" інженером-економістом планово-виробничого відділу та згідно з наказом № 53-к від 21.12.2009 року була звільнена з посади з 30 грудня 2009 року у зв'язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст.40 КЗпП України. При звільненні позивачу не було виплачено нараховану заробітну плату за період жовтень-грудень 2009 року, що підтверджується листом Департаменту праці та соціальної політики [PERSON] міської ради від 16.02.2010 року. Остаточний розрахунок по заробітній платі було здійснено 21.04.2010 року, що підтверджується випискою по зарплатному рахунку [PERSON] та не заперечується відповідачем. Але, всупереч вимогам ч.1. статті 117 КЗпП позивачу не було виплачено середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку. Середній заробіток позивача складає 2835,57 грн. на місяць, тому за період затримки розрахунку з 01.01.2010 року по 21.04.2010 року заборгованість складає (2835,57 грн. х З міс.20 дн. ) 10397,09 грн. При розрахунку середнього заробітку [PERSON] суд керувався розміром фактично нарахованої та виплаченої позивачу заробітної плати згідно виписки по зарплатному рахунку. Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Посилання відповідача на відсутність грошових коштів для проведення в установлений законом строк належних при звільненні виплат судом не можуть прийняті до уваги, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, відповідачем порушено встановлені трудовим законодавством строки виплати позивачу суми розрахунку при звільненні, та невиплачений працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому дана сума підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що діями відповідача були порушенні конституційні права позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, що встановлено ст. 43 Конституцію України. Суд бере до уваги наведені позивачем доводи на обґрунтування моральної шкоди. Існування заборгованості по заробітній платі та невиплата середнього заробітку за час затримки розрахунку завдавала позивачу моральних страждань, оскільки вона тривалий час не мала можливості забезпечити себе, а також членів своєї сім'ї, зокрема двох неповнолітніх дітей, що знаходяться на її утриманні, були порушенні нормальні життєві зв'язки позивача. Однак суд вважає, що розмір моральної шкоди визначений позивачем не відповідає характеру, тривалості і тяжкості моральних страждань, в зв'язку з цим, з відповідача має бути стягнуто 3000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позову слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. До судових витрат згідно зі ст.79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення. Оскільки при зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення, судові витрати стягуються з відповідача у дохід держави. Таким чином з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 103грн.97 коп.. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120грн.

Outcome: partial