Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

В квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначав, що 23.10.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання останньою заяви про відкриття поточного рахунку. Відповідно до договору відповідачу був встановлений кредитний ліміт на поточний рахунок 26009053205040 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта. 22.07.2015 року [PERSON] припинила господарську діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У зв'язку з порушенням зобов'язань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку відповідач станом на 01.03.2017 року має заборгованість 101278,53 гривень, яка складається з: -заборгованості за кредитом у розмірі 16000 грн. 00 коп.; -заборгованості за процентами в розмірі 32694 грн.77 коп.; -заборгованості за пенею в розмірі 45287 грн. 76 коп.; -заборгованість за комісією в розмірір 7296 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Позивач проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. Положення ст.ст.\~546,\~548-551 ЦК України\~вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі.\~\~ Відповідно до ст.\~611, ч. 2 ст.\~612, ст.ст.\~623-625, ч. 1 ст.\~1049, ст.\~1050 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання останньою заяви про відкриття поточного рахунку. Відповідно до договору відповідачу був встановлений кредитний ліміт на поточний рахунок 26009053205040 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, [PERSON] після укладення шлюбу 22 квітня 2014 року, актовий запис № 71, було змінено прізвище на Осадча. Також в судовому засіданні було встановлено, що 22.07.2015 року відповідач припинила господарську діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.\~ст.\~47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Вищезазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 04.12.2013 року (справа №6-125цс13) та в силу положень\~ст.360-7 ЦПК України\~є обов'язком для судів при застосуванні цих норм права. При цьому, відповідач, підписавши заяву та ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», погодився з тим, що вказані документи є складовою частиною кредитного договору. Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 16000 грн. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 01.03.2017 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 101278 грн. 53 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 16000 грн. 00 коп.; заборгованості за процентами в розмірі 32694 грн. 77 коп.; заборгованості за комісією в розмірі 7296 грн. 00 коп.; нарахованої пені в розмірі 45287 грн. 76 коп. Що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач [PERSON] порушив зобов'язання за даним договором, а тому суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Таким чином на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 1600 грн.

Outcome: approved