Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись, що вона розлучена з відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис № 112 від 16.11.2004, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області. Зазначає, що від вказаного шлюбу вони з відповідачем мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. На даний час, а саме з 01.09.2017, син навчається в Маслівському аграрному коледжі ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету ІІ рівня акредитації на ІІІ курсі денної форми навчання за державним замовленням із спеціальності "Технологія виробництва і переробка продукції тваринництва". Змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, син не має, тобто потребує батьківського утримання та матеріальної допомоги. Під час навчання син проживає у гуртожитку на платній основі. Оплата за проживання в гуртожитку на рік становить 2800 грн, стипендія складає 970 грн в місяць. Також здійснюються додаткові витрати на придбання навчально-методичних посібників, підручників, харчування, одягу, проїзду. Вона з 23.05.2019 по даний час зареєстрована як безробітна в Рокитнянській районній філії Київського обласного центру зайнятості. Зазначає, що відповідач на даний час офіційно працевлаштований за кордоном та являється інвалідом ІІ групи. Окрім того, відповідач має заборгованість по аліментах, яка становить 32954,90 грн. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня звернення до суду з позовом та до закінчення сином навчання - до 30.06.2022. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала та пояснила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Разом з тим, вона за станом здоров"я не може працювати та перебуває на обліку в центрі зайнятості, де отримує допомогу по безробіттю. Також уточнила, що доказів того, що відповідач працює, вона не має. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов свого довірителя підтримала і також показала, що інші докази щодо обставин в обгрунтування позову окрім, як як слова позивача, відсутні. Відповідач та його представник, будучи налженим чином повідомленими, в судове засідання не з"явилися. Натомість представник подав до суду відзив на позов та заяву про розгляд справи у їх відсутності, якою також просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що його довіритель не має реальної можливості надавати синові матеріальну допомогу на період його навчання, оскільки являється інвалідом ІІ групи та ніде не працює. Також зазначив, що посилання позивача на те, що його довіритель влаштований на роботу за кордоном, не відповідає дійсності. Крім того, у Рокитнянському ВДВС на виконанні перебуває виконавчий лист № 2-546/2004 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття. За вказаним виконавчим листом нараховано заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 20130,35 грн. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що з 16.11.2004 сторони розірвали шлюб, що доводиться копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області. В даному шлюбі в сторін народився [INFO] син [PERSON] , який з 01.09.2017 по даний час навчається в Маслівському аграрному коледжі ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету ІІ рівня акредитації на ІІІ курсі денної форми навчання за державним замовленням із спеціальності "Технологія виробництва і переробка продукції тваринництва". Термін закінчення навчання - 30.06.2022, що підтверджується виданою вказаним навчальним закладом довідкою № 401 від 17.10.2019. Син сторін спору отримує щомісячно стипендію в розмірі 970.00 грн та проживає у гуртожитку. Проживання в останньому є платним та становить 2800.00 грн на рік. Відповідач не працює та перебуває на обліку як безробітна у Рокитнянській районній філії Київського обласного центру зайнятості, де включаючи з травня по вересень 2019 включно отримує допомогу по безробіттю, середній розмір якої становить 2110.56 грн. З довідки Рокитнянського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області від 18.11.2019 № 13108 вбачається, що станом на 01.08.2019 відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 26376,67 грн. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст.83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, мають регулюватися положеннями ст.ст. 199, 200 СК України. Відповідно до вимог ст.199, 200 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Як вбачається, відповідач, маючи статус інваліда ІІ групи, є непрацездатним та відповідно отримує пенсію по інвалідності. Доказів отримання ним інших доходів матеріали справи не містять. Не надала їх і сторона позивача. Доводи останньої з приводу працевлаштування відповідача та отримання ним таким чином інших доходів окрім пенсії, не грунтуються на отриманих у справі доказах окрім словесних тверджень про це самої відповідачки. Наразі, останні не можуть бути належними та допустимими доказами такої обставини. Зважаючи на викладене, а також встановлену судом обставину наявності заборгованості відповідача по аліментах, суд приходить до висновку, що позивач не довела належними та допустимими доказами, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на період його навчання. Позов таким чином не грунтується на встановлених обставинах спору та законі, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed