Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Троїцьке-Агро М" про визнання безпідставною відмови на вилучення земельної ділянки та надання дозволу на вчинення певних дій без згоди землекористувача. Мотивує позов тим, що він працював різноробочим в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Першотравневе» та був членом вказаного КСП. Згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» він отримав право на земельну частку(пай) в фонді земель державної власності. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 12.08.2008 року, яке набрало законної сили за позивачем визнано право на земельну частку (пай) за рахунок земель державної власності переданих Чорнобаївською райдержадміністрацією в довгострокову оренду ТОВ "Троїцьке -Агро М". Відповідно до вказаного рішення він має право на оформлення права власності на земельну ділянку із земель, які перебувають в оренді відповідача. Орендар не надає згоди на вилучення земельної ділянки, і внаслідок відсутності нотаріальної згоди Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області відмовило йому у виготовленні технічної документації із землеустрою. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки площею 2,38 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель державної власності без згоди орендаря. В судове засідання позивач не з"явився, в поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити в його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача ТОВ "Троїцьке-Агро М" в судове засідання не з"явився. 20.03.2018 року до суду надійшла заява, в якій відповідач просить розглянути справу без участі представника ТОВ "Троїцьке-Агро М". В поданих раніше поясненнях зазначали, що позивач не мав права на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності, оскільки не був членом КСП на відповідну дату, тобто на 27.01.1997 року. Тому позов не визнають. Крім того вказували, що товариство не являється розпорядником земель державної власності і немає повноважень надавати погодження на вилучення земельних ділянок, і тому просили в позові відмовити. Третя особа Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області в судове засідання представника не направило. Відповідно до письмових пояснень (а.с. 27,28) зазначають про необхідність отримання позивачем згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки. Посилаючись на ст. 6 Господарського кодексу України, вказують на неможливість втручання органів державної влади у господарські відносини. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон) визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. У відповідності до ч. 3 ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Судом встановлено, що у 2008 році [PERSON] звернувся з позовом до Чорнобаївського районного суду про визнання за ним права на земельну частку (пай) за рахунок земель державної власності. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 12.08.2008 року, яке набрало законної сили за позивачем визнано право на земельну частку (пай) за рахунок земель державної власності переданих Чорнобаївською райдержадміністрацією в довгострокову оренду ТОВ "Троїцьке - Агро М", після закінчення строку дії договору оренди, тобто 01.11.2017 року ( а.с. 7-11). За положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним рішенням встановлено право [PERSON] на земельну частку (пай), а тому заперечення відповідача ТОВ "Троїцьке-Агро М", що позивач не мав права на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності, судом до уваги не приймаються. У зв"язку зі спливом терміну дії договору оренди як умови, викладеної в резолютивній частині рішення суду, позивач в листопаді 2017 року розпочав збирати документи, необхідні для отримання у власність земельної ділянки. [PERSON] було встановлено, і про це зазначає відповідач у відзиві на позов, що ТОВ "Троїцьке-Агро М" 01.11.2012 року укладено додаткову угоду до договору оренди, якою внесено зміни щодо терміну дії договору, і зазначено - 49 років. Тобто у 2017 році, як це вказано в рішенні суду № 2-709/2008, термін дії договору не закінчився. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач згоди на вилучення земельної ділянки позивачу не надає. 08 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявою щодо роз"яснення можливості виготовлення технічної документації на земельну частку (пай), яка підлягає передачі йому у власність за рішенням суду, без згоди землекористувача (а.с. 19). Листом № В-21925/0-10501 від 11.12.2017 Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області йому було роз"яснено необхідність отримання нотаріальної згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки. Тобто для виготовлення технічної документації та оформлення права власності на пай позивач має подати відповідні документи до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, але не може здійснити такі дії через відсутність погодження відповідача як землекористувача. Тож між сторонами існує спір щодо порядку реалізації права на набуття у власність земельної ділянки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК), Земельного кодексу України (далі ЗК) та інших нормативно-правових актів України. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 6 ст. 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, крім іншого, мають включати письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду. Як зазначено вище, за позивачем рішенням суду було визнано право на земельну частку (пай) за рахунок земель державної власності переданих Чорнобаївською райдержадміністрацією в довгострокову оренду ТОВ "Троїцьке Агро М", після закінчення строку дії договору оренди, тобто після 01.11.2017 року. Рішення набрало законної сили і враховуючи положення ст. 18 ЦПК України є обовязковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.5 ЦПК). Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Порушене право може бути захищено у спосіб, хоча і не передбачений зазначеною нормою, законом чи договором, але такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що право позивача на набуття у власність земельної ділянки не визнається відповідачем, але є правомірним, оскільки встановлено рішенням суду, що набрало законної сили, то таке право підлягає захисту і може бути захищене у спосіб, обраний позивачем, оскільки він відповідає вимогам закону. Згідно ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги [PERSON] про стягнення судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved