Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 96 000 грн., 3% річних в сумі 220,93 грн. та суму одержаних доходів за час користування грошовими коштами в розмірі 96 000 грн. і покласти на останнього судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21 липня 2015 року між нею та ТзОВ "Лізингова компанія "Ваш авто" укладено договір фінансового лізингу, згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у її користування автомобіль, а вона зобов'язувалася сплачувати лізингові та інші платежі по договору. Цього ж дня на виконання умов договору нею було здійснено перерахунок грошових коштів в сумі 96 000 грн. як оплату на розрахунковий рахунок відповідача, що підтверджується відповідною квитанцією. Оскільки, між ними не було підписано додаток № 3 до даного договору, що містить істотні умови договору, а окремі пункти договору фінансового лізингу суперечать положенням Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про захист прав споживачів», вона звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні зменшила свої позовні вимоги пояснивши, що 21 липня 2015 року між нею та ТзОВ "Лізингова компанія "Ваш авто" укладено договір фінансового лізингу, згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у її користування автомобіль, а вона зобов'язувалася сплачувати лізингові та інші платежі по договору. Цього ж дня, на виконання умов договору, нею було здійснено перерахунок грошових коштів в сумі 96 000 грн. як авансову оплату за автомобіль марки NEW RENAULT SANDERO STEPWAY на розрахунковий рахунок відповідача. Протягом обіцяних днів предмет лізингу їй так і не був переданий. Стверджує, що під час попередніх переговорів представником компанії її було введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Оскільки між ними не було підписано додаток № 3 до даного договору, що містить істотні умови договору, а окремі пункти договору фінансового лізингу суперечать положенням Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про захист прав споживачів», вона звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача реєстраційний платіж в сумі 96 000 грн., 3% річних в сумі 220,93 грн. і покласти на останнього судові витрати та витрати за розміщення оголошення у пресі. Представник відповідача, в судові засідання не з`явився, будучи належним чином, відповідно до чинного законодавства викликаним в судове засідання, тому суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, 21 липня 2015 року між [PERSON] та ТзОВ "Лізингова компанія "Ваш авто" укладено договір фінансового лізингу, згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача автомобіль, а позивач зобов'язалася прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Ст. 17 вказаного договору визначено, що додатками до даного договору є: додаток № 1 до договору фінансового лізингу, де сторонами вказано графік сплати авансового внеску, додаток № 2 до договору фінансового лізингу, де сторонами зазначено специфікацію предмету лізингу, а в додатку № 3 до договору міститься графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. П. 8.5 Договору передбачено, що всі платежі, які визначаються у додатку № 1 та додатку № 3 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем згідно вказаних додатків на підставі рахунків виставлених лізингодавцем. Разом з цим, як встановлено судом, додаток № 3 до даного договору, який є невід"ємною частиною договору фінансового лізингу та містить істотні умови договору, які підлягають обов"язковому погодженню сторонами, сторонами підписано не було. Відповідно до п. 1.7 даного договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Відповідно до п. 8.1 договору, складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 та № 2 до цього договору, які є його невід'ємною частиною. Згідно з п. 9.1 договору фінансового лізингу, авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 % від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у специфікації. Судом встановлено, що на виконання умов додатку № 1 до договору фінансового лізингу [PERSON] 21 липня 2015 року згідно квитанції № 120 від 21 липня 2015 року сплатила авансовий платіж в розмірі 96 000 грн. Згідно п. 10.1 розмір щомісячних лізингових платежів розраховується наступним чином: вартість предмета лізингу помножена на коефіцієнт. Згідно п. 10.3 на момент укладання договору сторонами визначено розмір щомісячного платежу, що складає 226,86 доларів США, що складає 5558, 07 грн. Також, вказаним пунктом договору передбачено, що у випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу сторони зобов"язані підписати Додаток № 3 до даного договору, що встановлює графік сплати лізингових платежів або план відшкодування. Згідно вимог ч.1 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 1 статті 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. За змістом ч.1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст. 6 даного закону, договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Стаття 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає право лізингоодержувачу: 1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; 2) відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або мовам договору, специфікаціям; 3) вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; 4) вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. У випадку якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляться недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати: 1) заміни речі, якщо це можливо; 2) відповідного зменшення розміру плати за користування річчю; 3) безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення; 4) розірвання договору і відшкодування збитків, які були йому завдані (ч.2 ст.768 ЦК України). Положеннями статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Погоджені сторонами платежі, які входять до складу лізингового платежу, відповідають вимогам статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки нормами вказаної статті передбачено оплату не лише вартості предмета лізингу, а й інших витрат лізингодавця, пов'язаних з виконанням умов договору. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. В ст.18 цього Закону наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, який не є вичерпним та визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно з п. 12.1 договору фінансового лізингу передбачено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж та повністю або частково сплатив авансовий платіж та не отримав транспортний засіб має право розірвати даний договір, однак в цьому випадку лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання в розмірі 40% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку адміністративний платіж за договором лізингоодержувачу не повертається. Однак, вказана стаття договору суперечить положенням п.4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору суд вважає несправедливою умовою договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, в судовому засіданні встановлено, що в договорі фінансового лізингу укладеному між [PERSON] та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» 21 липня 2015 року, обмежені права позивача, як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживача», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства. Крім того, додаток № 3 до даного договору, який є невід"ємною частиною договору фінансового лізингу та містить істотні умови договору, які підлягають обов"язковому погодженню сторонами, сторонами підписано не було, а тому суд приходить висновку, що позовні вимоги про про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого авансового платежу в сумі 96 000 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, суд погоджується з наданим [PERSON] розрахунком 3% річних за користування відповідачем її грошовими коштами та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 220 грн. 93 коп. На підставі вищевикладеного та відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в доход держави в розмірі 962 грн. 21 коп. Крім того, стягненню підлягають також витрати позивача за розміщення оголошення в пресі в сумі 336 грн. На підставі викладеного, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживача», ч. 1 ст.203, ч.1 ст. 806, ч.1 ст. 807, ч.1 ст. 808 ЦК України,

Outcome: approved