Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.07.2007 року в розмірі 30926,72 гривень та сплачений ними судовий збір в розмірі 1378,00 гривень. На обґрунтування позовну зазначено, що 31.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" . 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). В порушення умов кредитного договору та законодавства України [PERSON] свої зобов'язання не виконала, а саме: частково здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань [PERSON] станом на 05.06.2016 року, має заборгованість в сумі 30926,72 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2693,73 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 23154,72 гривень, заборгованість за пенею та комісією 3129,38 гривень, і штрафи: 500,00 гривень (фіксована частина), 1448,89 гривень (процентна складова). Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.3). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Просить застосувати строк позовної давності.(а.с.36). Суд, враховуючи думку позивачки, дослідив письмові матеріали справи, вважає, позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується заявою та умовами і правилами надання банківських послуг, підписаними відповідачем (а.с.11-17). Станом на 05.06.2016 року прострочена заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ ПриватБанк за кредитним договором № б/н від 31.07.2007 року становить 30926,72 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2693,73 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 23154,72 гривень, заборгованість за пенею та комісією 3129,38 гривень, і штрафи: 500,00 гривень (фіксована частина), 1448,89 гривень (процентна складова). (а.с.6-10). Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Зважаючи на те, що останній платіж відповідачкою [PERSON] було здійснено 25.10.2013 року, та враховуючи, що з даним позовом позивач звернувся до суду 21.06.2016 року, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права без пропуску строку позовної давності. Щодо спеціальної позовної давності суд зазначає, що як вбачається з частини 2 пункту 1 статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03 вересня 2014 року (справа №6-100цс14). Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності. Тому, суд вважає необхідним стягнути нараховану суму неустойки в межах строку спеціальної позовної давності, а саме в межах одного року до звернення із позовом до суду, що рахується з 01.06.2015 року і складає суму 1929,38 грн. відповідно до наданого позивачем розрахунку. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 617 ЦК України. Отже, відповідачка зобовязана виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобовязання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та врахувати всі ризики, що повязані з грошовими зобовязаннями. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, суд приходить до висновку, що відповідачка не виконала зобов'язання за кредитним договором тому позов підлягає частковому задоволенню. Суд, вважає необхідним застосувати спеціальний строк позовної давності встановлений до вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом 2693,73 грн., заборгованість по процентам 23154,72 грн., заборгованість за пенею та комісією 1929,38 грн. (3129,38 грн. 1200,00 грн. (поза межами спеціального строку позовної давності) = 1929,38 грн.), штраф (процентна складова) 1448,89 грн., а усього заборгованість в сумі 29226,72 грн. Крім того, суд вважає необхідним відмовити ПАТ КБ « Приват Банк» у його вимогах до відповідачки щодо стягнення фіксованої суми штрафу за порушення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, оскільки визначення фіксованого штрафу (неустойки), що закріплена у кредитному договорі, не відповідає поняттю неустойки, передбаченому в цивільному законодавстві України, тобто неустойкою не може бути фіксована сума штрафу. Також суд зазначає, що згідно\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, з відповідача у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 292 грн. 26 коп. Повний текст рішення виготовлено 12 грудня 2016 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial