Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації, т.о. Свередюк Р.Й. про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 04 вересня 2013 року його було прийнято на посаду спеціаліста по експлуатації автотранспорту відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації. Наказом № 1-к від 05 січня 2015 року позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач зазначив, що в установі не було скорочення чисельності штату працівників та змін в організації виробництва і праці, скорочення було проведено з метою звільнення саме його. Крім того, відповідач не попередив позивача про майбутнє скорочення посади. Позивач є членом профспілки працівників освіти, сплачує внески, однак при звільненні згода профспілкової організації на його звільнення отримана не була. При звільненні не було дотримано вимог ст. 42 КЗпП щодо переважного права на залишення на роботі, оскільки позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і має переважне право на залишенні на роботі при реорганізації чи звільненні. Вважає наказ незаконним, оскільки законодавець не передбачає ліквідації окремої посади у структурі підприємства, установи чи організації, а відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП передбачено зміна у організації виробництва та праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи. Оскільки, наказ порушує його законні права та інтереси, тому просить скасувати і поновити його на роботі, стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.01.2015 року до дня поновлення на роботі та понесені витрати на надання юридичної допомоги. У судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, вимоги підтримав. Представник відповідача, він же третя особа Свередюк Р.Й. позов не визнав. Не погоджуючись з вимогами позивача, відповідач- відділ освіти Жидачівської районної державної адміністрації подав заперечення на позовну заяву [PERSON], у якому зазначив, що при звільненні [PERSON] не було запитано згоди профспілки, оскільки позивач заяву про вступ у профспілку не писав і відділу освіти не було відомо про те, що [PERSON] є членом профспілки працівників освіти. 20.10.2014 року відділом освіти Жидачівської РДА виданий наказ № 652 "Про зміни в штатному розписі групи технічного нагляду відділу освіти", в якому попереджалось [PERSON] про ліквідацію посади "Спеціаліста по експлуатації автотранспорту" та вивільнення його із займаної посади з 22.12.2014 р., однак позивач відмовився поставити підпис, що ознайомлений з наказом, про що було складено акт комісією. З 01.10. по 04.11.2014 року, з 10.11. по 21.11.2014 року та з 18.12. по 30.12.2014 року [PERSON] перебував на лікарняному, тому не було можливим звільнити його з роботи. 31.12.2014 року [PERSON] був відсутній на робочому місці. Звільнення працівника відбулося тільки 05.01.2015 року, тобто з першого робочого дня місяця. При звільненні [PERSON] жодної іншої посади не пропонувалося через відсутність вакансій та відсутності відповідної освіти. Відповідно до ст. 48 ЗУ "Про зайнятість населення" у Державний центр зайнятості не зверталися. Просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п.1 ч.1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Судом встановлено, що 20.10.2014 року відповідачем було видано наказ про зміни в штатному розписі групи технічного нагляду відділу освіти (надалі КГХ), яким передбачалась ліквідація посади "спеціаліст по експлуатації автотранспорту" з 21.12.2014 року, про вивільнення [PERSON] із займаної посади з 22.12.2014 р. Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва та праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонують працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Тільки при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно акту, складеного комісією від 20.10.2014 року, [PERSON] повідомлявся про ліквідацію посади "спеціаліст по експлуатації автотранспорту" і звільнення з роботи з 22.11.2014 року, однак відмовився від ознайомлення з наказом. Позивач заперечив, що відповідач надавав йому для ознайомлення вказаний наказ і, що він відмовився від ознайомлення та підпису. Наведене підтвердили свідки [PERSON] і [PERSON], які зазначили, що в їх присутності [PERSON] не пропонувався для ознайомлення наказ. Про те, що позивач відмовився від ознайомлення з наказом, їм відомо із слів керівника. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Представник відповідача зазначає, що на момент звільнення позивача не було вільних вакансій, що позбавляло можливості запропонувати іншу роботу позивачу. Однак, як вбачається із п.1.2 наказу від 20.10.2014 р. - вводиться додатково 0.5 ставки посади інженера -енергоменеджера. Із пояснень сторін встановлено, що введена посада є аналогічною за своїми функціями до посади, яку обіймав позивач, і що ця посада позивачу не пропонувалася. Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 цього кодексу може бути проведена лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. З довідки № 4 від 19.03.2015 року вбачається, що [PERSON] є членом первинної профспілкової організації відділу освіти, яка є організаційною ланкою Жидачівської районної організації профспілки працівників освіти і науки України. Як встановлено, що відповідач не звертався до профспілкового органу, членом якої є позивач, щодо отримання згоди на звільнення [PERSON] Відповідно до п. 9 ст. 40 КЗпП, п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. На виконання ухвалуи суду від 20.03.2015 р. первинна профспілкова організація відділу освіти Жидачівської РДА, згідно протоколу від 26.03.2015 р., відмовила у наданні згоди на звільнення [PERSON] з посади спеціаліста по експлуатації автотранспорту згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з 05.01.2015 року. Таким чином, встановлено, що звільнення позивача було проведено з порушенням трудового законодавства, а відтак вимога про поновлення на роботі є підставною. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесені рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з п. 5 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. за N100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Так, відповідно до довідки, виданої відділом освіти Жидачівської районної державної адміністрації від 31.03.2015року за № 253 середньоденна заробітна плата [PERSON] (листопад- грудень) 2014 р. складає 63, 45 грн. В установі встановлено п"ятиденний режим роботи. Кількість днів вимушеного прогулу з 05.01.2015 р. по 31.03.2015 р. складає 61 день. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача складає 63.45 х 61 = 3870.45 грн.

Outcome: approved