Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

01 вересня 2006 року . під час виконання трудових обов'язків слюсаря з ремонту автомобілів у належному відповідачу цеху технологічного автотранспорту зі мною стався нещасний випадок внаслідок якого я отримав виробничу травму у вигляді сполученої травми лівої стопи, розтрощення м'яких тканин лівої стопи, відкритих переламів плюснових кісток зі зміщеннями. За результатами розслідування нещасного випадку були складені Акт форми Н-1 про нещасний випадок за № 66 від 04 вересня 2006 року та Акт форми Н-5 про розслідування нещасного випадку від 04 вересня 2006 року. Відповідно до п.п. 7,10 Акту форми Н-1 та розділів 4, 6 Акту форми Н-5 причиною нещасного випадку, що стався зі мною , було визнано невиконання посадових обов'язків з охорони праці посадовими особами Відповідача. Позивач зазначає, що за результатами розслідування його вини у нещасному випадку не встановлено. За результатами первинного огляду МСЕК від 20.02.2007 року ступень втрати професійної працездатності позивачеві було визначено всього у розмірі 20 % . За результатами останнього огляду МСЕК від 01.03.2011 року йому було встановлено 20% втрати професійної працездатності безстроково. Одночасно позивачеві встановлено обмеження в праці по лінії ЛКК. Позивач зазначає, що внаслідок ушкодження здоров»я у зв»язку із виробничою травмою йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: стан його здоров»я не покращується, рішенням МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, він змушений постійно відвідувати лікувальні заклади, систематично проходити курси амбулаторного лікування, на що він витрачаю свій вільний час, який раніше використовував на домашні справи... Незважаючи на тривале лікування ( більше ніж 7 років) стан його здоров'я повністю не відновився. Відчуття того, що він ніколи не буде здоровою людиною постійно переслідує його, внаслідок, чого він перебуває пригніченому психічному стані. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює у 48720, 00 грн. та просить стягнути цю суму з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності , просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" позов визнав частково, не заперечує, що з приводу отриманого позивачем трудового каліцтва він дійсно міг випробувати душевні страждання, але визначена у позові сума є завищеною і необгрутованою належними доказами. Вислухавши представника відповідача , вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. При обговоренні питання про спричинення позивачеві [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням, вину підприємства в заподіянні шкоди, матеріальну шкоду, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно запису в трудовій книжці, встановлено, що позивач в період з 01.06.2004 року працював на посаді слюсаря з ремонту автомобілів в цеху автотранспорту на підприємстві - відповідача Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг". 05.07.2010 року - звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗоТ ( а.с.11-12). 04 вересня 2006 року комісією було складено Акт розслідування нещасного випадку, що стався 01.09.2006 року на ВАТ « Міттал Стіл Кривий Ріг» з позивачем по справі за формою Н-1. В пункті 4 Акту… встановлено вину адміністрації підприємства - відповідача в порушенні Закону України п. 13 "Про охорону праці" та ст. 153 Кодексу Законів про працю України та посадових інструкцій ( а.с.6-9). За висновком медико - соціальною експертною комісією позивачеві 20.02.2007 року первинно встановлено 20 % професійної втрати працездатності, а за результатами повторної МСЕК від 01.03.2011 року позивачеві встановлено 20% втрати професійної працездатності на безстроковий термін ( а.с.10). В судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача [PERSON] була заподіяна шкода, він внаслідок нещасного випадку отримав трудове каліцтво та втратив працездатність в розмірі 20 % на безстроковий термін. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, в зв'язку з травмою лівої ноги, змушений приймати ліки та звертатися за допомогою лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками виробничої травми, порушено звичайний життєвий ритм позивача, нормальні життєві зв'язки, оскільки він втратив можливість вільної ходи , йому необхідно докладати додаткових зусиль у організації свого життя,тому переносить моральні страждання та переживання. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач повинен виплатити позивачеві моральну шкоду. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, нашли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає часткової компенсації за наступними підставами. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить. Таким чином, обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] . моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визначив сам позивач, тобто - 48720, 00 грн., також, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань в зв'язку з професійним захворюванням, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, а саме позивач дійсно втратив частину професійної працездатності, яка за висновком МСЕК визначена у 20% безстроково, між тим інвалідність йому не була встановлена, він звільнився із підприємства не за станом здоров"я, а за власним бажанням. Також суд враховує наявність вини посадових осіб підприємства - відповідача в отриманні позивачем виробничої травми та вважає, що компенсацію в заподіяні моральні страждання слід призначити у розмірі 10 000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням які зазнає позивач, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial