Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому прохає суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт ВКР №418645, посвідчений 12 травня 2011 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Данилевич О.І., зареєстрований у реєстрі за №983, згідно якого [PERSON] заповів усе належне йому майно, на яке за законом на день смерті матиме право, у тому числі належну йому квартиру [ADDRESS], [PERSON], стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., зобов'язати приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук Валентину Степанівну видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцеві першої черги померлого [PERSON] та визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, у тому числі з урахуванням права позивача на обов'язкову частку у спадщині (заява про уточнення позовних вимог т.1 а.с.193). Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на наступні обставини: [INFO] в м. Ковелі Волинської області помер рідний батько позивачки [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне спадкодавцеві за життя майно, у тому числі на квартиру [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] залишилась рідна дочка померлого - позивач [PERSON]. У порядку та строки передбачені чинним законодавством позивач [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак у вчиненні зазначеної нотаріальної дії їй було відмовлено з тих підстав, що 12 травня 2011 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Данилевич О.І., було посвідчено заповіт, зареєстрований у реєстрі за №983, згідно якого [PERSON] заповів усе належне йому майно, на яке за законом на день смерті матиме право, у тому числі належну йому квартиру [ADDRESS], своєму брату, [PERSON]. Вказаний заповіт, на думку позивача, слід визнати недійсним, оскільки оспорюваний заповіт був посвідчений нотаріусом під час перебування спадкодавця у хворобливому стані, у зв'язку з чим спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними. Оспорюваний заповіт не відповідає дійсній волі померлого, у зв'язку з чим в позивача є підстави вважати, що відповідач умисно, за життя спадкодавця, створював для спадкодавця такі умови, за яких останній не міг розпорядитися належним майном на власний розсуд. Як на доказ вказаних обставин позивач посилається на медичну документацію, згідно якої у 2010 році спадкодавець [PERSON] переніс операцію та ряд курсів хіміотерапії у зв'язку з виявленим в нього тяжким захворюванням - раку прямої кишки. Крім цього, у 2011 році значно погіршився стан здоров'я матері [PERSON], у зв'язку з чим та потребувала постійного стороннього догляду. Вказані обставини негативно вплинули на психічний стан [PERSON] Упродовж усього життя позивач тісно спілкувалась з батьком, а у період його хвороби разом зі своєю матір'ю [PERSON] активно сприяла одужанню [PERSON], допомагала матеріально, відвідувала його у лікувальних закладах, на період проходження курсів хіміотерапії надавала житло. Крім цього, зі слів батька знала, що спірна квартира після його смерті залишиться їй, як єдиній спадкоємиці першої черги, а незадовго до смерті [PERSON] запропонував їй приїхати до Ковеля для складення заповіту. Однак, по спливу двох днів після вказаної розмови, а саме 28 березня 2012 року [PERSON] швидкою допомогою був доставлений на лікування до Ковельської ЦРЛ з діагнозом: геморагічний інсульт в лівій гемісфері, набряк, набухання головного мозку, психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю; супутній діагноз: токсична енцефалопатія, нефропатія, кардіопатія, с-р прямої кишки, стан після оперативного лікування та хіміотерапії. Вказаний діагноз підтверджено результатами розтину тіла. У той же час позивач достеменно знає про ту обставину, що з ініціативи відповідача, ігноруючи перенесені операцію та ряд курсів хіміотерапії, без відому лікарів [PERSON] внутрівенно вводились медичні препарати невідомого походження. Вказані вище обставини, а також та обставина, що згідно висновку почеркознавчої експертизи №467 від 27.05.2013 року, призначеної у межах кримінального провадження, встановити ким, [PERSON], [PERSON] чи іншою особою виконаний рукописний запис "заповіт мною прочитано вголос" у заповіті ВКР № 418645 від 12.05.2011 року не виявилось можливим, дають позивачеві підстави вважати, що оспорюваний заповіт є підробленим. Встановлення того, що волевиявлення заповідача не було вільним чи не відповідало його волі становить правову підставу для визнання заповіту недійсним. А оскільки позивач є єдиним спадкоємцем першої черги померлого [PERSON], то визнання заповіту недійсним тягне за собою виникнення в позивача права на спадщину за законом. Враховуючи ту обставину, що правовстановлюючі документи щодо належності квартири [ADDRESS] спадкодавцеві [PERSON] відсутні, позивач прохає визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька. Крім цього, позивач обґрунтовуючи наявність в неї права на спадкове майно, посилається на те, що вона має право на обов'язкову частку в спадщині після смерті батька, оскільки є інвалідом з дитинства 2 групи, зокрема знаходиться на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м. Луцька з 04 грудня 1991 року і отримує державну соціальну допомогу як інвалід з дитинства 2 групи та пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Достеменно знаючи про вказану обставину, відповідач, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, не вказав у заяві про наявність іншого спадкоємця, а саме позивача. Зазначені вище обставини, протиправне позбавлення відповідачем позивача у праві володіння спадковим майном, завдали позивачеві моральної шкоди, яку вона оцінює в 5000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та прохає його задовольнити. Прохає суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт ВКР №418645, посвідчений 12 травня 2011 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Данилевич О.І., зареєстрований у реєстрі за №983, згідно якого [PERSON] заповів усе належне йому майно, на яке за законом на день смерті матиме право, у тому числі належну йому квартиру [ADDRESS], [PERSON], стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., зобов'язати приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук Валентину Степанівну видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцеві першої черги померлого [PERSON] та визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, у тому числі з урахуванням права позивача на обов'язкову частку у спадщині. Позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позову не визнали і заперечують проти його задоволення. Заперечують обставини якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Заперечуючи проти позову посилаються на ту обставину, що за життя спадкодавця [PERSON] між ним та відповідачем у справі [PERSON] існували братерські, близькі та довірительні стосунки. Після розлучення з матір'ю позивачки [PERSON], [PERSON] проживав один, однак майже до смерті допомагав матеріально позивачці. Будь-які питання, які виникали на ґрунті побуту чи здоров'я вирішував виключно разом з відповідачем та їх матір'ю. Дійсно, у 2010 році в [PERSON] було виявлено онкологічне захворювання. Вказаний діагноз був озвучений [PERSON] лікарем Ковельської ЦРЛ [PERSON] у присутності відповідача. Операцію, пов'язану із зазначеною хворобою було проведено у Волинській обласній клінічній лікарні у відділенні проктології. Упродовж усього часу перебування [PERSON] на лікуванні відповідач опікувався ним, допомагав матеріально. Продовжував допомагати брату і в післяопераційний період, допомагав матеріально, постійно привозив продукти харчування. Позивачка станом здоров'я батька не переймалась і незважаючи на перенесене захворювання до [PERSON] не приїздила. Зважаючи на те, що саме відповідач забезпечував [PERSON] відповідне лікування, постійно допомагав йому як матеріально, так і в побуті, 10 травня 2011 року [PERSON] оформив нотаріальне доручення на право розпорядження відповідачем його вкладами, а 12 травня 2011 року приватним нотаріусом було посвідчене заповітне розпорядження за яким [PERSON] заповів усе належне йому майно відповідачеві. Посвідчення заповітного розпорядження за місцем проживання спадкодавця було здійснення на прохання самого [PERSON], який з причин, пов'язаних з перенесеним захворюванням, мав певні проблеми із справлянням фізіологічних потреб. У той же час, як до захворювання, так і під час захворювання, лікування і до смерті [PERSON] залишався при здоровому глузді і добрій пам'яті, добре розумів значення своїх дій і у повній мірі керував ними. Відповідач заперечив ту обставину, що на психічний стан спадкодавця могли вплинути такі фактори, як тяжкість життєвої ситуації та зловживання алкоголем, оскільки фактично до смерті спадкодавець працював, вів активний спосіб життя, займався педагогічною діяльністю, що підтверджується документально. Заперечує наявність в позивача права на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивач [PERSON] не було визнана у передбаченому законом порядку інвалідом. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Данилевич Оксана Іванівна в судовому засіданні заперечила ту обставину, що посвідчений нею 12 травня 2011 року заповіт ВКР №418645, зареєстрований у реєстрі за №983, згідно якого [PERSON] заповів усе належне йому майно, на яке за законом на день смерті матиме право, у тому числі належну йому квартиру [ADDRESS], [PERSON] не відповідав волі спадкодавця. Зокрема пояснила, що на час посвідчення оспорюваного заповіту [PERSON] поводив себе абсолютно адекватно. Відповідно до його волевиявлення нею було складено проект заповіту, з яким [PERSON], ознайомився, після чого нею було виготовлено заповіт у якому спадкодавець вчинив записи та поставив свій підпис. Пояснила також, що отримання будь-якої медичної документації від особи, що виявила бажання посвідчити нотаріальну дію за місцем проживання, чинне законодавство не вимагає. Упевнена, що на момент посвідчення заповіту спадкодавець не перебував у стані алкогольного сп'яніння. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Ваврищук Валентина Степанівна, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню в частині визнання за позивачем права власності на обов'язкову частку у спадщині, у решті позов задоволенню не підлягає. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви в частині визнання недійсним заповіту ВКР №418645, посвідченого 12 травня 2011 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Данилевич О.І., згідно якого [PERSON] заповів усе належне йому майно, на яке за законом на день смерті матиме право, у тому числі належну йому квартиру [ADDRESS], [PERSON], позивач посилається на ту обставину, що оспорюваний заповіт був посвідчений нотаріусом під час перебування спадкодавця у хворобливому стані, у зв'язку з чим спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, а також на ту обставину, що оспорюваний заповіт є підробленим. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як на доказ тієї обставини, що на час посвідчення оспорюваного заповіту заповідач не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, позивач посилається на ряд чинників, які негативно вплинули на психічний стан спадкодавця, а саме важка хвороба самого спадкодавця, який у 2010 році переніс операцію та ряд курсів хіміотерапії у зв'язку з виявленим в нього тяжкого захворюванням - раку прямої кишки. Крім цього, у 2011 році значно погіршився стан здоров'я матері [PERSON], у зв'язку з чим та потребувала постійного стороннього догляду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав ту обставину, що у 2010 році в [PERSON] було виявлено онкологічне захворювання, у зв'язку з чим спадкодавець був прооперований, перебував на лікуванні у Волинській обласній клінічній лікарні, переніс ряд курсів хіміотерапії, а також у 2011 році доглядав важко хвору матір. Вказані обставини доводяться також даними амбулаторної медичної картки [PERSON], [INFO], даними медичної картки стаціонарного хворого [PERSON], заведеної Ковельською ЦРЛ №3441-133; медичними картками стаціонарного хворого [PERSON], [INFO]: №№ 3275, 5965, 6708, 176, 4717, 5340, 4085, 5424, заведеними Волинською обласною клінічною лікарнею. У той же час відповідач категорично заперечив ту обставину, що важке захворювання вплинуло на психічний стан спадкодавця настільки, що останній, на час посвідчення заповіту не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Як на доказ тієї обставини, що спадкодавець усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, відповідач посилається на наступні докази: як до захворювання, так і після проходження курсу лікування, зокрема з березня 2004 року по 2012 рік спадкодавець [PERSON] працював у Ковельській ДЮСШ ФСТ "Спартак" тренером-викладачем з боротьби вільної, і зокрема на час посвідчення заповіту був працездатним. Вказані обставини доводяться довідкою №8 від 03 жовтня 2012 року ДЮСШ ФСТ "Спартак" та табелем обліку робочого часу за травень 2011 року, згідно якого [PERSON] упродовж травня 2011 року відпрацював встановлену норму робочого часу. (т.2 а.с.27,28 зворот) Крім цього, будучи допитаними в судовому засіданні 02.09.2014 року свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні 01.10.2014 року свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні 06 жовтня 2014 року свідки - лікарі [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що як під час хвороби, так і після проходження курсу лікування до самої смерті спадкодавець зберігав здоровий глузд, був адекватним, поміркованим, незважаючи на перенесену хворобу здійснював догляд за хворою матір'ю, яка померла у вересні 2011 року, працював тренером. Як на доказ тієї обставини, що на час посвідчення заповіту спадкодавець не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, позивач посилається на те, що спадкодавець за життя періодично зловживав спиртними напоями, у тому числі незадовго до смерті. Припускає, що відповідач свідомо, з метою позбавити спадкодавця спроможності усвідомлювати свої дії, споював останнього. Однак, будучи допитаними у ході розгляду даної справи свідки категорично заперечили те, що відповідач [PERSON] споював брата. Більш того, з показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] убачається, що відповідач категорично забороняв спадкодавцеві вживати спиртні напої. З показань свідка [PERSON] також убачається, що наприкінці березня 2012 року, безпосередньо перед останньою госпіталізацією [PERSON] до Ковельської ЦРЛ, [PERSON] приходив до батька свідка вітати того з днем народження, разом вживали спиртне. Крім цього, будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що у квітні 2012 року [PERSON] поступив у лікарню у несвідомому стані. Однак такий стан не був пов'язаний з алкогольною інтоксикацією, а пов'язаний з порушенням мозкового кровообігу, тобто з перенесеним інсультом. У ході лікування свідок, як лікар, спілкувався з відповідачем [PERSON], який у повному обсязі виконував вказівки лікарів з метою забезпечення лікування [PERSON] у повному обсязі. Згідно довідки адміністрації Ковельського МТМО №1558/5-2.12 від 18 травня 2012 року причиною смерті спадкодавця [PERSON], [INFO], є мозкова недостатність спричинена геморганічним інсультом, набряком та набуханням головного мозку (т. 1 а.с.7) Вказана обставина підтверджується також даними протоколу (карти) патологоанатомічного дослідження №22л від [INFO], результатами патологоанатомічного дослідження №22л від [INFO] (т.1 а.с.8,9), результатами консультативного заключення №2 від 18 грудня 2013 року (т.1 а.с. 12-13). Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач вказує, що зміст оспорюваного заповіту не відповідає дійсній волі померлого, як на доказ вказаної обставини вказує на існування напружених стосунків між спадкодавцем та його братом, відповідачем [PERSON], а також на ту обставину, що за життя спадкодавець виказував про свій намір заповісти усе належне йому майно позивачеві. Як на доказ вказаної обставини посилається на показання свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], з показань яких убачається, що [PERSON] дуже тепло відзивався про свою доньку [PERSON], допомагав їй матеріально. Крім цього, з показань свідків убачається, що [PERSON] після важкої хвороби вимушений був опікуватися хворою матір'ю, мав образу на брата з приводу подарованої нею відповідачеві нерухомості. У той же час з показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] та [PERSON] убачається, що між братами - спадкодавцем та відповідачем, були хороші стосунки, відповідач привозив [PERSON] продукти харчування, переймався здоров'ям брата. Висновок про тимчасову недієздатність спадкодавця слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 06 жовтня 2014 року у даній справі було призначено посмертну комплексну судову медичну психолого - психіатричну експертизу на вирішення якої поставлені наступні питання: Чи мало місце у [PERSON] захворювання, якщо так, то які, причини їх розвитку, характер перебігу в період з травня 2010 року по 13 травня 2011 року? Яка медикаментозна дія ліків, які були призначені та приймались [PERSON] під час лікування у вказаний період? Чи могли дані препарати впливати на психологічний і емоційний стан [PERSON]? Чи не створює залежність прийняття даних препаратів, якщо так то які наслідки даної залежності? Який загальний стан психіки був у [PERSON] в період з 01 травня 2011 року по 13 травня 2011 року? Чи міг вплинути психічний стан [PERSON] на час складання заповіту на правильність сприйняття фактів, що мають значення для укладення заповіту? 8. Чи міг [PERSON] на час складання заповіту в силу свого стану, віку і розвитку правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними? Чи взагалі страждав [PERSON] на момент укладення заповіту будь-яким психічним розладом? Якщо [PERSON] на момент укладення заповіту страждав психічними розладами то які їх причини і наслідки? У розпорядження експертів судом було надано: амбулаторну медичну картку [PERSON], [INFO]; медичну картку стаціонарного хворого [PERSON], заведену Ковельською ЦРЛ №3441-133; вісім медичних карт стаціонарного хворого [PERSON], [INFO]: №№ 3275, 5965, 6708, 176, 4717, 5340, 4085, 5424, заведених Волинською обласною клінічною лікарнею; цивільну справу159/4322/14-ц (провадження 2/159/978/14) з носієм інформації - диском, що містить технічний запис судових засідань у даній цивільній справі, у тому числі показання свідків. Згідно Акту судово-психіатричного експерта №743 від 12.11.2014 року комісія експертів не змогла дати відповідь на поставлені в ухвалі питання, оскільки записи лікарів у медичній документації та їх покази є малоінформативними, а показання свідків суперечливими. (т.1 а.с.213-217). Хоча показання свідків зі сторони позивача та зі сторони відповідача різняться в частині оцінки взаємовідносин, які існували між спадкодавцем [PERSON] з його дочкою - позивачем [PERSON] та між спадкодавцем [PERSON] і його братом - відповідачем [PERSON], свідки були одностайні щодо психічного стану [PERSON] в момент посвідчення оспорюваного заповіту. З показань свідків убачається, що як під час хвороби, так і після проходження курсу лікування до самої смерті спадкодавець зберігав здоровий глузд, був адекватним, поміркованим, незважаючи на перенесену хворобу здійснював догляд за хворою матір'ю, яка померла у вересні 2011 року, працював тренером. Доказом того, що [PERSON] як на час посвідчення заповіту і до смерті усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, є та обставина, що як до захворювання, так і після проходження курсу лікування, зокрема з березня 2004 року по 2012 рік спадкодавець [PERSON] працював у Ковельській ДЮСШ ФСТ "Спартак" тренером-викладачем з боротьби вільної. Упродовж травня 2011 року відпрацював встановлену норму робочого часу. Крім цього, згідно Медичної довідки серії 10 ААВ №061104 про проходження обов'язкових та періодичного психіатричних оглядів [PERSON] від 05.09.2011 року, психічних протипоказань для виконання обов'язків працівника навчального закладу виявлено не було.(т.1.а.с.140). Про існування близьких стосунків з [PERSON] та про свідоме рішення спадкодавця посвідчити заповіт на користь відповідача [PERSON] свідчить і та обставина, що перебуваючи на лікуванні у Волинській обласній лікарні в умовах стаціонару з приводу тяжкого захворювання 8 разів у період з липня 2010 року по жовтень 2011 року, контактною особою - родиною у медичних картках стаціонарного хворого [PERSON] 5 разів вказувався його брат, відповідач [PERSON], один раз мати - [PERSON] і лише два рази позивач [PERSON] Згідно медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], який перебував на стаціонарному лікуванні у Ковельському МТМО з 28.03.2012 року по день смерті, [INFO], контактною особою - родиною, також вказано відповідача [PERSON]. Тож підстави для визнання недійсним заповіту ВКР № 418645 від 12.05.2011 року з підстав перебування спадкодавця у хворобливому стані, відсутні. Однією з обставин, яка на думку позивача тягне за собою визнання заповіту недійсним є та обставина, що оспорюваний заповіт ВКР № 418645 від 12.05.2011 року є підробленим. На підтвердження вказаної обставини позивач посилається на висновок почеркознавчої експертизи від 17.12.2014 року, проведеної судовим експертом сектору технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичної експертизи та обліків НДЕКЦ при УМВС України у Волинській області у межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42012020110000019 від 18 грудня 2014 року.(т.1 а.с.240-248). Зокрема, згідно вказаного висновку встановити чи однією особою виконані рукописний текст "[PERSON]" в довіреності (ВКР №015895) від 10.05.2011 року та рукописний запис "Заповіт мною прочитано вголос" в заповіті (ВРК №418645) від 12.05.2011 року, не виявилось можливим. Виявлені в процесі дослідження рукописного запису "Заповіт мною прочитано вголос" в заповіті (ВКР №418645) від 12.05.2011 року діагностичні ознаки свідчать про виконання досліджуваного запису під дією якихось "збиваючих" факторів. Встановити конкретний "збиваючий" фактор, який впливає на процес письма при виконанні даного рукописного запису, не виявилось можливим. Встановити чи виконаний підпис в заповіті особою, яка знаходилась під дією якихось "збиваючих" факторів, не виявляється можливим. (т. 1 а.с.240-248). Однак, вказаний висновок почеркознавчої експертизи від 17.12.2014 року не містить висновків про підроблення заповіту ВРК №418645 від 12.05.2011 року. Крім цього, висновок містить ряд суперечностей, зокрема не встановивши ким виконаний рукописний запис "[PERSON]" у заповіті, експерт робить висновок про виконання досліджуваного запису під дією "якихось "збиваючих" факторів" і у той же час не може визначити під дією яких саме факторів вчинено запис. За клопотанням представника позивача хвалою суду від 09 січня 2015 року у даній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручене експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського,54). За висновком №165 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підпису по матеріалах цивільної справи №159/4322/14-ц (провадження №2/159/19/15 від 27 березня 2015 року рукописні тексти "[PERSON]" в довіреності ВРК №015895 від 10 травня 2011 року, посвідченій приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Ваврищук В.С. за якою [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися відкритими на ім'я довірителя рахунками, та рукописний текст "Заповіт мною прочитано вголос" в заповіті ВРК №418645 від 12 травня 2011 року, посвідченому приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Данилевич О.І. за яким [PERSON] заповів належне йому майно [PERSON], виконані однією особою, а саме громадянином [PERSON] Григоровичем.Ознак, які б свідчили про те, що дані записи виконано в незвичному стані (депресивному чи іншому паталогічному стані) експертом не виявлено. Підписи від імені [PERSON], який розташований у графі "підпис" в довіреності ВРК №015895 від 10 травня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Ваврищук В.С., за якою [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися відкритим на ім'я довірителя рахунками, та в заповіті ВРК №418645 від 12 травня 2011 року, посвідченому приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Данилевич О.І., за яким [PERSON] заповів належне йому майно [PERSON], виконані однією особою, а саме гр. [PERSON]. Ознак, які б свідчили про те, що дані підписи виконано в незвичному стані (депресивному чи іншому паталогічному стані) експертом не виявлено. (т.2 а.с.2-5). Висновок криміналістичної експертизи з дослідження почерку, у сукупності з зазначеними вище доказами наявності в спадкодавця та відповідача [PERSON] близьких, довірительних стосунків, свідчать про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним. Обґрунтовуючи наявність в неї права на спадкове майно, позивач посилається на те, що вона має право на обов'язкову частку в спадщині після смерті батька, оскільки є інвалідом з дитинства 2 групи, зокрема знаходиться на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м. Луцька з 04 грудня 1991 року і отримує державну соціальну допомогу як інвалід з дитинства 2 групи та пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Заперечуючи право позивача на обов'язкову частку у спадщині відповідач посилається на ту обставину, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивача [PERSON] не було визнано у передбаченому законом порядку інвалідом. Стороною позивача не заперечується та обставина, що соціальна допомога, як інваліду з дитинства 2 групи, була призначена [PERSON] 08 жовтня 2012 року. Однак, як убачається з довідки Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцьк №1196/2-22.14 від 24 березня 2014 року, [PERSON] з 04 грудня 1991 року знаходиться на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м. Луцьк. На час видачі довідки, тобто станом на 24 березня 2014 року знаходилась на лікування в денному стаціонарі з 03.02.2014 року (т. 1 а.с.51 зворот). В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), який вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають ґрунтуватися передусім на ідеях соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Загальні положення про право власності, його зміст, здійснення та підстави набуття визначені в Кодексі (глави 23, 24). особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суб'єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю - спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 318, 1218, 1233, 1235, 1236 Кодексу). Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обов'язків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237, 1240, 1254 Кодексу). У той же час, цивільним кодексом визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині. Право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) (абзац перший частини першої статті 1241 Кодексу). Доводи відповідача щодо відсутності в позивача права на обов'язкову частку у спадщині з причини оформлення нею інвалідності лише після смерті батька - спадкодавця [PERSON], суд вважає такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. Так, згідно ч.1, 5 ст. 1Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" право на державну соціальну допомогу мають інваліди з дитинства і діти-інваліди віком до 18 років. Інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, які мають одночасно право на державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, на пенсію та на державну соціальну допомогу згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам" ( 1727-15 ), призначається за вибором інвалідів з дитинства (законних представників інвалідів з дитинства, визнаних недієздатними, та дітей-інвалідів) державна соціальна допомога відповідно до цього Закону або пенсія чи державна соціальна допомога згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам" ( 1727-15 ). При цьому якщо інвалід з дитинства або дитина-інвалід має право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно. На підставі статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається:Непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. 2. Непрацездатними членами сім'ї вважаються:1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійнотехнічних, вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. Згідно довідок Управління ПФУ в м. Луцьку № 7504 від 13 жовтня 2014 року та № 9573 від 26.12.2014 року [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні ПФУ у м. Луцьку і отримує пенсію у разі втрати годувальника, померлого внаслідок загального захворювання (т.1 а.с.249, 250). Даними посвідчення серії [NUMBER] від 18 листопада 2013 року доводиться та обставина, що [PERSON] отримує державну соціальну допомогу, як інвалід з дитинства 2 групи. Оскільки позивач є інвалід з дитинства, отримує призначені їй пенсію у зв'язку з втратою годувальника і державну соціальну допомогу, як інвалід з дитинства, відтак на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] вже була інвалідом, а тому набула право на обов'язкову частку у спадщині. Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа № 1-1/2014 від 11 лютого 2014 року про право на обов'язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця,)

Outcome: partial