Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

3 січня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 3 263 грн 50 коп. щомісяця , додаткові витрати на спортивну секцію сина в розмірі 300 грн щомісяця, а також аліменти за останні три роки в розмірі 77 327 грн 75 коп. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2009 року. За час перебування в шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу за рішенням суду від 25 жовтня 2013 року відповідач вигнав її разом із сином із квартири [ADDRESS], в якій вони разом проживали, і з того часу дитина проживає з нею за іншою адресою. З того часу вона багато разів зверталась до відповідача за наданням фінансової допомоги на утримання сина, проте за останні декілька років він лише зрідка навідувався до нього і не бере жодної участі в житті дитини. Водночас за час перебування в шлюбі відповідач постійно підробляв таксистом на своєму авто КІА, номерний знак [NUMBER], і на цьому автомобілі декілька разів приїжджав до сина, що свідчить про наявність коштів для користування автомобілем. Крім того, відповідач є власником квартири [ADDRESS], що свідчить про наявність у нього коштів на утримання цього нерухомого майна. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що відповідач не має інших утриманців, на думку позивача з нього необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 3 263 грн. 50 коп. Крім того, дитина відвідує спортивну секцію із занять айкідо, на що позивач щомісяця сплачує по 600 грн, 1/2 частину від яких має компенсувати їй відповідач. Позивач також намагалась отримати від відповідача аліменти за минулий період, що можуть підтвердити її мати [PERSON] та сестра [PERSON], у зв'язку з чим з відповідача необхідно стягнути аліменти за останні три роки в розмірі 77 327 грн 75 коп. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову у заявленому позивачем розмірі заперечив. Додатково пояснив, що він не відмовляється і ніколи не відмовлявся від обов'язку з надання утримання своєму сину. Проте по-перше, позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та всіляко налаштовує сина проти нього, по-друге, позивач відмовляється від отримання аліментів через поштові відправлення, посилаючись на те, що їй важко ходити на пошту, а по-третє, він фізично не в змозі сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, оскільки з вересня 2017 року офіційно не працює і живе за рахунок городу та своєї матері. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом установлено, що 28 лютого 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Оболонського районного суду м.Києві від 25 жовтня 2013 року. За час перебування в шлюбі [INFO] у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Пред'явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов'язку утримувати дитину. Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 181, 182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та, з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно із ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018рік"у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Судом установлено, що відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований і згідно з довідкою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 5 березня 2018 року, за період із 1 січня 2017 року по час надання відповіді відомості про його доходи в цього державного органу відсутні (а.с. 54). Зі слів [PERSON], єдиним джерелом його доходів є пенсія матері та вирощені ним на присадибній ділянці овочі та фрукти. Водночас суд враховує, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (чого він сам не заперечував) і на запитання суду про те, чи здає він цю квартир в найм - відмовився від надання відповіді, пояснивши, що наразі в ній не проживає. Судом не здобуто доказів про наявність у [PERSON] інших утриманців чи наявність у нього хронічних хвороб, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів на утримання сина, про стягнення яких просить позивач. Позивач [PERSON] офіційно працевлаштована у ТОВ "Фулл Контакт Ейдженсі", де за період із вересня 2017 року отримувала заробітну плату в розмірі 4000 грн щомісяця, а за період із січня 2018 року по лютий 2018 року - в розмірі 4 200 грн щомісяця. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи пояснення представника позивача, відповідача та надані сторонами докази, а також рівень споживчих цін, суд робить висновок про те, що розумним і достатнім буде стягнення з батька аліментів на утримання неповнолітнього сина до повноліття дитини у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з 3 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Обставин, які б давали підстави для стягнення з відповідача аліментів у більшому розмірі, судом не встановлено. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Судом установлено, що неповнолітній син сторін [PERSON] має здібності до спорту та відвідує секцію з айкідо при громадській організації "Центр японської культури та бойових мистецтв", у зв'язку з чим [PERSON] сплатила за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року включно 3 600 грн щомісяця, тобто по 600 грн на місяць. З огляду на викладене, у зв'язку з необхідністю розвитку здібностей дитини, з [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути компенсацію фактично понесених витрат у розмірі 1800 грн. Водночас у стягненні таких витрат на майбутнє необхідно відмовити, оскільки їх понесення залежить від відвідування дитиною спортивною секції, тому суд робить висновок про неможливість фінансування цих витрат наперед. Згідно із ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. У позовній заяві [PERSON] зазначала про те, що неодноразово зверталась до відповідача із вимогами про стягнення аліментів за минулий період. Проте доказів на підтвердження цих обставин позивач суду не надала, а показання свідків - матері позивача та її сестри, на переконання суду, належними та допустимими доказами щодо цього не є. За таких обставин, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами за минулий період - необхідно відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю. Оскільки це рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 1028 грн. 73 коп. (45,96% від суми судового збору за вимогами про стягнення аліментів, що становить 323 грн 93 коп., а також 704 грн 80 коп. за вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину). Вимоги позивача про відшкодування інших судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки доказів понесення таких витрат, про що було заявлено в позовній заяві, позивачем не надано.

Outcome: approved