Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням її здоров`я. В обґрунтування позову вказує, що в період часу з 15.08.2001 року по 16.07.2019 року вона працювала в цеху підготовки складів на посаді готувача складів до розливання плавок в Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь», правонаступником якого на день подання позову являється відповідач. 01.11.2007 року згідно з розпорядженням № 1924 її було переведено машиністом крана металургійного виробництва 3 розряду, зайнятою на гарячих ділянках робіт втому ж цеху. В період з 12.06.2008р. по 16.07.2019р. позивач працювала на посаді готувача складів до розливання плавок 4 розряду в цеху підготовки складів, та 16.07.2019р. була звільнена з підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Зазначає, що під час виконання покладених на неї трудових обов`язків, у вказаний період часу, позивачка виконувала важку фізичну роботу, підпадала під надмірне фізичне навантаження, що перевищувало гранично-допустимі норми (через недосконалість робочого місця). Даний шкідливий фактор виробництва призвів до виявлення у позивачки хронічного професійного захворювання. Зазначає, що внаслідок вказаного ушкодження здоров`я, позивач 02.02.2021 року вперше пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого позивачці встановлено ступінь втрати професійної працездатності 50% та визначено ІІІ групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання. Вказує, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивач втратила працездатність, наслідком професійного захворювання являється фізичний біль, необхідність проходження лікування протягом тривалого часу, що підтверджується виписками із медичних карт стаціонарного хворого від 04.01.2012 року, 14.08.2014 року, 18.06.2019 року, 06.07.2019 року, 06.09.2019 року, 18.08.2020 року, 15.12.2020 року, проходження оглядів експертних комісій. У зв`язку з вказаним ушкодженням здоров`я порушуються нормальні життєві зв`язки позивачки, вона відчуває себе неповноцінною людиною, яка не може обійтися у побуті без сторонньої допомоги і через фізичний біль не може заробити собі на життя. Окрім того, будучи змушеною через хворобу звільнитися з підприємства, де пропрацювала 18 років, позивачка втратила нормальні життєві зв`язки, стала відірваною від людей, з якими працювала багато років, перебувала у дружніх стосунках. Також, після того, як стали проявлятися ознаки професійного захворювання, мало місце порушення стосунків позивачки з оточуючими її людьми, бо не всі захотіли продовжувати спілкуватися з неповноцінною, важкохворою людиною. Окрім того, негативні наслідки хвороби, які призвели до того, що позивачка не здатна самостійно задовольнити свої елементарні життєві потреби, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Просить суд стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я 200 000 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб, інших зборів та платежів. Ухвалою суду від 08.02.2021 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду. Відповідач зазначає, що будь-яких порушень законодавства про працю та охорону праці відносно Позивача з боку підприємства, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, відповідач не вчиняв. Крім того, Позивач не надає суду будь-яких належних та допустимих доказів, що б вказували на те, що він дійсно зазнає моральних страждань, а тому розмір грошових коштів, про стягнення якого ставиться питання в позові не відповідає вимогам розумності та справедливості. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач, не погодившись із доводами, викладеними відповідачем у відзиві на позовну заяву надала суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідно до записів, які містяться в її трудовій книжці вона пропрацювала на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 17 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих і небезпечних факторів. В лютому 2021 року медико-соціальною експертною комісією їй було встановлено третю групу інвалідності та втрату 50% працездатності за професійним захворюванням - радикулопатія. Актом № 19 від 23.12.2020 року встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання позивачки стало недосконале робоче місце, на якому вона виконувала важку фізичну роботу, підпадала під надмірне фізичне навантаження, що перевищувало гранично-допустимі норми в 2,5-3 рази. Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 27.01.2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Позивач просила суд повністю задовольнити позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки, долученої до позовної заяви (а.с. 7-8), позивач [PERSON] працювала в період часу з: -15.08.2001р. - на посаді готувача складів до розливання плавок 4 розряду в складів до розливання плавок в Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь» (08.04.2004 року перетворено на Відкрите акціонерне товариство «Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», 12.01.2006 року перетворено на Відкрите акціонерне товариство «Міттал Стіл Кривий Ріг»); -01.11.2007р. - переведена в цеху підготовки складівмашиністом крану металургійного виробництва 3 розряду, зайнята на гарячих ділянках робіт в ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (перетворено 3 14.06.2007 року); -12.06.2008р. - переведена в цеху підготовки складів готувачем складів до розливання плавок 4 розряду в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (перетворено з 26.04.2011 року); -12.06.2008р. - попередній запис від 12.06.2008 року вважати недійсним; -01.05.2015р. - за рахунок чисельності піддільниці «Двір виливниць конверторного цеху» дільниці «Виробничі дільниці» цеху підготовки складів утворена піддільниця «Двір виливниць конверторного цеху»; -16.07.2019р. - звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державна установа «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 1974 від 03.12.2020 року (а.с.9-10), у позивача [PERSON] наявне хронічне професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні вторинного стенозу хребтового каналу на рівні L3-L4, антеспондилолістезу L3, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового пі артрозу (ПФ другого ступеня). При цьому, суд не може не звернути увагу на той факт, що відповідно до вищевказаного висновку [PERSON] має стаж роботи в шкідливих умовах - 17 рік 11 місяців. Відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 19 Форми П-4, затвердженого 23.12.2020 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області (а.с.11-13) (далі - Акту), встановлено, що хронічне професійне захворювання в позивачки виникли внаслідок того, що [PERSON] працюючи готувачем составів до розливання плавок піддільниця «Двір виливниць конверторного цеху» дільниці «Виробничі дільниці» металургійного виробництва ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» виконувала підготовку сталерозливних составів до розливання плавок конверторного та мартенівського цехів згідно встановленого графіку виплавки сталі, притиральні та допоміжні роботи. Внаслідок недосконалості конструктивних особливостей обладнання у місцях виконання робіт підпадала під фізичне навантаження, що перевищувало гранично-допустимі норми через недосконалість робочого місця. Причина виникнення хронічного захворювання (отруєння) п.18 вищезазначеного Акту встановлено: фізичне навантаження. Важкість праці: зовнішнє фізичне динамічне навантаження, виражене в одиницях механічної роботи за зміну - при регіональному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового суглоба)- від 42 до 90 кг/м (Вт) при нормі 27 кг/м (Вт); маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну - від 9 до 31 кг. при нормі до 7 кг; робоча поза ( незручна та фіксована, вимушена, стоячи % зміни) - незручна 53-55% при нормі 23%; нахили тулуба (вимушені, більше 30°), кількість за зміну - 110-350р., при нормі 51-100р. згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» №248 від 08.04.2014. (а.с.12 - зворот). Згідно з п.19 Акту, з метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання (отруєння) пропонується [PERSON] , начальнику ЦПС ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ»: розробити та впровадити заходи щодо усунення впливу шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища та трудового процесу, що призвели до професійних захворювань шляхом дотримування основних напрямків в організації технологічних процесів та раціоналізації обладнання згідно вимог гігієни та промислової санітарії в частині комплексної механізації та автоматизації виробничих операцій; непереривності виробничих процесів; герметизації обладнання; гідро та пневмотранспорту, згідно вимог «Правил охорони праці у металургійній промисловості». Згідно з п.20 Акту зазначено, що у зв`язку з тим, що [PERSON] працювала 17 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання не можливо. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12ААБ № 627519 виданої на ім`я позивача [PERSON] , 02.02.2021 року остання пройшла первинний огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де їй було зроблено висновок про умови та характер праці: протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження (а.с.14). У відповідності до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 059504 виданої на ім`я позивача [PERSON] , 02.02.2021 року остання пройшла первинний огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 50%, потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення (а.с.15). Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. Через стан здоров`я, позивачка вимушена періодично проходити лікування, відчуває незручності та дискомфорт у повсякденному житті, позбавлена можливості вести активний спосіб життя, повинна докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний, безстроковий характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача не покращується. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XIIдержавна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає частковій компенсації. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання їй моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності їй спричинена моральна шкода. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачу було повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де вона буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Що позивач свідомо приймала запропоновані їй умови праці і усвідомлювала можливість ушкодження її здоров`я та його наслідки. Вказані доводи спростовуються наступним. Так, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Більше того, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. З трудової книжки Позивача та Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, встановлено, що Позивач працював у відповідача, та хронічні захворювання отримав саме через роботу в шкідливих умовах при виконанні ним трудових обов`язків та на території підприємства. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» №4від 31.03.1995 з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, наявність третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Як вбачається з матеріалів справи, причиною професійного захворювання позивача є праця протягом тривалого часу в умовах важкої праці та недосконалість конструктивних особливостей обладнання у місцях виконання робіт, підпадання позивачки під фізичне навантаження, що перевищувало гранично-допустимі норми через недосконалість робочого місця на підприємстві відповідача, де пропрацювала позивач. Крім того, внаслідок постійних больових відчуттів, які позивачка постійно відчуває в ділянках шийного і поперекового відділів хребта, плечових, ліктьових та колінних суглобах, кистях рук і в ногах, що підтверджується численними виписками із медичних карт стаціонарного хворого від 04.01.2012р., 14.08.2014р., 18.06.2019, 06.07.2019, 06.09.2019, 18.08.2020 та 15.12.2020 р. (а.с.9-10,16,17,18-19,20,21,22-24,25-26,27-28). Постійний біль заважає позивачці нормально спати, викликає тривалі депресивні стані. . Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, що позивач пропрацювала на підприємстві відповідача 17 років 11 місяців, суд вважає можливим стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу слід відмовити. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно з пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, з відповідача з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1500 грн. 00 коп. - відповідно до обсягу задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial