Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

У квітні 2016 року позивач - ТОВ "Факторингова компанія Вектор Плюс" звернувся до суду із зазначеним позовом, якій в подальшому уточнив, і остаточно просив суд усунути перешкоди позивачу у реалізації права володіння, користування нерухомим майном - квартирою [ADDRESS], шляхом надання безперешкодного доступу власнику в житлове приміщення та заборонити відповідачам - [PERSON], [PERSON], [PERSON] користуватися даним житловим приміщенням, без попередньої згоди власника - ТОВ "Факторингова компанія Вектор Плюс". В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26.06.2008 року [PERSON] уклав з ПАТ «Сведбанк» (далі - Банк) кредитний договір № 1406/0608/45-004. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1406/0608/45-004, між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 1406/0608/45-004-Z-1 від 26.06.2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] 28.11.2012 року Банк відступив TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до Договору факторингу № 15 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до [PERSON] за зобов'язаннями по Кредитному договору та Іпотечному договору. У зв'язку з грубим порушенням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, зокрема неповернення кредиту, несплата процентів та комісій за користування кредитом, TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Договору іпотеки та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 29.04.2015 року TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру [ADDRESS] і 21 вересня 2015 року, позивачем була здійснена спроба потрапити у дану квартиру, однак, було виявлено, що в квартирі незаконно проживають [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані в спірній квартирі. 11.11.2015 року позивачем було направлено на адресу відповідачів, вимогу про встановлення в добровільному порядку умов користування житловим приміщенням. Однак, відповідачі перешкоджають у вільному доступі до квартири, продовжують проживати у ній, і в добровільному порядку відмовляються залишити спірне приміщення. На підставі викладеного позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. 16.12.2016 року заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва значений позов був задоволений частково. Не погодившись з уваленим рішенням, 18.04.2017 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення. 17.07.2017 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва заочне рішення від 16.12.2016 року було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Відповідно до заяви, представник позивача просив про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, судом про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення про вручення судової повістки, доказів про поважність причин неявки суду не надали. Представник третьої особи також у судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення про вручення судової повістки, будь - яких заяв до суду не надавав. Враховуючи те, що від відповідачів заперечення та заява про розгляд справи у їх відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.13-14), ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на праві власності належить квартира [ADDRESS] Із матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2015 року, представниками позивача була здійснена спроба потрапити у належну позивачеві квартиру, що розташована за вищевказаною адресою, однак було виявлено, що в квартирі проживають [PERSON] та [PERSON], які безпідставно перешкоджають позивачу у вільному доступі до квартири. 11.11.2015 року позивачем було направлено на адресу відповідачів вимогу про встановлення в добровільному порядку умов користування житловим приміщенням (а.с.15-16), яка відповідачами була залишена без уваги. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав для відмови в позові про захист права позивача та вважає, що вимоги позивача слід задовольнити, усунувши перешкоди ТОВ "Факторингова компанія Вектор Плюс" у користуванні належним йому нерухомим майном - квартирою [ADDRESS], шляхом надання безперешкодного доступу у дане житлове приміщення, оскільки згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В іншій частині позовних вимог суд вважає необхідним відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідачів обов'язок сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial