Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 17.06.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №2004266777. Відповідно до умов договору позичальникові було надано кредит в сумі 18780,00 гривень для придбання товару, строком 36 місяців. Однак позичальник взятих на себе зобов'язань належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 14.11.2016 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 24648,05 грн. 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором №2004266777, укладеним з [PERSON] На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 24648,05 грн. та суму сплаченого судового збору. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав заявлений позов та просив розглядати справу за його відсутності. Вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про дати розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції за місцем реєстрації, що підтверджено поштовими повідомленнями; причин неявки суду не повідомляв; заяв про розгляд справи за його відсутністю відповідач до суду не надавав. Оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату розгляду справи, в судове засідання не з'явився з неповажних причин, представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Із матеріалів справи судом встановлено, що 17.06.2013року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2004266777. Відповідно до умов договору позичальникові було надано кредит в сумі 18780,00 гривень для придбання товару, строком на 36 місяців, з кінцевим терміном повернення 17.06.2016 року. Згідно пункту 1.1. договору про надання споживчого кредиту строк кредиту становить 36 місяців. За користування кредитом позичальник сплачує відсотки в розмірі 0,01 % річних. Також відповідно до п. 4.4. договору про надання споживчого кредиту позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений в Графіку платежів. Згідно графіку платежів щомісячна сума платежу становить 561,52 гривні (а.с. 4-7). Надана до позову копія договору підписана [PERSON], містить його персональні дані, тому у суду відсутні підстави не приймати вказаний доказ. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими на це посадовими особами ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі статті 629 ЦК України, цей договір є обов'язковим для виконання. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами статей 525, 526 та 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Із наданих до позову документів вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов»язання за кредитним договором, внаслідок чого 22 грудня 2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено Договір факторингу № 22/12/14/1-1, відповідно до якого, ПАТ "ОТП Банк" відступив ТОВ "ОТП Факторинг Україна" право вимоги за договором № 2004266777, укладеним з [PERSON] (а.с.14-17). Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України,боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, обов'язок сплачувати боргові платежі виникає за умови, що боржник отримав від однієї із сторін договору факторингу письмове повідомлення, в якому визначено грошову вимогу та фактора. Відповідно до договору факторингу від 22 грудня 2014 року, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 2004266777 в сумі 24648,05 гривень. 05.01.2015 року на адресу [PERSON] ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було направлено повідомлення з вимогою повернути всю суму боргу, зазначені вимоги підлягали виконанню протягом 10-ти календарних днів з дня їх відправлення відповідачу ( а.с.12). Однак, відповідач на дане повідомлення не відреагував належним чином, та свої зобов'язання за кредитним договором на користь позивача не виконує. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що станом на 14.11.2016 року за відповідачем рахується непогашена заборгованість перед ТОВ "ОТП Факторинг Україна " за кредитним договором № 2004266777 в сумі 24648,05 гривень, з яких: 16682,68 грн. - залишок заборгованості за кредитом, 1,97грн. - відсотки за користування кредитом, 7963,40 грн. - комісія. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України,боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1ст. 625 ЦК України,боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуюче викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем [PERSON] порушуються умови укладеного договору зі своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків та комісії за користування ним, внаслідок чого утворився борг перед позивачем, до якого перейшло право грошової вимоги, в сумі 24648,05 гривень. Таким чином, суд визнає, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. В матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані, що відповідач вживала заходів для належного виконання зобов'язання по даному правочину, у зв'язку з чим, порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з його вини. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені позивачем докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПКУкраїни,стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Платіжними дорученнями № 6027 від 08 грудня 2016 року та №1876 від 07.03.2017 року підтверджується, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено на користь держави судовий збір в сумі 1600грн. (а.с. 3,37), у зв»язку з чим вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved