Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою, якою просила визнати недійсним договір іпотеки № РСL-702/291 від 10.09.2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством „ОТП Банк" та [PERSON], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. В обґрунтування позову посилалася на те, що 22.07.2013 року вона отримала досудову вимогу від ТОВ „ОТП Факторинг Україна", якою запропоновано сплатити на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 272 861 грн. 59 коп., відсотки за користування кредитом в сумі 137 205 грн.. В разі відмови від сплати заборгованості за кредитним договором, ? частини квартири, що належить їй на праві приватної власності та яка є предметом іпотеки, буде реалізована з прилюдних торгів. Позивачка зазначала, що у вересні 2007 року вона дійсно уклала угоду з ПАТ „ОТП Банк", але саме на отримання коштів на користь [PERSON]. Відносно договору іпотеки ніяких пропозицій не надходило і про ці обставини їй нічого не відомо. При нотаріальному посвідченні договору іпотеки їй ніхто не роз'яснював ні змісту договору, ні його наслідків, копію договору іпотеки не одержувала та вважала, що підписує договір кредиту. Ознайомившись 29.07.2013 року зі змістом договору іпотеки, позивачка дізналася, що права третіх осіб щодо предмету іпотеки і його обтяження, а також права та законні інтереси малолітніх дітей не порушуються і діти за місцезнаходженням предмету іпотеки не знаходяться. Вказані дані не відповідають дійсним обставинам, оскільки внаслідок укладення договору іпотеки малолітній онук [PERSON], який мешкає в квартирі, що є предметом іпотеки фактично залишиться без житла. Позивачка зазначала, що в даному випадку сторони кредитного договору повинні були повідомити нотаріусу, а нотаріус повинен, в свою чергу, з'ясувати, що в квартирі, яка передбачається для використання як предмет іпотеки, мешкає неповнолітня дитина, і повідомити сторони угоди, що без відповідного рішення органу опіки та піклування договір про відчуження квартири в даному випадку є незаконним і нотаріальному посвідченню не підлягає та нотаріус повинен був відмовити у вчиненні нотаріальних дій. На підставі викладеного позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просивши суд про їх задоволення та посилаючись на обставини викладені вище. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Представник ПАТ „ОТП Банк" Нечитайло Л.О., що діяла на підставі довіреності, проти позовних вимог заперечувала, просивши відмовити в їх задоволенні та пояснивши, що при укладенні договору іпотеки ні [PERSON], ні [PERSON] не повідомили Банк про те, що у зазначеній вище квартирі мешкає неповнолітня дитина. 04.09.2007 року Банку та нотаріусу була представлена довідка про реєстрацію у спірній квартирі двох осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], та двох квартиронаймачів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Дані про реєстрацію в квартирі [ADDRESS] неповнолітніх у вказаній довідці відсутні. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, а також надала суду копію довідки від 04.09.2007 року за № 1267 від КП „Жилкомсервіс" дільниці № 52, про реєстрацію та проживаючих осіб за адресою: [ADDRESS], заяву до приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] від 10.09.2007 року від імені [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що в квартирі не проживають та не прописані малолітні, а також неповнолітні діти. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач у судовому засіданні пояснювала, що на момент укладення договору іпотеки у квартирі [ADDRESS] був зареєстрований та мешкав неповнолітній [PERSON]. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справі не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Доказування по цивільній справі, як і рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог про те, що на час укладення договору іпотеки у квартирі [ADDRESS] була зареєстрована малолітня дитина. За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Презумпція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст. 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з нормами глави 16 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчиненя првочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5, 6 ст. 203 ЦК України, зокрема: правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджується майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою, як особливим видом забезпечення виконання зобов'язання, є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Майно, що є у спільній власності, може бути передано у заставу лише за згодою усіх співвласників (ст. 578 ЦК України). 10 вересня 2007 року між [PERSON], [PERSON] та ЗАТ „ОТП Банк" укладено договір іпотеки № РСL-702/291/2007 (майнова порука), який був посвідчений - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за реєстровим № 1588. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 Закону України „Про іпотеку" іпотека - застава нерухомого майна, коли земля та (або) інші об'єкти, що становлять предмет іпотеки, залишаються у заставодавця (боржника або третьої особи (майнового поручителя), а заставодержатель (кредитор) має право у разі невиконання забезпеченого іпотекою основного зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено у частині 6 статті 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним. Згідно зі статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III „Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь - які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] надано довідку № 1267 від 04.09.2007 року КП „Жилкомсервіс" Фрунзенська філія дільниця № 52, яка була їй представлена при посвідченні договору іпотеки та з якою вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та мешкають [PERSON], [INFO] народження, [PERSON], [INFO], квартиронаймачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], інші особи за даною адресою не зареєстровані. Також нотаріусом було надано нотаріально посвідчену заяву від [PERSON], [PERSON], якою вони стверджували, що на момент передачі в іпотеку квартири [ADDRESS], в ній не прописані та не проживають малолітні, а також неповнолітні діти та зазначали, що внаслідок укладання цього договору іпотеки не буде порушено прав та законних інтересів неповнолітніх, малолітніх дітей та інших осіб. В заяві також зазначено, що зміст Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" нотаріусом роз'яснено та всю відповідальність за цю заяву вони беруть на себе. Також на запит суду отримано довідку за № 116 від 16.01.2014 року від КП „Жилкомсервіс" дільниця № 52 з якою вбачається, що малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 09.02.2010 року, тобто вже після укладення договору іпотеки від 10.09.2007 року. Відповідно до п. 5.1 договору іпотеки іпотекодавець заявляє, гарантує і зобов'язується на користь іпотекодержателя, що відсутні права будь - яких третіх осіб щодо предмету іпотеки (будь-якої його частини); обтяження предмета іпотеки іпотекою не буде порушувати прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких іпотекодавець зобов'язаний утримувати за законом чи договором. Іпотечний договір від 10.09.2007 року підписаний сторонами. Матеріали справи свідчать, що на час укладення іпотечного договору за адресою місця знаходження предмета іпотеки, а саме у квартирі [ADDRESS] неповнолітні, малолітні не зареєстровані. Малолітні діти були зареєстровані, всупереч вимогам іпотечного договору 09.02.2010 року. Тобто малолітні діти були зареєстровані за цією адресою після укладення договору іпотеки, тоді як на час укладання договору іпотеки неповнолітній [PERSON] не мав права користування квартирою [ADDRESS]. Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку, що вони спростовують твердження позивача, що на момент укладення договору іпотеки 10.09.2007 року [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS]. За таких обставин, враховуючи наведене вище, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю, оскільки будь-яких об'єктивних доказів на підтвердження наявності у неповнолітнього права користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] на час укладення спірного Договору іпотеки та необхідності надання органом опіки та піклування відповідного дозволу на укладення цього договору позивачкою до суду не представлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed