Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Представник позивач ПАТ «Дельта Банк» - ТзОВ «Про Консалтинг» звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність квартири [ADDRESS], в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 18146 (вісімнадцять тисяч сто сорок шість) доларів 76 центів США за договором споживчого кредиту № 11317947000 від 20 березня 2008 року, укладеного між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON], припинення права власності на вказану квартиру за відповідачем, виселення останньої із зобов'язанням передати позивачу правовстановлюючі документи та стягнення судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 20.03.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11317947000 за умовами якого, позивачем було надано відповідачу кредит в розмірі 40000 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 20.03.2018 року зі сплатою 13,9% річних за користування коштами. З метою забезпечення виконання зобов'язань за згаданим кредитним договором між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки згідно з яким, відповідач (іпотекодавець) передала в заставу позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,2 кв.м, житловою площею 29,60 кв.м. ,що належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.04.1999 року (реєстровий № 635). 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Як зазначено у позовній заяві, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, у неї утворилась заборгованість у розмірі 18146,76 доларів США, а саме: 18062,42 доларів США - заборгованість за кредитом, 84,34 долара США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Таким чином, у відповідності до положень іпотечного договору, у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки. Обгрунтування подачі позову ТзОВ "Про Консалтинг", позивач мотивує договором доручення № 002 від 01.06.2013 року укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТзОВ "Про Консалтинг". На підставі наведеного, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20.03.2008 року № 11317947000 звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно, визнати право власності за ПАТ «Дельта банк» на предмет іпотеки, припинити право власності відповідача [PERSON] на вказану квартиру, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою, а також виселити відповідача та усіх інших мешканців, що проживають та зареєстровані за вказаною адресою та стягнути із відповідача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним в позовній заяві , просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі доручення, в судовому засіданні позову не визнав, покликаючись на свої письмові заперечення, відповідно до яких, наголошує на тому, що договір про надання споживчого кредиту був укладений до 20.03.2018 року, графік погашення кредиту відповідачем не порушено, зобов»язання відповідно до умов кредитного договору виконуються відповідачем в повному обсязі та із випередженням графіку погашення кредиту. Крім того, довідка про заборгованість від 01.08.2013 року, на яку покликається позивач в своїх позовних вимогах без номера, видана невідомо на чиє ім.»я, а також свідчить про те, що прострочена заборгованість відсутня. Просить відмовити в задоволені позовних вимог. Представник третьої особи Державної реєстраційної служби України в судове засідання не прибув, подав до суду письмові пояснення, відповідно до яких з 01.01.2013 року органи державної реєстрації проводять державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до ст..ст. 15,16,19 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Підставою для проведення такої реєстрації є відповідні рішення судів, що набрали законної сили, а відтак, у разі набрання законної сили рішення про визнання права власності на нерухоме майно, таке рішення стане підставою для подальшої реєстрації права власності на нерухоме майно у порядку визначеному законом. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача , з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю таких. Судом встановлено, що 20.03.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11317947000, за умовами якого позивачем було надано відповідачу кредит в розмірі 40000 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 20.03.2018 року зі сплатою 13,9% річних за користування коштами. (а.с.15-21) З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, згідно з яким, відповідач (іпотекодавець) передала в заставу позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,2 кв.м, житловою площею 29,60 кв.м. ,що належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.04.1999 року (реєстровий № 635).(а.с.31-36). 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.(а.с.51-54) Відповідно до договору доручення № 002 від 01.06.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Про консалтинг», останнє приймає на себе зобов»язання за винагороду здійснювати від імені довірителя юридичні та фактичні дії встановлені законодавством України, спрямовані на повернення простроченої або загальної заборгованості боржників.(а.с.55-76). Разом з тим, представник позивача в судовому засіданні вимоги суду не виконала, оригіналів документів наявних у справі, у тому числі і Договору доручення № 002 від 01.06.2013 року не надала і належно завірененого розрахунку заборгованості. Відповідно до довідки ПАТ «Дельта банк» від 01.08.2013 року , заборгованість по кредитному договору № 11317947000 станом на 01.08.2013 року складає: 18146,76 доларів США, що складається із 18062,42 доларів США - заборгованість за кредитом, 84,34 долара США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. З них прострочена заборгованість відсутня. (а.с.37) Отже покликання представника позивача на наявну заборгованість є безпідставним та нічим не вмотивовано. Про добросовісне виконання відповідачем своїх обов»язків відповідно до умов кредитного договору № 11317947000 від 20.03.2008 року свідчать і представлені в судовому засіданні представником відповідача квитанції про оплату кредиту , за періоди з 30.12.2011 року по 22.01.2014 року( а.с.112-118) Представник позивача хоч і зазначає, що станом на 29.11.2013 року заборгованість відповідача перед банком становить 18146,76 доларів США однак, суд відхиляє таке твердження, оскільки така заборгованість спростовується листом скерованим на адресу відповідача із ПАТ «Дельта банк» відповідно до якого, прострочена заборгованість за договором кредиту № 11317947000 від 20.03.2008 року станом на 22.07.2014 року - відсутня, а загальна заборгованість становить 14462,46 доларів США. Відповідно до ст.ст. 546, 575 ЦК України , іпотекою є застава нерухомого майна, яка, в свою чергу, є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Так, у ст. 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із ст. 589 ЦК України , у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Також, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, законодавець забезпечуючи та гарантуючи права кредитора надав йому право вибору задовольняти свої вимоги за основним зобовязанням : шляхом стягнення заборгованості, або шляхом звернення стягнення на іпотеку. Крім цього, суд бере до уваги, що 07.06.2014 року набрав чинності Закон України від 03.06.2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого протягом його дії: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України від 2 жовтня 1992 року «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що в позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Пункт 4 названого вище закону визначає, що протягом дії цього Закону інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, беручи до уваги положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та враховуючи, що спірна квартира перебуває в іпотеці для забезпечення належного виконання умов споживчого кредиту, такий надано в іноземній валюті, то суд і з цих підстав приходить до висновку про неможливість звернення стягнення на спірну квартиру під час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому і за цих обставин позов є безпідставним. Відтак, враховуючи, що виселення є похідним від звернення стягнення на вказане вище житло, суд приходить до висновку, що позовні вимоги і в цій частині задоволенню не підлягають. Крім того, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України , щодо надання доказів у відповідності до ст.ст. 57-59 ЦПК України, представником позивача не було представлено суду жодних доказів, які б підтверджували наявність у відповідача простроченої заборгованості, хоч такі неодноразово витребовувались судом у керівництва ПАТ «Дельта банк» в ході судового розгляду справи. Суд враховуючи вищевикладене, а також приписи ст. 58 ЦПК України, згідно з якою, належними є докази , що містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтувати належність кожного конкретного доказу для підтвердження їх вимог та заперечень, приходить до висновку, що представником позивача не представлено належних та допустимих доказів наявності простроченої заборгованості у відповідача , а відтак і доказів для застосування звернення стягнення на заставне майно. За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню та в такому слід відмовити за безпідставністю. З урахуванням рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог та відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України, не підлягає задоволенню і позов в частині стягнення судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed