Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

ПАТ КБ "Приват Банк" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова суду з позовом до ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії "ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON], в якому з урахуванням уточнень, поданих 20.10.2014 року, просить: - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "КБ "Приват Банк"" заборгованість по кредитному договору у розмірі 8353,53 доларів США; - стягнути солідарно з ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованість по кредитному договору у розмірі 200 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" судовий збір у розмірі 668,68 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 17.11.2005 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] укладено договір № HAG4AK12180018, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12559 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,48 % річних з кінцевим терміном повернення 16.11.2012 року. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію. У порушення умов кредитного договору № HAG4AK12180018 від 17.11.2005 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, не сплатив щомісячні платежі у повному обсязі, в результаті чого станом на 01.10.2013 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 8368,97 доларів США, а саме: 2266,02 доларів США - заборгованість за кредитом; 1235,45 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 324,17 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4543,33 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. У судовому засіданні представник позивача Катеринюк В.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач - ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова направив заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідач [PERSON] надав заперечення на позовну заяву, в яких просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що у нього відсутня заборгованість за кредитним договором, свої обов'язки за договором, зокрема, щодо внесення щомісячних платежів, він виконав добросовісно протягом строку дії договору. При цьому, саме з боку позивача мало місце порушення зобов'язань за договором у вигляді незаконного підвищення позивачем з 16.10.2008 року щомісячної процентної ставки з 1,04% до 1,21%. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19.02.2013 року по справі № 2018/12000/12 визнано незаконними дії ПАТ КБ "ПриватБанк" по підвищенню з 16.10.2008 року процентної ставки. Зазначеним підтверджується необґрунтованість даного позову ПАТ КБ "ПриватБанк". У рішенні апеляційного суду Харківської області від 19.02.2013 року по справі № 2018/12000/12, серед іншого, вказано на те, що розрахунки, надані банком, свідчать про те, що [PERSON] вносив щомісячні платежі у більших за розміром сумах, як на погашення наявної у нього заборгованості, так і для дострокового погашення кредиту. За приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають повторному доказуванню. Крім того, [PERSON] згідно ч. 8 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" достроково станом на 17.01.2012 року сплатив позивачу окремо як щомісячні платежі у розмірі 195,25 доларів США за 84 повних місяців користування кредитом, так і пеню у розмірі 5267,46грн., тобто по 16.11.2012 року включно, а тому з боку відповідача станом на 01.10.2013 року не було та немає порушень його зобов'язань. Також відповідач зазначає, що наданий позивачем розрахунок позовних вимог не є належним доказом по справі. Позивач у розрахунку станом на 01.10.2013 року в порівнянні з наявним у матеріалах справи розрахунком від 16.05.2011 року тільки за період з 18.11.2005 року по 26.12.2007 року необґрунтовано та незаконно збільшив суми заборгованості за кредитом. Вимога позивача про нарахування та сплату неустойки за договором є явно завищеною. Для виконання кредитного договору банком було відкрито 4 рахунки, однак фактичне зарахування коштів здійснювалось банком на інші рахунки, що створювало нібито прострочку платежу. Крім того, банк вже звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.12.2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області, у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено. [PERSON] також посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Зокрема, зазначає, що Верховний Суд України у постанові від 06.11.2013 року по справі № 6-116цс13 зазначив, що, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. З урахуванням вказаного, посилається на те, що позивачем пропущено трирічний (річний- для пені) строк звернення до суду, а тому в позові має бути відмовлено. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечення на уточнену позовну заяву підтримав у повному обсязі, просить суд в задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується сторонами, що 17.11.2005 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] укладено договір № HAG4AK12180018, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12559 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,48% з кінцевим терміном повернення 16.11.2012 року. Згідно умов п. 1.1 договору [PERSON] зобов'язався здійснювати погашення суми заборгованості в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 25 число кожного місяця відповідач зобов'язався надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 195,25 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, комісію. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 01.10.2013 року склалась заборгованість: 2266,02 доларів США - заборгованість за кредитом; 1235,45 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 324,17 доларів США- заборгованість по комісії за користування кредитом. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у запереченнях на уточнену позовну заяву просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Верховний Суд України у постанові від 06.11.2013 року по справі № 6-116цс13 зазначив, що, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як вбачається з п. 1.1 договору, [PERSON] зобов'язався здійснювати погашення суми заборгованості в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 25 число кожного місяця відповідач зобов'язався надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 195,25 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, комісії Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами з 21 по 25 число кожного місяця у сумі 195,25 доларів США, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. При цьому, згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що останній платіж за договором ним здійснено у 2012 році. Крім того, у провадженні Київського районного суду м. Харкова з 2012 року перебуває справа за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. З даним позовом до суду ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось 22.01.2014 року. З огляду на викладене, підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентам та комісії відсутні, а тому стягненню з відповідача [PERSON] на користь банку підлягає заборгованість за кредитним договором від 17.11.2005 року у розмірі 3825,64 доларів США, з яких 2266,02 доларів США - заборгованість за кредитом, 1235,45 доларів США - заборгованість по процентам, 324,17 доларів США - заборгованість по комісії. Відносно доводів відповідача [PERSON] про відсутність заборгованості за кредитним договором суд зазначає наступне. Питання наявності або відсутності у відповідача [PERSON] заборгованості за спірним кредитним договором неодноразово було предметом судового дослідження. Зокрема, рішенням апеляційного суду Харківської області від 13.08.2014 року по справі № 640/9857/13-ц встановлено, що з першого місяця виконання договору кредиту [PERSON] допустив прострочення передбаченого кредитним договором щомісячного платежу, після чого також припустився до його прострочення та недоплати передбаченої договором щомісячної суми у розмірі 195,25 доларів США, що надало право банку підвищувати процентну ставку за користування простроченими платежами за отримане тіло кредиту (окрім процентів та комісії) до 3,01% щомісяця або 26,12% річних (п.п. 3.2, 4.1 кредитного договору). За своїм змістом таке підвищення процентної ставки за кредитним договором є санкцією банку за порушення позичальником передбачених п. п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 обов'язків. Хоча [PERSON] у подальшому почав достроково повертати отриманий кредит, однак такі повернення також були з затримкою, а з огляду недостатності суми проведеного платежу для повного виконання грошового зобов'язання ця сума погашала вимоги банку у черговості, яка передбачена у п. 3.8 договору кредиту, внаслідок чого на день закінчення дії договору позивачу була нарахована заборгованість за договором. З огляду на зазначене, рішенням апеляційного суду Харківської області від 13.08.2014 року по справі № 640/9857/13-ц в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів відмовлено. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, під час розгляду даної справи сторонам роз'яснено їх право на подання клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи з метою з'ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором, правильності зарахування коштів, однак таке клопотання сторонами заявлено не було. В зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору позивачем на підставі кредитного договору нараховано штрафні санкції, а саме: 4543,33 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В межах строку позовної давності за період з 22.01.2013 року пеня склала 2004,02 доларів США. Враховуючи невиконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо повернення грошових коштів, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пені. При цьому, стягненню за рішенням суду пеня підлягає у грошовій одиниці - гривні, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Отже, стягненню в іноземній валюті підлягає заборгованість за договором - заборгованість за кредитом, процентам, комісії, а не штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня), які нараховуються як відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. Крім того, у відповідності до п. 4.1 кредитного договору пеня нараховується у розмірі 1% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Згідно умов уточненої позовної заяви, заборгованість пред'явлено позивачем станом на 01.10.2013 року (т. 1, а.с. 195), а тому 2004,02 доларів США пені складає 16012,12грн. Відповідно до ст. 606 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова 22.03.2011 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Відповідно до ст. 552 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватись виконання зобов'язань частково або в повному обсязі. Згідно додатку № 1 до договору поруки від 22.03.2011 року розмір відповідальності поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова складає 200 грн. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення солідарно з [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 200грн. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приват Банк" заборгованості за кредитним договором від 17.11.2005 року у розмірі 3825,64 доларів США, з яких 2266,02 доларів США - заборгованість за кредитом, 1235,45 доларів США - заборгованість по процентам, 324,17 доларів США - заборгованість по комісії, а також пені у розмірі 15812грн. 12коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial