Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору №ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», визнати недійсними договори про видачу траншів від 01 жовтня 2007 року, 19 жовтня 2007 року, 17 червня 2008 року, 14 серпня 2008 року, укладені між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» та визнати недійсним іпотечний договір від 01 жовтня 2007 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та ПАТ KB «Приватбанк». В судовому засіданні адвокат позивачів позовні вимоги підтримала та в обгрунтування позову зазначила, що 28 вересня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №ТМ-25/2007 за умовами якого банк зобов»язаний надати позичальнику кредит в розмірі 35 000 доларів США. Надання коштів повинно здійснюватися окремими частинами - Траншами кредиту (Транш - визначена сума коштів, обумовлена Договором про видачу траншу, що надається в межах Кредитної угоди), сукупна величина сальдо за якими не буде перевищувати 35 000 доларів США. Умови видачі - сума кожної частини, термін по кожному Траншу оформляється «Договорами про видачу траншів», які є невід»ємною частиною даної угоди, і оформляються у вигляді строкових договорів при кожній видачі частини кредиту. (п.І.І договору). За умовами п.4.1 договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує відсотки в розмірі 15% річних. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачами по справі -[PERSON] [PERSON] [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого позивачі передали в іпотеку квартиру [ADDRESS]. На виконання даного кредитного договору між [PERSON] та банком було укладено чотири договори про видачу траншу: 01 жовтня 2007 року на суму 10 000 доларів США (згідно графік) погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 25.10.2007р. і останній платіж повинен бути здійснений27.09.2010р.) 19 жовтня 2007 року .на суму 5 000 доларів США (згідно графіку погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 20.11.2007р. і останній платіж повинен бути здійснений 16.10.2009р.) 17 червня 2008 року на суму 15 000 доларів США (згідно графіку. погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 10.07.2008р. і останній платіж повинен бути здійснений 16.06.2011р.) 14 серпня 2008 року на суму 8 500 доларів США (згідно графіку погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 15.09.2008р. і останній платіж повинен бути здійснений 12.08.2011р.). В кредитному договорі №ТМ-25/2007 відсутній детальній розпис сукупної вартості кредиту, вартості супутніх послуг. В нього відсутній графік погашення платежів та дані про відкриті банківського рахунку для зарахування на нього суми наданого кредиту. Не було і додатку до зазначеного договору з детальним розписом сукупної вартості кредиту, вартості супутніх послуг графіку погашення платежів, даних про відкриття банківського рахунку для зарахування на нього суми наданого кредиту. За умовами п.2.4.3 кредитного договору, одночасно діючих може бути не більше, ніж два договори на видачу траншу. Оскільки договори про видачу третього та четвертого траншів від; 17 червня 2008 року та 14 серпня 2008 року було укладено без дотримання згаданих вище норм законодавства та в порушення умов кредитного договору №ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 року - в той час, коли діяли два попередні договори про видачу траншів від 01 жовтня 2007 року та 17 жовтня 2007 року, то є правові підстави для визнання таких правочинів недійсними. Крім того, за умовами п.5.2 оспорюваних договорів про видачу траншу №ТМ-25/2007 від 17 червня 2008р. та 14 серпня 2008р. у випадку розбіжності тексту даного Договору і кредитного договору №ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 p.. переважне право мають положення Кредитного договору. Вищезазначені обставини є самостійною підставою для визнання недійсними двох останніх договорів про видачу траншів. [PERSON] звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним. З посиланням на ЗУ «Про захист прав споживача», Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту позичальник обґрунтовував свої вимоги тим, що укладення кредитного договору супроводжувалося обманом з боку банку щодо дійсних умов кредитування. Рішенням Ленінського районного суду від 26 травня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2011 року, відмовлено в задоволенні позову . В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просить відмовити в задоволенні позову . В обгрунтування заперечень зазначив,що перед укладенням кредитного договору та договорів про видачу траншів з додатками [PERSON] ознайомився з їх змістом. Сторони в письмовій формі досягли домовленості з усіх умов договору, підписали їх при укладені договорів про видачу траншів від 17.06.2008 року і від 14.08.2008 року сторони досягли домовленості щодо збільшення процентної ставки з 15% до 18% річних ( п. 2.3.1 кредитного договору); перевищення кредитного ліміту відсутнє взагалі. у 2011 році [PERSON] звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28.09.2007 року та договорів траншу недійсними та рішенням Ленінського райсуду м. Кіровограда від 26.05.2011 року відмовлено в задоволенні позову, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області 03.08.2011 року (з підстав невиконання Банком вимог ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та п.3.1.3.8 Правил надання банками України інформації споживачам про умови кредитування та сукупну вартість кредиту)(копії зазначених рішень надані позивачем). Також, [PERSON], [PERSON] звертались до суду про визнання договору іпотеки недійсним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.10.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 08.02.2012 року, у позові відмовлено. Зазначені судові рішення мають преюдиціальне значення для вирішення даної справи. У відповідності до п. 2.1.1 кредитного договору, банк зобов'язався надавати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів Позичальника у вигляді траншів кредиту/ сукупна величина сальдо за якими не буде перевищувати суму, обумовлену п. 1.2 даної угоди, тобто 35 000 дол. США. Так, на момент оформлення четвертого траншу, а саме 14.08.2008 року, включаючи і суму четвертого траншу, сукупна величина сальдо по даній угоді не перевищувала обумовленої суми в договорі та складала 33 878,80 дол. США. Згідно розділу 2.4 Кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28.09.2007 року встановлені права Позичальника та п. 2.4.3 позичальник мас право звертатись в банк до дати, зазначеної в. п.1.3 даної Угоди, для отримання чергового траншу в рамках даної Угоди при наявності невикористаного залишку загального ліміту кредитної лінії, встановленого п. 1.2 даної угоди, в тому числі після повного або часткового погашення кредиту. При цьому одночасно діючих може бути не більше, ніж два договори про видачу траншу. Тобто, дана умова кредитного договору носить добровільний характер і визначає право позичальника для звернення до банку для отримання чергового траншу і не є обов'язковою умовою для сторін. Пунктом 1.1 кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28.09.2007 року передбачено, шо видача частин кредиту здійснюється після підписання Договору про видачу Траншу, на термін і на умовах, передбачених даною Угодою, а також договором про видачу Траншу. Пунктом 1.3 кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28.09.2007 року встановлено, що термін повернення кредиту і окремих частин - Траншів кредиту встановлюється договорами про видачу траншів, а також Графіками погашення кредиту і відсотків, які є невід'ємними додатками до Договорів про видачу траншів. Судом встановлено наступні факти. 28 вересня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №ТМ-25/2007 за умовами якого банк зобов»язаний надати позичальнику кредит в розмірі 35 000 доларів США. Надання коштів повинно здійснюватися окремими частинами - Траншами кредиту (Транш - визначена сума коштів, обумовлена Договором про видачу траншу, що надається в межах Кредитної угоди), сукупна величина сальдо за якими не буде перевищувати 35 000 доларів США. Умови видачі - сума кожної частини, термін по кожному Траншу оформляється «Договорами про видачу траншів», які є невід»ємною частиною даної угоди, і оформляються у вигляді строкових договорів при кожній видачі частини кредиту. (п.І.І договору). За умовами п.4.1 договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує відсотки в розмірі 15% річних. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачами укладено договір іпотеки, за умовами якого позивачі передали в іпотеку квартиру [ADDRESS]. На виконання даного кредитного договору між [PERSON] та банком було укладено чотири договори про видачу траншу: 01 жовтня 2007 року на суму 10 000 доларів США (згідно графік) погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 25.10.2007р. і останній платіж повинен бути здійснений27.09.2010р.) 19 жовтня 2007 року .на суму 5 000 доларів США (згідно графіку погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 20.11.2007р. і останній платіж повинен бути здійснений 16.10.2009р.) 17 червня 2008 року на суму 15 000 доларів США (згідно графіку. погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 10.07.2008р. і останній платіж повинен бути здійснений 16.06.2011р.) 14 серпня 2008 року на суму 8 500 доларів США (згідно графіку погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 15.09.2008р. і останній платіж повинен бути здійснений 12.08.2011р.) при укладені зазначених договорів дотримано вимоги ст.. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України, встановлені підстави недійсності правочинів, а саме: є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.З ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо), такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Суду не надано доказів порушень прав споживача відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначена позиція висловлена в п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі пред'явлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо. Також, згідно зазначеної постанови, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 -1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". В 2011 році [PERSON] звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28.09.2007 року та договорів траншу недійсними та рішенням Ленінського райсуду м. Кіровограда від 26.05.2011 року відмовлено в задоволенні позову, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області 03.08.2011 року (з підстав невиконання Банком вимог ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та п.3.1.3.8 Правил надання банками України інформації споживачам про умови кредитування та сукупну вартість кредиту)(а. с.). Також, [PERSON], [PERSON] звертались до суду про визнання договору іпотеки недійсним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.10.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 08.02.2012 року, у позові відмовлено (а. с. ). Зазначеними рішеннями встановлено наступні обставини: - перед укладенням кредитного договору та договорів про видачу траншів з додатками [PERSON] ознайомився з їх змістом. Сторони в письмовій формі досягли домовленості з усіх умов договору, підписали їх, при укладені договорів про видачу траншів від 17.06.2008 року і від 14.08.2008 року сторони досягли домовленості щодо збільшення процентної ставки з 15% до 18% річних ( п. 2.3.1 кредитного договору); перевищення кредитного ліміту відсутнє взагалі; ч.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, шо у випадку недотримання норм цієї статті настають наслідки передбачені ст.ст. 15, 23 цього Закону, які не передбачають такого наслідку, як визнання договору недійсним. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки позов є необґрунтованим та безпідставним. У відповідності до п. 2.1.1 кредитного договору, банк зобов'язався надавати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів Позичальника у вигляді траншів кредиту/ сукупна величина сальдо за якими не буде перевищувати суму, обумовлену п. 1.2 даної угоди, тобто 35 000 дол. США. Так, на момент оформлення четвертого траншу, а саме 14.08.2008 року, включаючи і суму четвертого траншу, сукупна величина сальдо по даній угоді не перевищувала обумовленої суми в договорі та складала 33 878,80 дол. США. Також, є необґрунтованими твердження позивачів щодо одночасної дії тільки двох договорів про видачу траншів , оскільки згідно розділу 2.4 Кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28.09.2007 року встановлені права Позичальника та п. 2.4.3 позичальник мас право звертатись в банк до дати, зазначеної в. п.1.3 даної Угоди, для отримання чергового траншу в рамках даної Угоди при наявності невикористаного залишку загального ліміту кредитної лінії, встановленого п. 1.2 даної угоди, в тому числі після повного або часткового погашення кредиту. Тобто, дана умова кредитного договору носить добровільний характер і визначає право позичальника для звернення до банку для отримання чергового траншу і не є обов'язковою умовою для сторін. В частині позовних вимог щодо змінення строку повернення кредитних коштів є необґрунтованими з наступних підстав. Пунктом 1.1 кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28.09.2007 року передбачено, шо видача частин кредиту здійснюється після підписання Договору про видачу Траншу, на термін і на умовах, передбачених даною Угодою, а також договором про видачу Траншу та пунктом 1.3 кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28.09.2007 року встановлено, що термін повернення кредиту і окремих частин - Траншів кредиту встановлюється договорами про видачу траншів, а також Графіками погашення кредиту і відсотків, які є невід'ємними додатками до Договорів про видачу траншів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує судові витрати залишити по фактичному їх понесенню сторонами.

Outcome: dismissed