Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

30 червня 2016 року ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] та просило стягнути з останнього на свою користь матеріальну шкоду розмірі 214 858 209 209 (двісті чотирнадцять мільйонів вісімсот п'ятдесят вісім тисяч двісті дев'ять) грн. 09 коп. Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що 27.02.2013 вироком Приморського районного суду м. Одеси затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 24.01.2013 між старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержання законів органами податкової міліції Головного управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України Долбещенковим Д.О., якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №32013000000000007, з одного боку та підозрюваним у цьому провадженні [PERSON] з іншого боку. Визнано [PERSON] ([INFO] р.н.) винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 85 000 (вісмдесят п'ять тисяч) грн., з позбавленням права обіймати керівні посади строком на 1 (один) рік. Позивач посилався на те, що цивільний позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Київ» (надалі - ПАТ «АКБ «КИЇВ») залишено без розгляду. Зазначено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 61 щодо виведення з ринку ПАТ «АКБ КИЇВ» шляхом відчуження його активів та зобов'язань на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (надалі - ПАТ «АБ «Укргазбанк») завершив приєднання активів і пасивів ПАТ «АКБ КИЇВ». Таким чином, ПАТ «АБ «Укргазбанк» є правонаступником прав та обов'язків ПАТ «АКБ «КИЇВ» на підставі договору про передачу приймаючому банку активів і зобов'язань неплатоспроможного банку від 19.06.2015, укладеного між ПАТ «АБ «Укргазбанк» і ПАТ «АКБ «КИЇВ». Позивач пояснив, що враховуючи те, що цивільний позов ПАТ АКБ «Київ» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») у справі №522/2160/13-к за кримінальним провадженням стосовно [PERSON], за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України, яка розглядалась Приморським районним судом м. Одеси - залишено без розгляду, ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовною заявою. Позовна заява обґрунтована, зокрема, тим, що [PERSON] в період 2000 - 2010 років ініціював придбання та створення ряду афілійованих компаній (юридичних осіб) для подальшого їх використання у його будівельному бізнесі. З метою здійснення контролю за їх діяльністю, [PERSON], як фізична особа так і як директор ТОВ «Марсель», створив ТОВ «Прогрес-Строй», де обіймав посаду заступника директора і працівники якого здійснювали обслуговування створених та придбаних ним підприємств з юридичних, фінансових, податкових, бухгалтерських та інших питань. У вказаний період часу, відповідач залучив до вказаної групи компаній наступні юридичні особи - ТОВ «Паляниця», ГГП «Прогрес-Риелт», ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2», ТОВ «Прогресбуд-Інвест», ТОВ «Прогресбуд», ТОВ «ФФС», ТОВ «Промстрой-Прогрес», ТОВ «Кадри», ТОВ «ТЕЦ», ТОВ «КЦЗ», ТОВ «Юнік», ТОВ «Інвест-Прогрес», якими здійснював фактичне управління через матеріально залежних від нього службових осіб цих підприємств. Зазначено, що восени 2009 року, [PERSON], для завершення будівництва житлового будинку у [ADDRESS], замовником якого було підконтрольне йому підприємство - ТОВ «Паляниця», необхідно було залучити грошові кошти у розмірі 50 млн. грн., для чого він вирішив скористатись банківським кредитом. При цьому, [PERSON], достовірно знаючи, що країна, банківська та будівельна галузь знаходяться під впливом кризових проявів, які звели до мінімуму вірогідність позитивного прийняття рішення про видачу кредиту ТОВ «Паляниця», вирішив переконати банк на свою користь, шляхом подання до банківської установи документів, що містять неправдиві відомості про строки завершення будівництва - у 6 (шість) місяців, строки погашення кредиту та відсотків за користування, фінансовий стан позичальника та вартість майна, що передається в забезпечення. В подальшому, [PERSON], продовжуючи вчиняти дії, направлені на отримання в тимчасове користування кредитних коштів на підставі документів, що містять завідомо неправдиву інформацію та достовірно усвідомлюючи, що саме у шестимісячний термін житловий будинок у [ADDRESS] добудований та зданий в експлуатацію не буде, у зв'язку з чим кредит та відсотки за користування в обумовлені строки погашені не будуть, майно, яке передається в заставу по кредитним договорам є неліквідне і його фактична вартість не відповідає проведеній експертній оцінці, документи про фінансовий стан вказаного підприємства не відповідають його реальному фінансовому стану, що в подальшому унеможливить своєчасне повернення кредиту, діючи умисно, перебуваючи у м. Києві по вул. Б.Хмельницького, 16-22 в приміщенні ПАТ «АКБ «Київ», звернувся як представник ТОВ «Паляниця» до службових осіб вказаної банківської установи з проханням видати кредит, при цьому, гарантувавши кредитні зобов'язання передачею Банку в заставу майнових прав на квартири, які будуть збудовані за надані кредитні кошти і за рахунок продажу яких, в подальшому буде здійснюватись погашення кредиту, чим засвідчив перед ПАТ «АКБ «Київ» ліквідність майна, яка прямо залежала від здачі в строк будинку в експлуатацію. Пояснено, що разом з цим, для отримання таким чином кредитних коштів, [PERSON] в період жовтня-листопада 2009 року, перебуваючи в офісі ТОВ «Прогрес-Строй», що розташований у м. Одеса по вул. Приморській, 49, дав вказівку підконтрольним йому службовим особам та засновникам ТОВ «Паляниця», ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» та ТОВ «Прогрес-Строй» підготувати необхідні документи для подачі їх до банку з метою отримання кредиту, при цьому, про свої злочинні наміри, направлені на тимчасове отримання кредиту шляхом подачі до Банку документів, що містять завідомо неправдиву інформацію, директора ТОВ «Паляниця» [PERSON]Т, та ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» [PERSON] до відома не ставив. В подальшому, в продовження своїх злочинних дій, [PERSON], діючи умисно та достовірно знаючи, що у шестимісячний термін будівництво житлового будинку у м. Одеса по вул. Львівські, 15 закінчено не буде, а майно, яке передається в заставу ПАТ «АКБ «Київ», є неліквідним, перебуваючи в приміщенні вказаної банківської установи, особисто гарантував керівництву Банку та кредитно-інвестиційному комітету строки будівництва та ліквідність у зв'язку з ними заставного майна. Позивач посилався на те, що службові особи ПАТ «АКБ «Київ», не будучи обізнаними в неправдивості інформації, що містилась в документах, поданих від імені службових осіб ТОВ «Паляниця» до банку для отримання кредиту, а саме: строків добудови та здачі в експлуатацію житлового будинку у [ADDRESS], фінансового стану підприємства-позичальника та неліквідності майна, переданого в заставу, являючись членами кредитно-інвестиційного комітету та перебуваючи на його засіданні, прийняли рішення про видачу кредиту ТОВ «Паляниця» у розмірі 50 млн. грн. з цільовим призначенням «фінансування будівельних робіт по закінченню будівництва житлового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Львівська, 15». В подальшому, директор ТОВ «Паляниця» [PERSON], не будучи обізнаним про злочинні наміри [PERSON] щодо отримання в тимчасове користування кредитних коштів, шляхом подачі до Банку документів, що містять завідомо неправдиву інформацію та виконуючи його вказівки, прибув у м. Київ в приміщення ПАТ «АКБ «Київ» 29.10.2009 року уклав з службовими особами ПАТ «АКБ «Київ» договір №001\\09 від 29.10.2009 року про надання кредиту ТОВ «Паляниця» у розмірі 50 000 000 грн., який в той же день був підписаний уповноваженими особами Банку та директором ТОВ «Паляниця». Крім того, [PERSON], продовжуючи свої злочинні дії, забезпечив підготовку та підписання службовими особами підконтрольних йому підприємств документів, щодо передачі в заставу Банку неліквідного майна, в тому числі особисто виступив поручителем за кредитними зобов'язаннями ТОВ «Паляниця» перед ПАТ «АКБ «Київ», як фізична особа. Позивач вказав, що після надходження на рахунок ТОВ «Паляниця» кредитних коштів у розмірі 50 000 000 грн., [PERSON], шляхом надання вказівок директору вказаного підприємства [PERSON], організував їх перерахування на рахунок підконтрольного підприємства ТОВ «Прогрес-строй СУ №2» з призначенням платежу «попередня оплата за роботи по будівництву житла за адресою: м. Одеса, вул. Львівська, 15». Станом на 01.07.2012 кошти, отримані на підставі кредитного договору №001/09 від 29.10.2009 року в сумі 50 000 000 грн. ПАТ „АКБ «Київ» не повернуті, з нарахованих відсотків за користування кредитом на суму 33 373 381 грн. 23 коп. сплачено лише 8 069 585 грн. 14 коп., житловий будинок у м. Одеса по вул. Львівські, 15 недобудований та не переданий в експлуатацію. Позивач стверджував, що в результаті умисних дій, [PERSON], спричинив збитки ПАТ «АКБ «Київ» в загальній сумі 75 303 796 грн. 09 коп., чим завдав великої матеріальної шкоди. Отримавши таким чином кредитні кошти на рахунок ТОВ «Паляниця» у розмірі 50 млн. грн. та маючи наміри здійснювати будівництво нового житлового комплексу у м. Одеса по вул. Генуезькій, 1, замовником якого є підконтрольне йому підприємство - ТОВ «ФФС», вирішив повторно отримати кредит ПАТ «АКБ «Київ» у розмірі 90 млн. грн., кредитні кошти від якого залучити для проведення будівництва вказаного житлового комплексу. При цьому, [PERSON], достовірно знаючи, що країна, банківська та будівельна галузь знаходяться під впливом кризових проявів, які звели до мінімуму вірогідність позитивного прийняття рішення про видачу кредиту ТОВ «ФФС», повторно, вирішив переконати Банк на свою користь, шляхом подання до банківської установи документів, що містять неправдиві відомості про строки завершення будівництва - у 18 (вісімнадцять) місяців, строки погашення кредиту та відсотків за користування, фінансовий стан позичальника та вартість майна, що передається в забезпечення. В подальшому, [PERSON], в період листопада 2009 - березня 2010 року, діючи умисно, продовжуючи повторно вчиняти дії, направлені на отримання в тимчасове користування кредитних коштів на підставі документів, що містять завідомо неправдиву інформацію та достовірно усвідомлюючи, що саме у вісімнадцятимісячний термін житловий будинок у м. Одеса по вул. Генуезькій, 1 добудований та зданий в експлуатацію не буде, у зв'язку з чим кредит та відсотки за користування в обумовлені строки погашені не будуть, майно, яке передається в заставу по кредитним договорам є неліквідне і його фактична вартість не відповідає проведеній експертній оцінці, документи про фінансовий стан позичальників не відповідають їх реальному фінансовому стану, що в подальшому унеможливить своєчасне повернення кредиту, діючи умисно, перебуваючи у м. Києві по вул. Б. Хмельницького, 16-22 в приміщенні ПАТ «АКБ «Київ», звернувся як представник ТОВ «ФФС» до службових осіб вказаної банківської установи з проханням видати кредит, при цьому, гарантувавши кредитні зобов'язання передачею Банку в заставу майнових прав на квартири, які будуть збудовані за надані кредитні кошти і за рахунок продажу яких, в подальшому буде здійснюватись погашення кредиту, чим засвідчив перед ПАТ «АКБ «Київ» ліквідність майна, яка прямо залежала від здачі в строк будинку в експлуатацію. Зазначено, що разом з цим, для отримання таким чином кредитних коштів, [PERSON], в період з листопада 2009 - лютого 2010 року, перебуваючи в офісі ТОВ «Прогрес-Строй», що розташований у м. Одеса по вул. Приморській, 49, повторно дав вказівку підконтрольним йому службовим особам та засновникам ТОВ «ФФС», ТОВ «Промстрой-Прогрес», ТОВ «Кадри» та ТОВ «Прогрес-Строй» підготувати необхідні документи для подачі їх до Банку з метою отримання кредиту, при цьому, про свої злочинні наміри, направлені на тимчасове отримання кредиту, шляхом подачі до Банку документів, що містять завідомо неправдиву інформацію директора ТОВ «Промстрой-Прогрес» та ТОВ «Кадри» до відома не ставив. В подальшому, в продовження своїх злочинних дій, [PERSON] достовірно знаючи, що саме у вісімнадцятимісячний строк будівництво житлового будинку у м. Одеса по вул. Генуезькій, 1 закінчено не буде, а майно, яке передається в заставу Банку, є неліквідним, перебуваючи в приміщенні вказаної банківської установи, особисто гарантував керівництву Банку та кредитно-інвестиційному комітету строки будівництва та ліквідність у зв'язку з ними заставленого майна. Зазначено, що службові особи ПАТ «АКБ «Київ», будучи необізнаними в неправдивості інформації, що містилась в документах, поданих від імені службових осіб ТОВ «ФФС» та ТОВ «Промстрой - Прогрес» до Банку для отримання кредиту, а саме: строків добудови та здачі в експлуатацію житлового будинку у м. Одеса по вул. Генуезька, 1, фінансового стану підприємств-позичальників та неліквідності майна, переданого заставу, являючись членами кредитно- інвестиційного комітету та перебуваючи на його засіданні, прийняли рішення про видачу, кредиту службовим особам ТОВ «ФФС» у розмірі 90 млн. грн. з цільовим призначенням «фінансування будівельних робіт по закінченню будівництва житлового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Одеса вул.Генуезька, 1». Директор ТОВ «ФФС», 26.02.2010 року уклав з службовими особами ПАТ «АКБ «Київ» Генеральний договір №005\\10 від 26.02.2010 року про здійснення кредитування та додаткові угоди №1 від 26.02.2010 року та №2 від 02.03.2010 року до Генерального договору. Крім того, [PERSON], діючи умисно, повторно та маючи на меті отримання в тимчасове користування кредитних коштів, заздалегідь знаючи, що майно, яке передається в заставу, є неліквідним, забезпечив підготовку та підписання документів щодо передачі в заставу Банку неліквідного майна службовими особами підконтрольних йому підприємств і фізичних осіб, в тому числі особисто виступив поручителем по вказаному кредитному договору, як фізична особа. Позивач посянив, що після надходження коштів в сумі 90 млн. грн. на рахунок ТОВ «ФФС», [PERSON], забезпечив їх подальше перерахування на рахунок підконтрольного підприємства ТОВ «Промстрой - Прогрес» з призначенням платежу «попередня оплата за роботи по будівництву житла за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 1». Зазначено, що станом на 01.07.2012 кошти, отримані на підставі Генерального договору №005\\10 від 26.02.2010 року про здійснення кредитування та додаткових угод № 1 від 26.02.2010 року та №2 від 02.03.2010 року до Генерального договору, в сумі 90 млн. грн. ПАТ „АКБ „Київ" не повернуті, з нарахованих відсотків за користування кредитом на суму 53 472 222 грн. 21 коп. сплачено лише 3 917 808 грн. 22 коп., житловий будинок у м. Одеса по вул. Генуезькій, 1 недобудований та не переданий в експлуатацію. Таким чином, на думку позивача, в результаті умисних дій, [PERSON], спричинив збитки ПАТ «АКБ Київ» в загальній сумі 139 554 413 грн. 99 коп., чим завдав великої матеріальної шкоди йому. А всього, в результаті вказаних злочинних умисних дій, вчинених повторно, [PERSON] завдав шкоду ПАТ «АКБ «Київ» на загальну суму 214 858 209 грн. 09 коп., що є великою матеріальною шкодою. У зв'язку з тим, що ПАТ АБ «Укргазбанк» є правонаступником прав та обов'язків ПАТ «АКБ КИЇВ» на підставі договору про передачу приймаючому банку активів і зобов'язань неплатоспроможного банку від 19.06.2015, укладеного між АБ «Укргазбанк» і ПАТ «АКБ КИЇВ», позивач вважає, що має право на стягнення матеріальної шкоди із гр. [PERSON] загальну суму 214 858 209 (двісті чотирнадцять мільйонів вісімсот п'ятдесят вісім тисяч двісті дев'ять) грн. 09 коп. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року повернуто матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину - для подачі до належного суду. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] - представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" задоволено частково. Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року скасувано і предано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року відкрито провадження в справі. 29 січня 2018 року на адресу суду від представника [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає позов ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» у повному обсязі, вважає його необгрунтованим та заперечує проти правових підстав позову, в зв'язку із їх відсугністю. Відповідач вважає, що позовна заява ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» подана після спливу строку позовної давності, встановленого законом. Зазначено, що строк позовної давності з вимог, що заявлені ІІАТ АБ «УКРГАЗБАНК» про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину почався не пізніше 30 днів з моменту проголошення вироку Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2013 року у справі № 522/2160/13-к, а саме 29 березня 2013 року. Відповідно, строк позовної давності з вимоги ПАТ АБ «УКРГАЗБАІІК» сплив 29 березня 2016 року. Тому сторона відповідача просить суд відмовити ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» у позові до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину в зв'язку із спливом строку позовної давності, що має бути застосований до викладених позовних вимог. Також, відповідач вважає, що у позивача відсутнє право про захист якого ПАТ АК «УКРГАЗБАНК» звернулось до суду. Свої позовні вимоги позивач серед іншого обґрунтовує тим, що в результаті вказаних злочинних умисних дій, вчинених повторно, [PERSON] завдав шкоду ПАТ «АКБ «КИЇВ» на загальну суму 214 858 209 грн. 09 коп., що є великою матеріальною шкодою, однак, надані позивачем документи не підтверджують того, що наведено ним у позові, зокрема, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не надано до матеріалів справи жодного із вказаних в договорів від 19.06.2015 та Акті від 19.06.2015 реєстрів. Сторона відповідача посилалася на те, що ПАТ «УКРГАЗБАНК» не надав будь-яких доказів того, що одночасно з укладанням між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ПАТ «АКБ «КИЇВ», останніми було укладено: договорів про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку; договору про передачу приймаючому банку транспортних засобів неплатоспроможного банку; договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави; договору про передавання активів та зобов'язань ПАТ «АКБ «КИЇВ» за кредитами рефінансування Національного банку України на ЛЬ «УКРГАЗБАНК». Сторона відповідача стверджує, що зазначене свідчить про те, що ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не доведено того, що воно отримало від ПАТ «АКБ «КИЇВ» право вимоги на стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди та не доведено обов'язку [PERSON] відшкодовувати ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» вказаної шкоди. Також, відповідач вважає, що позивачем не доведено розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину у розмірі зазначеному у позовній заяві, а саме 214 858 209,09 грн. Виходячи із змісту позовної заяви можливо припустити, що позивач вважає, що майнова шкода завдана [PERSON] полягає у неотриманні ПАТ «АКБ «КИЇВ» коштів, що підлягали поверненню йому на умовах кредитних договорів. Сторона відповідача стверджує, що поданими позивачем поясненнями та наданими документами позивач не відображає дійсних правовідносин, що мають місце, ним також не зазначено, чи скористався він правом на задоволення своїх вимог за рахунок забезпечення зобов'язань. У своєму позові позивач вказаної інформації не навів та не зазначив про наслідки ухвалення вказаних судових рішень, про стадію та результати виконання цих рішень, та про те, яким чином вказані рішення впливають на спірні правовідносини, що є предметом даної цивільної справи. У зв'язку з вищенаведеним, сторона відповідача просить у позові ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину у сумі 214 858 209,09 грн. відмовити повністю. 25 червня 2018 року представником ПАТ АБ «Укргазбанк» подано відповідь на відзив, в якій він посилається на те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 61 щодо виведення з ринку ПАТ "АКБ "КИЇВ" шляхой відчуження його активів та зобов'язань на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" (надалі - ПАТ "АБ "Укргазбанк") завершив приєднання активів і пасивів ПАТ "АКБ "КИЇВ". ПАТ "АБ "Укргазбанк" є правонаступником прав та обов'язків ПАТ "АКБ "КИЇВ" на підставі договору про передачу приймаючому банку активів і зобов'язань неплатоспроможного банку від 19.06.2015, укладеного між ПАТ "АБ "Укргазбанк" і ПАТ "АКБ "КИЇВ". Таким чином, ПАТ "АБ "Укргазбанк" лише після укладання договору від 19.06.2015 року та отримання всіх відповідних матеріалів справи, стало відомо про підстави, що стали предметом звернення до суду. Виходячи з наведеного, вважає, що перебіг строку позовної давності в даному випадку у ПАТ "АБ "Укргазбанк" розпочався від дня, коли банк довідався про порушення свого права, а саме: з 19.06.2018 року. А тому позовну заяву подано в межах строків позовної давності передбаченої ст. 257 ЦК України. На твердження відповідача про відсутність у ПАТ "АБ "Укргазбанк" права про захист якого банк звернувся до суду, представник позивача пояснив, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №61, 19.06.2015 було здійснено передачу активів та зобов'язань ПАТ "АКБ "Київ" на користь ПАТ "АБ "Укргазбанк", а саме: активів за ціною 740,1 млн. грн. та зобов'язання балансовою вартістю 1 млрд 379.4 млн. грн. 19.06.2015 між ПАТ "АКБ "Київ" (неплатоспроможний банк) та ПАТ "АБ "Укргазбанк" (приймаючий банк) укладено Договір про передачу приймаючому банку активів і зобов'язань неплатоспроможного банку. Посилався, що згідно з п.1.2 Договору від 19.06.2015 ПАТ АБ "Укргазбанк" отримав право вимоги від боржників неплатоспроможного банку за договорами про здійснення активних операцій належного та повного виконання всіх зобов'язань за основними договорами, включаючи сплату заборгованості за основними договорами, процентів, можливих комісій, штрафних санкцій (п. 1.2.1.), право звернення стягнення на предмет застави, право звернення до поручителя за договором поруки (п. 1.2.2.). Згідно п. 4.1 Договору від 19.06.2015 з дня укладання договору та акту приймання-передачі активів і зобов'язань ПАТ АБ "Укргазбанк" набув усіх прав та обов'язків кредитора щодо боржників ПАТ «АКБ «Київ», разом із правами за договорами забезпечення таких вимог. Договір про передачу приймаючому банку активів і зобов'язань неплатоспроможного банку від 19.06.2015 року є чинним, в судовому порядку не оскаржувався. Пояснено також, що розмір завданих збитків банку встановлено у вироку Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2013 року у справі №522/2160/13-к, що набрав законної сили. З урахуванням вищевказаного просить суд, сторона позивача просить задовольнити позов в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив суду, що сторона позивача на підтвердження розміру завданої відповідачем шкоди посилається на письмові докази - постанову в кримінальній справі та заяви позичальників. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, з вище наведених у відзиві підстав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.02.2013 вироком Приморського районного суду м. Одеси затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 24.01.2013 між старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержання законів органами податкової міліції Головного управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України Долбещенковим Д.О., якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №32013000000000007, з одного боку та підозрюваним у цьому провадженні [PERSON] з іншого боку. Визнано [PERSON] ([INFO] р.н.) винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 85 000 (вісмдесят п'ять тисяч) грн., з позбавленням права обіймати керівні посади строком на 1 (один) рік. Цивільний позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Київ» (ПАТ «АКБ «КИЇВ») залишено без розгляду. Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, посилаючись на те, що правонаступником ПАТ «АКБ «КИЇВ». Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 61 щодо виведення з ринку ПАТ «АКБ КИЇВ» шляхом відчуження його активів та зобов'язань на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» завершив приєднання активів і пасивів ПАТ «АКБ КИЇВ». ПАТ «АБ «Укргазбанк» є правонаступником прав та обов'язків ПАТ «АКБ «КИЇВ» на підставі договору про передачу приймаючому банку активів і зобов'язань неплатоспроможного банку від 19.06.2015, укладеного між ПАТ «АБ «Укргазбанк» і ПАТ «АКБ «КИЇВ». Звертаючись в суд з позовом, позивач просив відшкодувати шкоду в порядку ст.ст. 22, 1166 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. Вбачається, що позивач має довести зазначені складові для покладення цивільно-правової відповідальності на відповідача у завданні банку шкоди відповідно до норм матеріального та процесуального права. Деліктні зобов'язання, як і інші цивільно-правові зобов'язання, виникають за наявності юридичних фактів, пов'язаних із завданням шкоди, тобто деліктом. Оскільки, деліктні зобов'язання містять відповідальність за завдану шкоду, то підстави виникнення деліктного зобов'язання збігаються з підставами деліктної відповідальності. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, передбачених ст. 1166 Цивільного кодексу України, до яких відноситься: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Ці підстави визнаються загальними, оскільки, їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у п. 2 роз'яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Так, сторона позивача як на підставу для задоволення позовних вимог посилається на те, що зі змісту вироку Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2013 вбачається, що затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 24.01.2013 між старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержання законів органами податкової міліції Головного управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України Долбещенковим Д.О., якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №32013000000000007, з одного боку та підозрюваним у цьому провадженні [PERSON] з іншого боку. Визнано [PERSON] ([INFO] р.н.) винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 85 000 (вісмдесят п'ять тисяч) грн., з позбавленням права обіймати керівні посади строком на 1 (один) рік. При цьому, цивільний позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Київ» залишено без розгляду. Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Системний аналіз зазначеної норми свідчить про те, що вирок є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, а ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковими для суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У такому випадку, при розгляді позову, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Вирок щодо визначення розміру відшкодування оцінюється судом згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, тобто, у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами. За таких обставин, позивачу при розгляді цивільної справи, на підтвердження розміру збитків, необхідно подати також й інші докази, крім вироку. Вбачається, що наданий стороною позивача вищезазначений вирок Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2013, є обов'язковим для суду лише в частині, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Із вказаного вироку вбачається, що потерпілим у кримінальному провадженні був Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Київ». Відповідно до частини першої статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Згідно з частиною першою статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Так, позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" як правонаступник потерпілого Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку «Київ» просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду розмірі 214 858 209 209 (двісті чотирнадцять мільйонів вісімсот п'ятдесят вісім тисяч двісті дев'ять) грн. 09 коп., обґрунтовуючи розмір збитків тим, що вказана сума встановлена вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2013. Однак, з наведеного вище вбачається, що потерпілою особою в даному випадку є саме Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Київ», а не Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк", тому вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що він як правонаступник ПАТ «АКБ «КИЇВ» має право на звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення сум кредитних зобов'язань, а не відшкодування шкоди. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed