Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач Долинська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом поданим в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Позов мотивує тим, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.10.2008 року. Мати неповнолітнього [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.09.2012 року, виданого Олександрівською сільською радою Долинського району Кіровоградської області. 08.11.2011 року вироком Берегівського районного суду Закарпатської області [PERSON] було засуджено до семи років позбавлення волі. З того часу неповнолітній [PERSON] проживає у бабусі [PERSON], яка була призначена його опікуном. 29.01.2016 року [PERSON] був достроково звільнений з місць позбавлення волі, однак з того часу він не цікавиться інтересами сина, станом його здоров'я, не виявляє бажання спілкуватися з ним та не приймає участь у його вихованні, а також не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Відповідач не виявляє бажання забрати сина у свою родину після звільнення з місць позбавлення волі, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не піклується про сина, не цікавиться його здоров'ям, всебічним розвитком дитини, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі. Посилаючись на викладене, на дані висновку органу опіки та піклування № 01-29/95/1 від 25.07.2016 року, яким визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а також на норми ст.ст. 150, 164 та 165 СК України, позивач просить суд ухвалити рішення яким, позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав, відносно його неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. У судове засідання представник позивача не з'явився, однак в матеріалах справи міститься заява, у якій він просить розглянути справу у відсутності представника позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, [PERSON] народився [INFO] року, про що в книзі реєстрації народжень 27.11.2001 року зроблено відповідний актовий запис за № 70. Батьком записаний - [PERSON], матір'ю - [PERSON], що стверджується даними свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 04.10.2008 року виданого повторно. ( а.с. 4) Судом встановлено, що вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 08.11.2011 року [PERSON] було засуджено до 7 років позбавлення волі. Як встановлено судом, мати неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.09.2012 року. (а.с.9) Розпорядженням голови Долинської районної державної адміністрації №710-р від 25.10.2012 року [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом, 29.01.2016 року [PERSON] був умовно- достроково звільнений з місць позбавлення волі, що стверджується даними довідки Крижопільського виправного центру УДПтС України у Вінницькій області від 29.01.2016 року. Предметом розгляду органу опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області було питання виконання [PERSON] батьківських обов'язків щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно висновку органу опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 01-29/95/1 від 25.07.2016 року враховуючи інтереси неповнолітнього [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав - [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також вищевказаним висновком встановлено, що відповідач [PERSON] звільнившись з місць позбавлення волі не звертався до служби у справах дітей райдержадміністрації із заявою про повернення дитини, що доводить факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] в сім'ї піклувальника [PERSON] від 25.04.2016 року встановлено, що умови проживання відповідають для нормального життя та розвитку неповнолітнього, у нього є окрема кімната, обладнана місцем для навчання та відпочинку, він забезпечений одягом та продуктами харчування в повній мірі. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини, не впливає на об'єм їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою передбаченою ч. 2 ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідач впродовж тривалого часу мешкає окремо від дитини, звільнившись 29.01.2016 року з місць позбавлення волі відповідач [PERSON] не звертався до служби у справах дітей райдержадміністрації із заявою про повернення дитини у свою родину, з того часу вихованням сина не займається, не виявляє інтересу до його життя, не виявляє бажання до спілкування з сином. Окрім того як встановлено судом, згідно заяви від 20.09.2016 року, зареєстрованої в реєстрі за №475, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Лаврів М.М., [PERSON] відмовився від батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у зв'язку з неможливістю виконувати свої батьківські обов'язки. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи в сукупності вищевикладені фактичні обставини, положення закону, виходячи з інтересів дитини, приймаючи до уваги поведінку батька неповнолітнього, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що в суді належними та допустимими доказами доведено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересів до його внутрішнього світу, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Вказані фактори в своїй сукупності суд розцінює, як ухилення [PERSON] від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов'язками. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає що з боку [PERSON] мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов'язків. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно п.1 ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо його виховання. Разом з тим, слід роз'яснити [PERSON], що згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", то із відповідача [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved