Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" (далі - ТОВ "ФК "Аланд"), треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус) Горай О.С. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва (далі - приватний виконавець) Мельник Ю.А., в якому просила визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свій позов [PERSON] обґрунтовувала тим, що 22.09.2013 вона уклала з Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (далі - ПАТ "ОТП БАНК") кредитний договір та отримала споживчий кредит на суму 2 773 грн. з кінцевим строком повернення до 22.09.2014, та 06.12.2013 уклала з ПАТ "ОТП Банк" ще один кредитний договір та отримала споживчий кредит на суму 6 510 грн. з кінцевим строком повернення до 06.12.2016. У листопаді 2020 р. дізналась, що приватним виконавцем Мельником Ю.А. відкрито виконавче провадження за заявою ТОВ "ФК "Аланд" щодо виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Горай О.С. 08.09.2020 про стягнення з неї за кредитним договором 13 342 грн. 35 коп. на користь відповідача. Вказує, що виконавчий напис вчинений з порушенням норм законодавства; їй не відомо, за яким саме кредитним договором вчинений виконавчий напис; вважає, що заборгованість, визначена у виконавчому написі на момент його вчинення, є спірною, т.я. вона не отримувала від відповідача вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором і документів щодо розміру цієї заборгованості, та документів у підтвердження того, що право вимоги за цими договорами відступлено на користь ТОВ "ФК "Аланд", а тому не визнає розмір нарахованої їй заборгованості; виконавчий напис вчинений після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги за вказаними кредитними договорами. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2020 дана цивільна справа передана за підсудністю до Чутівського районного суду Полтавської області. Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 02.02.2021 заява [PERSON] про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з позивача на користь ТОВ "ФК "Аланд" суми заборгованості в розмірі 11 521 грн. 23 коп. на підставі виконавчого напису від 08.09.2020 № 39454, вчиненого приватним нотаріусом Горай О.С., задоволена. Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 15.02.2021 відкрито провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Треті особи приватний виконавець Мельник Ю.А. та приватний нотаріус Горай О.С. пояснень не надали. В судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Надала телефонограму, в якій позов підтримала і просила справу розглянути в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, але його представник в судове засідання не з`явився. Треті особи - приватний виконавець Мельник Ю.А. та приватний нотаріус Горай О.С. в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. 22.09.2013 [PERSON] уклала з ПАТ "ОТП Банк" кредитний договір № 2005905982 строком на 12 місяців (зі строком повернення грошових коштів не пізніше 22.09.2014) та отримала споживчий кредит в розмірі 2 773 грн. 06.12.2013 позивач уклала з ПАТ "ОТП Банк" кредитний договір № 2007082473 строком на 12 місяців (зі строком повернення грошових коштів не пізніше 06.12.2016) та отримала споживчий кредит в розмірі 6 510 грн. Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02.11.2020 приватний виконавець Мельник Ю.А., на виконання виконавчого напису № 39454, виданого 08.09.2020 приватним нотаріусом Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Аланд" заборгованості в розмірі 11 521 грн. 23 коп., звернув стягнення на доходи [PERSON] у ТОВ "АДВ" на загальну суму 13 342 грн. 35 коп., з яких 11 521 грн. 23 коп. сума боргу перед відповідачем, 669 грн. витрати на проведення виконавчих дій та 1 152 грн. 12 коп. винагорода приватного виконавця. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1 - 3 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування по справі є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В ч. 1 та 2 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України "Про нотаріат", наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" (далі - Перелік документів). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1 та 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підп. 2.1 та 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Так, згідно п. 2 Переліку документів, стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене, з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16 та 18 ЦК України та ст.ст. 50, 87 та 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Таким чином, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі від 05.07.2017 № 6-887цс17 та в постанові Верховного Суду у справі від 19.09.2018 № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18). Стосовно тверджень позивача про те, що відповідачем не вірно визначений розмір простроченої заборгованості та вона не отримувала від відповідача вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором і документів щодо розміру заборгованості, а також вимоги про те, що права за кредитними договорами від 22.09.2013 та від 06.12.2013 відступлені на користь ТОВ "ФК "Аланд", а тому розмір нарахованої заборгованості є спірним, суд їх приймає, т.я. відповідач не надав доказів на спростування даних тверджень позивача. Згідно п. 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Виходячи з того, що між позивачем та ПАТ "ОТП Банк" 22.09.2013 був укладений кредитний договір зі строком повернення коштів не пізніше 22.09.2014, а 06.12.2013 був укладений між позивачем та ПАТ "ОТП Банк" кредитний договір зі строком повернення коштів не пізніше 06.12.2016, суд приходить до висновку, що у відповідача право вимоги за кредитним договором від 22.09.2013 виникло з 23.09.2013, а за договором від 06.12.2013 - з 07.12.2016, а тому, згідно з положеннями ст. 88 Закону України "Про нотаріат" і п. 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, виконавчий напис за кредитним договором від 22.09.2013 міг бути вчиненим з 23.09.2013 по 23.09.2017, а по кредитному договору від 06.12.2013 - з 07.12.2016 по 07.12.2019, але виконавчий напис був вчинений 08.09.2020. Таким чином судом встановлено, що виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом Горай О.С. вже після того, як з дня виникнення права вимоги ТОВ "ФК "Аланд" до [PERSON] за кожним із зазначених нею кредитних договорів минуло більше 3 років. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що приватним нотаріусом Горай О.С. при вчиненні виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та ним не були дотримані вимоги ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій щодо строку давності, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 260 грн. 60 коп., з яких 840 грн. 40 коп. сплачено за подачу позовної заяви та 420 грн. 20 коп. - за забезпечення позову.

Outcome: approved