Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

29.07.2019 [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Услуга» (далі за текстом ТОВ «Услуга») за змістом якої просила: поновити її на посаді чоловічого перукаря на 0,25 ставки з 01.07.2019; стягнути заборгованість заробітної плати на посаді чоловічого перукаря за червень 2019 року у розмірі 900грн.; стягнути вихідну допомогу, відповідно до умов контракту у розмірі 177600 грн.; зобов`язати ТОВ «Услуга» перерахувати розмір компенсації за невикористану відпустку при звільненні з урахуванням розміру заробітної плати, яку отримувала позивач на посаді перукаря за суміщенням, та стягнути на її користь різницю; компенсувати моральну шкоду у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати, що дорівнює 7400 грн.; стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнути на її користь судовий збір та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування вимог позивач послалась на те, що з 01.06.1993 працювала перукарем, чоловічим майстром, у перукарні №7 ТОВ «Услуга». 12.01.2008 рішенням засновників була призначена на посаду директора, без звільнення з посади перукаря. За спливом терміну дії попереднього трудового контракту, 15.12.2017, з нею черговий раз, укладено контракт, яким дозволено суміщення посад та професій. Таким чином, працюючи на посаді директора, вона за суміщенням працювала на посаді чоловічого перукаря на 0,25 ставки у перукарні № 7 . Нарахування заробітної плати здійснювалось у розмір 45% від зданої робітником у касу підприємства виручки. Позивач стверджує про роботу у парні дні та внесення виручки до каси підприємства, що підтверджується штатним розписом та відомостями про нарахування заробітної плати, відповідно. 26.06.2019 за рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Услуга» припиненні повноваження [PERSON] , та наказом №10-к від 01.07.2019 остання звільнена з посади директора ТОВ «Услуга» з припиненням повноважень посадової особи, на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України. Позивач стверджує, що з посади чоловічого перукаря звільнення не відбувалось, тому продовжила виходити на роботу до перукарні № 7 , де 10.07.2019 складено акт про самовільне заняття робочого місця та усунуто від виконання трудових обов`язків. Позивач стверджує, що жодних наказів про звільнення її з посади чоловічого перукаря у товаристві не ухвалювалось, тому фактичне недопущення до робочого місця вважає порушенням трудових прав, тому вимагає поновлення на посаді перукаря та компенсація моральної шкоди. Одночасно вимагає, сплати вихідної допомоги передбаченої умовами контракту через дострокове його розірвання за ініціативи працедавця. Ухвалою суду від 01.08.2019, відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання на 14.08.2019 о 14:00годині, запропоновано відповідачу протяг 15 календарних днів з дня отримання ухвали суду надіслати відзив на позовну заяву і всі письмові докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 02.09.2019 відповідачем надіслано відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечуються підстави для поновлення на посада перукаря, оскільки на підприємстві не існує жодного доказу обіймання [PERSON] зазначеної посади. Представник відповідача - директор ТОВ «Услуга» Мошко Ю.А. зазначив, що звільнившись з посади директора [PERSON] забрала з собою трудову книжку, примірник контракту з товариством, печатку, що унеможливило здійснення запису про її звільнення з посади директора. Здійснення роботи перукаря за суміщенням заперечує оскільки це суперечить положенням постанови Ради Міністрів СРСР №1145 від 04.12.1981 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)», яка забороняє здійснення роботи за суміщенням керівникам підприємств. Неможливість виконання обов`язків перукаря - чоловічого майстра, настає зі штатного розпису перукарні №7, де така посада відсутня, починаючи з лютого 2017 року. Перебування [PERSON] , в перукарні № 7 в якості штатного перукаря - чоловічого майстра, припускає лише для штучного створення уяви про законність свого перебування в салоні перукарні для власного збагачення без належного оформлення договірних відносин, оренди приміщення. З приводу виплати вихідної допомоги, також заперечив, оскільки примірник контракту витребуваний в банківській установі не містить зазначеної умови, яка за вимогами статуту повинна мати погодження загальних зборів учасників товариства. Через явні ознаки фальшування документів, вважає вимоги [PERSON] безпідставними, в задоволені просив відмовити повністю. Подальші правові позиції сторін викладені письмово, не змінюють суті позовних вимог та заперечень відповідача, а лише доповнюють наведенні твердження. 14.08.2019 ухвалою суду витребуванні докази по справі шляхом зобов`язання відповідача надати штатний розпис ТОВ «Услуга», відомості про нарахування заробітної плати та книгу обліку розрахункових операцій на РРО. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.03.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги просили їх задовольнити. Позивач підтвердила обставини викладенні за позовом, вказавши, що з 01.06.1993 виконувала обов`язки перукаря - чоловічого майстра, у перукарні №7 ТОВ «Услуга». Обрання директором товариства, не завадило виконанню обов`язків перукаря, тому продовжила роботу за суміщенням посад. Наведене, об`єктивно підтверджується обліком розрахункових операцій на РРО, за якими відображено внесення до каси підприємства виручки за надані [PERSON] послуги у якості перукаря. Подальше звільнення з посади директора, не вирішувало питання припинення нею роботи перукаря, тому продовжила виходити на роботу до перукарні № 7 . Вжиті новообраним директором ТОВ «Услуга» Мошко Ю.А. заходи по відстороненню її від виконання обов`язків перукаря, вважає незаконними, оскільки звільнення її з посади перукаря не відбувалось. З огляду на викладене, вимагає поновлення на посаді із сплатою заборгованості по заробітній платі за червень 2019 року, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та зобов`язати відповідача перерахувати розмір компенсації за невикористану відпустку при звільненні з урахуванням розміру заробітної плати перукаря, яку отримувала позивач за суміщенням. Через дострокове розірвання трудового договору просила сплати їх вихідну допомогу, розмір якої узгоджувався із [PERSON] , як головою товариства ТОВ «Услуга». Компенсацію моральної шкоди обґрунтовувала порушенням трудових прав, поновлення яких вимушена здійснювати через суд. Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували. Мошко Ю.А. суду показав, що за рішенням загальних зборів товариства, яке відбулось 26.06.2019 його обрано на посаду директора ТОВ «Услуга». 01.07.2019 ухвалено наказ про призначення його на посаду та звільнено позивачку із посади директора. 02.07.2019 з нею проведено повний розрахунок, однак внести записи до трудової книжки не уявилось можливим, оскільки позивач незаконно утримує у власному розпорядженні печатку товариства, трудовий контракт тощо. Звільнення з посади перукаря не здійснювалось через відсутність відомостей на підприємстві про працевлаштування позивача за вказаною посадою. З 01.03.2017, наказом позивача, посада перукаря - чоловічого майстра, виключена зі штатного розпису. З приводу вихідної допомоги, її виплата є неможливою через відсутність оригіналу договору у розпорядженні товариства. Представлена копія не відповідає за змістом, копії документа витребуваного з банківської установи - АТ «Альфа-Банк», де обслуговується товариство. Свідчення [PERSON] про підпис договору у єдиному примірнику з незаповненими графами та умови статуту про необхідність погодження угод вартість яких перевищує статутний капітал, вказують на сфальшований характер вимог, тому в їх задоволенні просив відмовити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з 2008 року є головою ТОВ «Услуга», уповноважена укладати трудовий контракт з обраним на загальних зборах директором товариства. За час обіймання посади директора [PERSON] , з останньою укладала договір неділька разів, підписуючи типовий бланк договору. За змістом договору, заповненні були лише реквізити сторін, інші графи залишались незаповненими. Підтвердила скасування посад перукарів - чоловічих майстрів з лютого 2017 року. Свідок [PERSON] суду показала, що є учасником ТОВ «Услуга», з 2016 по 2018 роки перебувала у складі ревізійної комісії, знайомилась із трудовим контрактом директора. Узгодження умов про сплату компенсації у вигляді вихідної допомоги на випадок дострокового розірвання договору на рівні 24 заробітних плат, заперечує. Свідок [PERSON] суду показала, що є учасником ТОВ «Услуга». На загальних зборах при вирішенні питання про обрання [PERSON] директором, жодного разу не обговорювалось питання вихідної допомоги у разі дострокового розірвання договору. Головний бухгалтер ТОВ «Услуга» [PERSON] суду показала, що з лютого 2017 року всі перукарі - чолові майстри, через виробничі потреби, були звільненні, їх посади виключені із штатного розпису підприємств. Правових підстав для нарахування [PERSON] заробітної платні 0,25 ставки перукаря не було, але здійснювала це за усним розпорядженням останньої. [PERSON] помісячно вказувала суму, яка підлягала нарахуванню у розмірі 45% зданої виручки. [PERSON] суду показала, що з 1985 року працює у перукарні №7 чоловічим майстром. Разом з нею працювала [PERSON] , яку у 2008 році обрали директором. Роботу в перукарні №7 остання продовжила, але правові підстави виконання позивачем обов`язків перукаря, свідкові невідомі. За пропозицією [PERSON] , додатково на двох орендували, ще одно крісло, виключаючи зайву конкуренцію. Аналізуючи правові позиції сторін, з огляду на їх підтвердження письмовими доказами судом встановлені наступні правовідносини. 01.06.1993 на підставі наказу №28к від 31.05.1993 [PERSON] з посади прибиральниці переведена чоловічим перукарем, парикмахерської №7 державного підприємства сфери послуг «Услуга». Відповідно до рішення Маріупольської міської ради №217р від 26.02.1996 державне підприємство «Услуга» перереєстровано у ТОВ «Услуга», наказом №2-к від 26.02.1996 [PERSON] переведена чоловічим перукарем перукарні № 7 . На підставі загальних зборів засновників ТОВ «Услуга», відповідно до наказу №5-к від 12.01.2008, [PERSON] призначена директором. (т.1 а.с.19-20) За протоколом №72 загальних зборів учасників ТОВ «Услуга» від 26.06.2019 ухвалено рішення про припинення повноважень [PERSON] , останню звільнено з посади директора. Договір (трудовий контракт) з нею вирішили вважати припиненим. (т.1 а.с.22-33) Вирішуючи позовні вимоги в частині поновлення позивача на посаді перукаря та похідних від цього вимог, суд виходить з вимог ст.105 КЗпП України відповідно до положень якої працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі. Крім норми ст.105 КЗпП України правовідносини щодо суміщення професій (посад) регулюються також постановою Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» №1145 від 04.12.1981 і виданою щодо застосування цієї постанови Інструкцією Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» №53-ВЛ від 14 травня 1982 року в частині, що не суперечить Конституції та законам України, а також листами Міністерства праці та соціальної політики N 03-3/2091-018-2 від 06.05.2001, N 18-349 від 26.05.2003, N 9942/0/14-05/018-17 від 02.12.2005, якими вищезазначена Інструкція змінювалась. Пунктом першим Інструкції «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» передбачено, що під суміщенням професій (посад) розуміється виконання працівником наряду зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою). Під виконанням обов`язків тимчасово відсутнього робітника без звільнення від своєї основної роботи слід розуміти заміну робітника, відсутнього у зв`язку з хворобою, відпусткою, відрядженням та з інших причин, коли відповідно до чинного законодавства за ним зберігається робоче місце (посада). В п.3 Інструкції зазначено, що угода про суміщення професій (посад), а також розширення зон обслуговування або збільшення обсягу робіт, що виконуються, оформляється наказом (розпорядженням) адміністрації за згодою з комітетом профспілки із зазначенням суміщуваної професії (посади), обсягу додаткових функцій або робіт та розміру доплати. В такому ж порядку оформлюється скасування або зменшення вказаної доплати. Ухвалення наказів про покладення на [PERSON] обов`язків перукаря та відображення в умовах трудового контракту додаткової оплати за виконання роботи за суміщення є неможливим, оскільки відповідно до п.15 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» №1145 від 04.12.1981, не розповсюджується на: а) керівників підприємств, установ та організацій, їх заступників та помічників; головних спеціалістів; керівників структурних підрозділів, відділів, цехів, служб та їх заступників; б) на наукових, інженерно-технічних робітників та інших спеціалістів та службовців науково-дослідних закладів, за виключенням інженерно-технічних робітників та інших спеціалістів та службовців, зайнятих в досвідних (експериментальних) виробництвах, цехах, майстернях, на дільницях та установках, в геологічних, дослідницьких, пошуково-розвідувальних експедиціях та партіях зазначених установ; в) на інженерно-технічних працівників та інших спеціалістів та службовців органів державного та господарського управління. Таким чином, з часу обіймання посади директора ТОВ «Услуга» [PERSON] не мала правових підстав збереження за собою посади перукаря та здійснення роботи за суміщенням посад. Листом Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 2003 року №18-349 щодо оплати праці передбачено, що законодавчого визначення суміщення професій, розширення зони обслуговування та виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника в Україні не існує, щодо цього необхідно керуватись положеннями постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» та інструкцією Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС щодо застосування постанови Ради Міністрів СРСР від 4 грудня 1981 року №1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)». Перелічені нормативні акти продовжують діяти на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року №1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу РСР» якою встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, не врегульованих законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. На цій підставі постанова про порядок суміщення професій (посад) та інструкції з її застосування продовжують діяти в частині тих пунктів, які містять загальні норми і принципи цієї форми роботи працівників: визначення суміщення професій(посад), розширення зони обслуговування і збільшення обсягу робіт, виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, а також перелік керівних працівників підприємств, яким зазначені доплати не можуть провадитись. Виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника - це заміна працівника, відсутнього у зв`язку із хворобою, відпусткою, відрядженням та з інших причин, коли працівник поряд зі своєю основною роботою виконує обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своїх основних обов`язків (лист Мінпраці України від 19.04.2011 року № 126/06/186-11). Міністерством праці та соціальної політики України у листах від 02.12.2005 року № 9942/0/14- 05/018-17, від 26.05.2003 року № 18-349 також роз`яснено, що оскільки відсутнє законодавче визначення понять "суміщення професій", "розширення зони обслуговування" та "виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника", то з цих питань необхідно керуватись положеннями постанови Ради Міністрів СРСР "Про порядок і умови суміщення професій (посад)" від 04.12.1981 року № 1145 та Інструкцією Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС щодо застосування постанови Ради Міністрів СРСР від 04 грудня 1981 року № 1145 "Про порядок і умови суміщення професій (посад)" від 14.05.1982 року № 53-BЛ. Отже, постанова про порядок суміщення професій (посад) та Інструкція з її застосування продовжують діяти в частині тих пунктів, які містять загальні норми і принципи цієї форми роботи працівників: визначення суміщення професій (посад), розширення зони обслуговування і збільшення обсягу робіт, виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, а також перелік керівних працівників підприємств, яким зазначені доплати не можуть провадитись. Для встановлення суміщення посад у штатному розписі підприємства має бути передбачена вакантна посада. Про це йдеться в пункті 9 Інструкція щодо застосування постанови Ради Міністрів СРСР від 04 грудня 1981 року № 1145 "Про порядок і умови суміщення професій (посад)", затвердженої Держкомпраці СРСР від 14 травня 1982 року № 53-ВЛ, яким передбачено, що зменшення чисельності працівників у результаті суміщення професій (посад) не може бути підставою для зміни встановленого підприємствам, установам, організаціям ліміту чисельності та затвердженого для них штатного розпису, ліквідації підрозділів. Судом встановлено, що наказом директора ТОВ «Услуга» [PERSON] від 27.02.2017 №18-п12, виключено з штатного розпису ставку чоловічого майстра парикмахерської №7 з 27.02.2017. За табелями обліку робочого часу парикмахерської №7 з лютого 2017 року відомості про здійснення [PERSON] роботи перукаря - чоловічого майстра, відсутні. Твердження позивача про фактичне виконання нею роботи перукаря, із посиланням на книги обліку розрахункових операції на РРО, за допомогою яких зафіксоване здійснення [PERSON] послуг перукаря, судом не приймаються до уваги, оскільки містять ознаки штучного створення доказової бази. Так, відповідно до графіку роботи, [PERSON] щоденно вносилось до каси підприємства грошові кошти про здійснення єдиної послуги, що за переконанням суду не відповідає об`єктивної дійсності та вчинялось з метою створення уяви серед інших працівників перукарні та учасників ТОВ «Услуга» про законність надання послуг перукаря на трудових підставах у перукарні № 7 . З огляду на викладене, враховуючи обіймання [PERSON] керівної посади, яка виключає можливість суміщенням посади підпорядкованого працівника, в даному випадку перукаря, а також відсутність вказаної посади у штатному розписі перукарні №7 ТОВ «Услуга», унеможливлює задоволення позовних вимог через їх невідповідність вимогам законодавства, насамперед ст.105 КЗпП України. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення вихідної допомоги суд виходить з вимог ст.44 КЗпП України, які передбачають виплату працівникові вихідної допомоги у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Частина 5 ст.41 КЗпП України передбачає, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб. Тому ухвалення рішення учасниками товариства про припинення повноважень [PERSON] , як директора ТОВ «Услуга» з 01.07.2019 є передумовою для стягнення відповідних коштів на користь останньої. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Услуга» на користь [PERSON] вихідну допомогу, відповідно до умов контракту, у розмірі 177600 задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Так, визначаю розмір стягнення вихідної допомоги позивачка посилається на п.19 контракту з робітником, укладеного 15.12.2017 між нею та головною ТОВ «Услуга» [PERSON] на виконання роботи за посадою директора товариства. Зазначений пункт договору ( контракту) містить умову, що у випадку дострокового припинення контракту по незалежним від працівника причинам, встановлюються додаткові гарантії та компенсації моральної і матеріальної шкоди спричиненого працівнику: «виплати 24 середніх заробітків в день звільнення за ст.43, 40, 41 КЗпП України». Таким чином, первинною умовою отримання вихідної допомоги є незалежність від працівника причин. Зі змісту протоколу №72 загальних зборів учасників ТОВ «Услуга» від 26.06.2019 настає, що умовою припинення повноважень [PERSON] на посаді директора з`явилось визнання дій останньої недобросовісними, такими що суперечать інтересам товариства та завдали збитків ТОВ «Услуга». З огляду на викладене, мета вихідної допомоги, передбачена ст.41 КЗпП України та п.19 трудового договору ( контракту), у вигляді компенсації моральної та матеріальної шкоди завданої працівникові достроковим припиненням трудових взаємовідносин, не узгоджується із фактичними підстави звільнення працівника, у даному випадку директора товариства. Крім того, умови п.19 трудового договору (контракту) в редакції від 15.12.2017, представленої позивачем, не відповідають за змістом копії представленої дирекцією Маріупольського відлуння №2 АТ «Альфа-Банк», яка була подана ТОВ «Услуга» на підтвердження повноважень [PERSON] при банківському обслуговуванні товариства. Заслуговують на увагу, свідчення [PERSON] , яка як голова ТОВ «Услуга» заперечила погодження умов про сплату [PERSON] вихідної допомоги у розмірі 24 заробітних плат, оскільки вони повністю відповідають вимогам пункту «с» ч.8.1 розділу 8 Статуту ТОВ «Услуга», який на компетенції загальних зборів відносить надання згоди на укладання угод, сума яких перевищує розмір статутного капіталу. Оскільки, частина 3.6 розділу 3 Статуту визначає розмір статутного капіталу товариства на рівні 79 191 грн, то можливість сплати вихідної допомоги у заявленому за позовом розмірі потребувало обов`язкового погодження учасників товариства на загальних зборах. Суду не представлено жодного доказу того, що вказане питання обговорювалось учасниками товариства, тому заявлені [PERSON] позовні вимоги в цій частині не відповідають статутним умовам та викликають обґрунтований сумнів, щодо відповідності волевиявленню учасників товариства. З огляду на викладене, відсутні правові підстави для поновлення [PERSON] на посаді перукаря на 0,25 станки у перукарні №7 ТОВ «Услуга» та стягненню вихідної допомоги за п. 19 трудового договору ( контракту) від 15.12.2017. Інші позовні вимоги задоволенню [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від зазначених, в задоволенні яких суд відмовляє. Вирішуючи заяву відповідача про стягнення судових витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд виходить з вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України відповідно до якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Заява із попереднім розрахунком судових витрат відповідачем було зроблена під час підготовчого судового засідання. В подальшому надані відомості про сплату послуг правничої допомоги адвоката Вергельського О.В., які полягали у ознайомленні з позовом, підготовкою відзиву та участю у судових засіданнях. Тому заявлені до компенсації судові витрати відповідача у розмірі 5000грн підлягають стягненню з позивача у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved