Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначає, що перебував з відповідачкою в шлюбі, в якому в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] і в подальшому шлюб між сторонами було розірвано. Одночасно вказує, що рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 14.12.2020 було стягнуто з нього аліменти на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 14.12.2020 до досягнення донькою 23 років чи закінчення навчання, в залежності яка з цих обставин настане першою. Зазначаючи про те, що на даний час він має незадовільний стан здоров`я та не працевлаштований, у зв`язку з чим не має стабільного доходу, окрім того несе витрати на власне існування та має на утриманні неповнолітню дитину, просить звільнити його від сплати аліментів, що стягуються з нього на утримання повнолітньої доньки [PERSON] у зв`язку з навчанням. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 21.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, та визначено сторонам строки для подання відповідних заяв по стуі справи. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи не подавали. Відповідно до норм ст.83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Визначений судом строк для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. \~ \~ \~ \~ Скориставшись своїм правом, 06.05.2021 відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала. Вважає, що позивачем не додано жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують можливість звільнення його від сплати аліментів. Вказує, що позивач приховує своє дійсне матеріальне становище, оскільки регулярно здйснює виїзди за кордон від чого отримує значний дохід. Вказує, що стан здоров`я позивача є добрим, інвалідності він немає, хвороб, які б свідчили про його непрацездатність теж немає. Також вказує, що позивач свідомо ухиляється від виконання своїх обов"язків по утриманню доньки та не сплачує аліменти. За вказаних обставин просить в позові відмовити. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в поданій на адресу суду заяві просить здійснювати розгляд справи в її відсутності, позов не визнала та просить в його задоволенні відмовити. Пояснень щодо позову не подавала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в поданій на адресу суду заяві просить здійснювати розгляд справи проводити в її відсутності, позов не визнала з підстав викладених у відзиві та просить в його задоволенні відмовити. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав та доводів зазначених в позовній заяві та просить його задоволити. Додатково зазначив, що за домовленістю між ним відповідачем, в рахунок сплати аліментів на утримання [PERSON] було здійснено купівлю-продаж транспортного засобу, а тому вважає, що свої зобов"язання по сплаті аліментів на її утримання він виконав. Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 14.12.2020 встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі та під час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка наданий час є повнолітньою та навчається в НУ "Острозька академія". Згідно вказаного\~рішення з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] ,\~починаючи з\~09.07.2020\~стягуються аліменти\~на утримання\~їх спільної\~доньки [PERSON] ,\~ [INFO] \~в розмірі\~2000\~грн.\~щомісячно до досягнення нею 23 років, за умови продовження навчання. (а.с.4-6) Згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 14.12.2020 з [PERSON] на користь [PERSON] , починаючи з 09.07.2020 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. (а.с.7-9) З трудової книжки серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] вбачається, що згідно запису від 20.12.2017 йому припинено виплату матеріальної допомоги по безробіттю. (а.с.11-14) Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу від 28.12.2017 вбчається, що 28.12.2017 [PERSON] придбала у ТзОВ "М.В.Л.ГРУП" транспортний засіб "Мерседес-Бенз". (а.с.15) Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу від 19.03.20219 вбачається, що [PERSON] продала транспортний засіб "Мерседес-Бенз", реєстраційний номер [NUMBER] для ТОВ "АК ПЛЮС". (а.с.16) З копій епікризів вбачається, що [PERSON] перебував на лікуванні в ЦМЛ м.Рівне у відділенні загальної неврології з 11.04.2014 по 18.04.2014, та з 26.03.2020 по 30.03.2020 у Рівненському обласному інсультному центрі (а.с.17, 18) З долучених до позовної заяви копій квитанцій вбачається, що позивач здійснював оплату комунальних платежів в грудні, лютому, серпні 2020 року та в березні 2021 року, а також 23.11.2020 купував ліки (а.с.19-23) З консультативного висновку №56/526 від 30.03.2021 вбачається, що [PERSON] потребує постійного амблаторного лікування та періодично стаціонарного. (а.с.24) Згідно довідки від 16.03.2021 встановлено, що [PERSON] станом на 16.03.2021 не перебуває на обліку в Острозькій міськрайонній філії Рівненського обласного центру зайнятості і не отримує допомогу по безробіттю. (а.с.25) Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо обов`язку батька утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчатися та звільнення платника аліментів від їх сплати. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51\~Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто самі батьки мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Зазначене кореспондується із положеннями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої одним із способів захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до ст.188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. За змістом ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. У частині першій ст.10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу,\~які регулюють\~подібні відносини\~(аналогія\~закону). Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов"язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, має право звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому це можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Також з аналізу зазначених правових норм вбачається, що звільнення платника аліментів від сплати аліментів можливе лише за його позовом і лише за наявності обставин, що мають істотне значення. До них належить істотне погіршення матеріального стану платника чи його покращення в одержувача аліментів, зміна сімейного стану одержувача аліментів в силу, якого виникають обов`язки по утриманню в інших осіб та інші. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від їх сплати. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. В обґрунтування доводів щодо звільнення від сплати аліментів [PERSON] посилається на зміну життєвих обставин та те, що він не працює та хворіє, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти. Разом з тим ч.1 ст.81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що позивачем на обґрунтування своїх вимог не надано достатніх та беззаперечних доказів, які б належним чином підтверджували його скрутне матеріальне становище та неможливість сплачувати аліменти. Позивач офіційно не працює, однак є працездатною особою, оскільки протилежних доказів суду не надано, він не перебуває на обліку як безробітний і не позбавлений можливості працевлаштуватися для одержання необхідного доходу і забезпечення достатнього рівня життя для своїх дітей. Будь-яких медичних чи інших документів, щодо визнання його непрацездатним суду не надано, а сам факт проходження лікування позивачем в 2014 та 2020 роках не є належним підтвердженням даних обставин. Також суд не приймає до уваги даний факт, оскільки з моменту його звільнення минуло більше трьох років, та протягом цього часу він повинен був себе забезпечувати та мати дохід. Інших належних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища та відсутності доходу (відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, відомостей щодо наявності рухомого чи нерухомого майна, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї та інше) позивачем суду не надано. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б однозначно та достовірно вказували б на істотне погіршення матеріального становища позивача та його стану здоров`я, оскільки з доданих до матеріалів позовної заяви доказів встановлено, що обставини щодо відсутноті у нього оофіційного працевлаштування та наявності захворювання, на які він посилається, виникли ще до стягнення з нього аліментів. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім"ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Встановлено, що з позивача також стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , однак дана обставина не є безумовною підставою для звільнення його від обов`язку\~сплачувати присуджені\~судом аліменти на утримання іншої доньки. Разом з тим невжиття позивачем активних заходів до поліпшення свого працевлаштування, байдуже ставлення до свого матеріального становища не являється достатньою підставою для висновку про його неспроможність сплачувати аліменти у відповідному розмірі. Також суд не бере до уваги посилання позивача про те, що на теперішній час він безробітний та не має додаткового заробітку, оскільки значне погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна його сімейного стану, погіршення стану його здоров`я, відповідно до вимог ч. 1ст.192 СК України може бути підставою для зменшення розміру аліментів, однак не є обставинами, що мають істотне значення для звільнення його від сплати аліментів. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У відповідності до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст.129 Конституції України), що передбачено і ст.12 ЦПК України. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що у позивача були відсутні будь-які обставини, які б звільняли його від сплати аліментів. Крім того, позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував неможливість ним сплачувати аліменти у період зобов`язання. Таким чином, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, судом не встановлено. Також суд вважає безпідставними доводи позивача щодо врегулювання даного спору шляхом придбання [PERSON] транспортного засобу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що домовленості між батьками щодо способу утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та порядку сплати аліментів в позасудовому порядку не досягнуто. Дана обставина заперечується відповідачем, окрім того договір купівлі-продажу транспортного засобу було укладено ще до стягнення з позивача аліментів, в період шлюбу між сторонами та позивач не є стороною даного договору. Будь-яких доказів що вказаний правочин було вчинено в рахунок сплати аліментів позивачем не надано. \~ \~ \~ \~Одночасно суд враховує, що відповідачем не підтверджено належними доказами свої заперечення проти позову, зокрема, щодо несплати позивачем аліментів, отримання ним доходу в зв`язку з виїздом за кордон та наявності в нього у власності нерухомого та рухомого майна. Таким чином, скільки позивач не надав належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності обставин, що мають істотне значення та могли бути підставою для звільнення від сплати аліментів, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про звільнення від сплати аліментів задоволенню не підлягають. Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати розподілу не підлягають. На підставі ст.180, 188 СК України,

Outcome: dismissed