overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон їх дитини [PERSON] [PERSON], [INFO], без згоди батька. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, вона з 24.04.2010 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу вони мають доньку [PERSON] [PERSON], [INFO] Позивачка вказала, що у жовтні 2018 року відповідач виїхав на лікування до Ізраїлю; вона має намір відвідати його разом із дитиною, проте не має це змоги зробити, оскільки для виїзду за кордон потребується згода батька; відповідач не заперечував проти надання такої згоди, але ухиляється від її документального оформлення. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просить їх задовольнити, врахувавши обставини, наведені у позовній заяві; позивачка пояснила, що відповідач досі не надав згоди на виїзд дитини, у зв'язку з чим позивачка змушена вирішувати це питання у судовому порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте суду надана його заява про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: за змістом ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України", документами, що посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року "Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. відповідно до ст.150 та ч.1 ст.155 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до дитини та її людської гідності. Згідно ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати дійсним договір купівлі-продажу магазину [ADDRESS] (літ."А"), розташованого по [ADDRESS] , та визнати за собою право власності на цей магазин. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, згідно договору від 12.06.2019 року, укладеного у простій письмовій формі, він придбав у відповідачки магазин № [NUMBER] (літ."А"), розташований по [ADDRESS] . При цьому він домовився з продавцем про купівлю будинку, уклав з нею письмовий договір та здійснив розрахунок за це майно, сплативши обумовлену ціну 25000 гривень, проте продавець від нотаріального оформлення договору ухилилася. Враховуючи це, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У підготовчому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, але надала заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Таким чином, наявні підстави для задоволення позову у зв`язку із визнанням його відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206, ч.6 ст.263 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП "Рубін", в якому вимагає визнати дійсним договір купівлі-продажу будівлі магазину-кафе по [ADDRESS] , та визнати за собою право власності на цю споруду. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, згідно договору від 23.01.2020 року, укладеного у простій письмовій формі, вона придбав у ПП "Рубін" в особі його директора [PERSON] будівлю магазину-кафе по [ADDRESS] . При цьому він домовився з продавцем про купівлю будівлі, уклав з ним письмовий договір та здійснив розрахунок за це майно, сплативши обумовлену ціну 50000 гривень, проте продавець від нотаріального оформлення договору ухилився. Враховуючи це, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, просить задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, але надав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Таким чином, наявні підстави для задоволення позову у зв`язку із визнанням його відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206, ч.6 ст.263 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] право на земельну частку (пай) із земель колишнього САТЗТ "Україна". Як зазначила позивач у позовній заяві, [INFO] померла її матір [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшло право на земельну частку (пай) на землях колишнього САТЗТ "Україна". Позивач на момент смерті спадкодавця постійно проживала разом з нею, у зв`язку з чим вважає, що належним чином прийняла спадщину, а тому просить визнати право власності на зазначене майно. У підготовчому засіданні: позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву, відповідно до якої просить розглянути позов за своєї відсутності, підтримує заявлені вимоги; відповідач [PERSON] не з`явилася, але надала заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності; представник відповідача Павлівської сільради адвокат Жовніренко І.В. пояснила, що покладається на розсуд суду, заперечень проти позову не надала. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом; згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та СТ "Медік-2", в якому вимагає визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, призначеної для ведення садівництва, та садового будинку, розташованих на території зазначеного садового товариства, та визнати за собою право власності на ці земельну ділянку та садовий будинок. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, згідно договору від 15.02.2019 року, укладеного у простій письмовій формі, вона придбала у відповідачки [PERSON] земельну ділянку площею 0,0604 га, призначену для ведення садівництва, розташовану в СТ "Медік-2" на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, та садовий будинок на цій земельній ділянці. При цьому вона домовилася з продавцем про купівлю земельної ділянки та будинку, уклала з нею письмовий договір та здійснила розрахунок за це майно, сплативши обумовлену ціну - 10000 гривень, проте продавець від нотаріального оформлення договору ухилилася. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. У підготовчому засіданні представник позивачки адвокат Сашков М.В. підтримав позов, просить його задовольнити. Відповідачі та їх представники у підготовче засідання не з`явилися, але надали заяви про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Таким чином, наявні підстави для задоволення позову у зв`язку із визнанням його відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206, ч.6 ст.263 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач С(Ф)Г "Карпенко М.І. " звернувся до суду з позовом до Максимівської сільради, в якому вимагає визнати право власності на цю земельну ділянку на виробничі будівлі в с.Максимівка та в с.Козаче Вільнянського району Запорізької області. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, згідно договору від 22.03.2001 року, укладеного у простій письмовій формі, він придбав у [PERSON] об`єкти нерухомого майна, що раніше належали КСП "Авангард", а саме: ангар по [ADDRESS] ; виробничу будівлю по [ADDRESS] ; зерносховище по [ADDRESS] ; склад по [ADDRESS] . При цьому він домовився з продавцем про купівлю зазначених об`єктів, уклав з ним письмовий договір та здійснив розрахунок за це майно, сплативши обумовлену ціну - 87530 гривень, проте продавець від нотаріального оформлення договору ухилився. Враховуючи це, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. Під час підготовчого розгляду представник позивача подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності; відповідач подав заяву про визнання позову. З урахуванням заяв сторін, судом проведений розгляд справи 14.04.2020 року за їх відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР в ред.1963 року, яка діяла на момент укладення угоди між сторонами, передбачалося, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається; відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Таким чином, визнання позову може бути прийнято судом, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову у зв`язку із визнанням його відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206, ч.6 ст.263 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу, а саме трудової книжки виданої 20.09.1978 року відділом кадрів совхозу "Веселі Терни" на ім'я по рос. "[PERSON] " та вкладишу до трудової книжки , виданого на ім'я "[PERSON] [INFO] серії [NUMBER] " у зв'язку із існуванням розбіжностях у написанні прізвища що є перешкодою в оформленні та призначенні йому пенсії по інвалідності. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа - представник Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі Дніпропетровської області надав до суду відгук у якому вказав, що при встановленні судом факту належності заявникові зазначених документів УПФУ матиме можливість розглянути питання щодо призначення [PERSON] пенсії, розглянути справу без участі представника управління. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник згідно свідоцтва про народження, свідоцтва про укладення шлюбу, війського квитка має прізвище по рос. "[PERSON]" . При працевлаштуванні на роботу до совхозу "Веселі Терни" 01.09.1978 року на ім'я заявника [PERSON] працівником відділу кадрів було заведено трудову книжку, у якій 20.09.1978 року помилково записано на російській мові його прізвище "[PERSON]" замість "[PERSON]" як за документами, що підтверджують його особу . Згодом, а саме 03.05.2012 року ПП "Сігма" було оформлено вкладиш до трудової книжки заявника у якій українською мовою записали його прізвище як "[PERSON]" що по суті є вірним перекладом укр. мовою у відповідності до свідоцтва про народження [PERSON] та інших документів які містять його прізвище на російській мові. З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення [PERSON] звернувся до Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі Дніпропетровської області однак листом від 15.04.2015 року № 4666/06/18 йому було відмовлено у призначенні пенсії , оскільки маються розбіжності в написанні прізвища заявника у трудовій книжці та вкладишу до неї. Ті обставини, що йому належить правовстановлюючий документ, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Оскільки встановлення даного факту для заявника має юридичні наслідки а встановити його іншим шляхом неможливо, суд вправі встановити даний факт у судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до приватного підприємства "Мохначівське" в особі ліквідатора Рязанової Світлани Миколаївни, в якому просить стягнути заборгованість по заробітній платі, в розмірі 11107 грн., вихідну допомогу при звільненні, в розмірі 344 грн. 50 коп. та компенсацію за невикористані відпустки, в розмірі 726 грн. 10 коп., вказуючи, що позивач працювала на посаді бухгалтера у приватному підприємстві "Мохначівське" з 11 серпня 2009 року по 24 листопада 2016 року та була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та ч. 2 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у зв'язку із ліквідацією підприємства, яке визнано судом банкрутом. На день її звільнення відповідачем не проведені зазначені виплати, у зв'язку з чим позивач просить стягнути їх з відповідача. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає. За таких обставин, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить його законним правам та інтересам. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

ПАТ "Дельта Банк", звернувшись до суду як правонаступник публічного акціонерного товариства "Сведбанк", просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість в сумі 342634 грн. 49 коп. (на р/р №373980009, МФО 380236, код ЄДРПОУ 34047020) за укладеними, відповідно, з [PERSON] - кредитним договором №1701/0308/71-050 від 18 березня 2008 року, з [PERSON] - договором поруки №1701/0308/71-050-Р-1 від 26 серпня 2010 року, а також документально підтверджені судові витрати по справі - сплачений при пред'явленні позову судовий збір в розмірі 3426 грн. 34 коп. (на р/р №6499100199, МФО 380236, код ЄДРПОУ 34047020). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що співвідповідачі належним чином не виконують взятих на себе за вищевказаними договорами зобов'язань, що і стало підставою звернення банку до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів. В судовому засіданні представник позивача вимоги їх банківської установи підтримала та з мотивів, наведених у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю, зазначивши, що не оспорює фактичних обставин, наведених позивачем у позовній заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки. Співвідповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, зазначивши, що не оспорює фактичних обставин, наведених ПАТ "Дельта Банк" у його позовній заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.61, ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відтак, оскільки сторонами визнані і не оспорюються фактичні обставини справи, а визнання відповідачами позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення без з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

СВК "Борозенське" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вказуючи, що 26.03.14 року між СВК "Борозенське" та відповідачем було укладено письмовий договір купівлі-продажу № 26/03-1, згідно з яким СВК зобов'язувався передати належний йому товар: насіння ячменю "Адапт" у кількості 10 тон по ціні 2500 грн/тону на суму 25 000 грн, а [PERSON] зобов'язувався прийняти цей товар та сплатити за нього на умовах договору. Згідно п.4.3 даного договору оплата за товар готівкою повинна була здійснитися до 01.09.14 року. Свої зобов'язання кооператив виконав в повному обсязі, [PERSON] отримав з основного складу насіння ячменю "Адапт" в кількості 5 т. 830 кг на суму 14 575,00 грн. Залишок 4т. 170 кг. відповідач обіцяв забрати пізніше, але так і не з'явився. Кооперативом були прийняті відповідні заходи досудового врегулювання спору. Відповідачу 19.02.15 року була направлена претензія про перерахування заборгованості на суму 14 575,00 грн. В даний час відповідач суму боргу не повернув, від спілкування ухиляється. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги згідно поданої позовної заяви і суду пояснив, що дійсно кооператив надав відповідачеві згідно договору 5 тон 830 кг. насіння ячменю на суму 14 575,00 грн. Решту 4 тони 170 кг він так і не забрав. Просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був належно повідомлений про день та час розгляду справи, а тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 625 ЦК України відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 26.03.14 року між СВК "Борозенське" та [PERSON] було укладено письмовий договір купівлі-продажу № 26/03-1, згідно з яким СВК зобов'язувався передати належний йому товар: насіння ячменю "Адапт" у кількості 10 тон по ціні 2500 грн/тону на суму 25 000 грн, а [PERSON] зобов'язувався прийняти цей товар та сплатити за нього на умовах договору, що підтверджується наданою копією даного договору. СВК "Борозенське" зобов'язання за вказаним договором виконав, що в суді підтверджується копією записів в Книзі обліку з основного складу та Видаткової накладної № 63 від 26.03.14 року Добровільного вирішення спору не відбулося, відповіді на претензію СВК "Борозенське" від 19.02.15 року відповідач не надав. Тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved