Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

06 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТзОВ «Енерджі лімітед» про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі в сумі 775 740, 00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 06.08.2007 р. наказом № л/к-06082 його було прийнято на роботу на посаду комерційного директора Товариства з обмеженою відповідальністю „ Ультімо. Український центр грошових вимог". Даний факт стверджується рішенням загальних зборів учасників товариства згідно протоколу №8/1 від 06.08.2007 р., його заявою про прийняття його на роботу від 05.07.07 р., наказом № л/к-06082 від 06.08.07 р. та трудовим договором від 06.08.2007 р. 13 лютого 2009 року його незаконно звільнили з посади комерційного директора Товариства з обмеженою відповідальністю „Ультімо. Український центр грошових вимог". У зв'язку з цим він звернувся до Залізничного районного суду м.Львова з позовом до вказаного підприємства про поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, однак 23 березня 2010 року суд відмовив йому у позові. Зазначене рішення він оскаржив до апеляційного суду Львівської області, судова палата з цивільних справ якого 02 серпня 2010 року ухвалила рішення про поновленім його на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 323 225 грн., виходячи з розміру заробітної плати в місяць, визначеної сторонами трудовим договором в сумі 18 470 грн. 03.08.2010 р. він звернувся із заявою до генерального директора „Ультімо. Український центр грошових вимог" про поновлення його на роботі відповідно до рішення апеляційного суду Львівської області з 02.08.2010 р. та приступив до роботи. Даний факт стверджується мого заявою з відміткою ТзОВ та фотокопією журналу вхідної кореспонденції із записом про прийняття його заяви. Однак, підприємство, з метою уникнення виконання законного рішення суду, через чотири дні після його поновлення на роботі почало процедуру реорганізації підприємства по зміні власника, назви підприємства та зміну його юридичної адреси і фактично всі працівники, всі кошти, всі чинні договори, вся клієнтська база були переведені засновниками на новостворене підприємство «Пріма Колект», а всі боргові зобов'язання, в тому числі і зобов'язання щодо мього, власники залишили на підприємстві «Ультімо. Український Центр грошових вимог». Згідно Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, запис №7 та №8 від 06.08.2010 р. внесена державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи внаслідок яких змінена назва ТзОВ «Ультімо. Український Центр грошових вимог» на ТзОВ «ЕНЕРДЖІ ЛІМІТЕД» та змінена юридична адреса з м.Київ, Голосіївський район, вул.Васильківська, буд.14, офіс 704 на нову адресу Луганська область, Марківський район, селище міського типу Марківка, вул. Леніна, буд 14. Крім того, оскільки підприємство не виплачувало йому заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу, він змушений був отримати виконавчий лист у Залізничному райсуді м.Львова та звернутись до ВДВС із заявою про примусове виконання рішення суду. На підставі виконавчого листа Франківський ВДВС Львівського МРУЮ частково виконав рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу. Франківським відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ було відкрито виконавче провадження в ході якого встановлено, що ТзОВ„Ультімо. Український центр грошових вимог" знаходиться за юридичною адресою у м. Києві по вул. Васильківська 14/704. На підставі чого матеріали справи для виконання були передані у ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, яка в свою чергу встановила зміну назви підприємства на ТзОВ «ЕНЕРДЖІ ЛІМІТЕД» зміну власника, та зміну його юридичної адреси на Луганську область Марківський район смт. Марківка вул. Леніна, буд.14. 15.02.2012р. ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження. Вважає, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі який відповідач зобов'язаний йому сплатити за період з 02 серпня 2010 року по 02 лютого 2014 року становить 775 740 гри. 00 коп., а саме: (18 470 грн. 00 коп. /розмір середньоденної заробітної плати за місяць роботи х 42 місяці кількість місяців затримки за графіком роботи підприємства). З огляду на наведене просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТзОВ «Енерджі лімітед» на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі в сумі 775 740, 00 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] який діє на підставі довіреності від 05.03.2014 року (а.с.38) позовні вимоги підтримали, надавши суду аналогічні пояснення зазначені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їйого участі, позивач та представник позивача не заперечують проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Свідок [PERSON] будучи у суді пояснила, що вона з листопада 2007 по травень 2010 року працювала на посаді менеджера у ТзОВ "Ультімо" та у її обовязки входила прийняття кореспонденції. З травня 2010 року переведена у ТзОВ "Прима колект", однак приймала кореспонденцію і за попереднім місцем праці. Підтверджує, що вона дійсно прийняла від позивача 03.08.2010 року заяву та копію рішення про поновлення на роботі та передала керівництву Товариства. В подальбшому їй невідомо результати розгляду даної заяви. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] з 06 серпня 2007 року працював по на посаді комерційного директора ТзОВ «Ультімо. Український Центр грошових вимог», даний факт стверджується рішенням загальних зборів учасників товариства - протокол №8/1 від 06.08.2007 року (а.с.4), наказом №ул/к-06082 від 06.08.2007 року (а.с.5) та трудовим договором від 06.08.2007 року (а.с.6-10). Наказом від 13.02.2009 року №УЛ/К-13021 позивача звільнено з посади комерційного директора (за згодою сторін) згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.95 справа Залізничного районного суду м.Львова №2-914/10). Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23.03.2010 року в задоволенні позову [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Ультіма» Український центр грошових вимог, третя особа - [PERSON] про поновлення на посаді комерційного директора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу від 13 лютого 2009 року про звільнення, визнання недійсним п.1 додатку до трудового договору від 06 серпня 2007 року укладеного 26 серпня 2008 року та ін. відмовлено за безпідставністю вимог. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 02 серпня 2010 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23.03.2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до ТзОВ «Ультіма» Український центр грошових вимог» про поновлення на посаді комерційного директора, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, скасування наказу від 13.02.2009 року про звільнення, визнання недійсним п.1 додатку до трудового договору від 06.08.2007 року, укладеного 26.08.2008 року, задоволено частково. Визнано незаконним наказ від 13.02.2009 року про звільнення [PERSON] та поновлено його на роботі в ТзОВ «Ультіма» Український центр грошових вимог» на посаді комерційного директора з 13 лютого 2009 року та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.02.2009 року по 02.08.2010 року в сумі 323225 грн. Стягнуто з ТзОВ «Ультіма» Український центр грошових вимог» в користь держави 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. У решті позовних вимог відмовлено. Відповідно ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. З матеріалів справи № 2-914/10 Залізничного районного суду м.Львова за позовом [PERSON] до ТзОВ «Ультіма» про поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме журналу судового засідання вбачається, що судове засідання колегії судді апеляційного суду у даній справі закінчено о 18.10.год. 02.08.2010 року (а.с.137-138), а також відсутня заява позивача про отримання копії рішення. Згідно заяви від 27.08.2010 року (а.с.152) [PERSON] 30.09.2010 року отримав два виконавчі листи про стягнення коштів та про поновлення на роботі. У судовому засіданні позивач пояснив, що він 02.08.2010 року отримав копію короткого рішення апляційного суду та 03.08.2010 року подав таке керівнику Товариства з метою поновлен-ня його на роботі. Під час розгляду справи у суді позивач не надав доказів, а судом не здобуто таких щодо звернення [PERSON] до виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення суду про поновлення його на роботі. Інших доказів того, що [PERSON] з 03.08.2010 року працював у ТзОВ "Ультіма" та отримував заробітну плату або така заробітна плата нараховувалася та невиплачувалася - позивач не надав. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON], оскільки на час реєстрації 03.0-8.2010 року заяви [PERSON] у журналі, свідок не працювала у Товаристві "Ультімо", а також не надала доказів того, що вона уповноважувалася на прийняття кореспонденції для даного Товариства. До того ж свідку не відомо про подальше виконання рішення суду керівництвом Товариства. Стаття 3 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Між тим, позивачем не представлено і судом не здобутого жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] після 02.08.2010 року (з моменту ухвалення рішення суду про поновлення на роботі) працював у ТзОВ "Ультімо", а також доказів щодо примусового виокнання рішення суду про поновлення його на роботі. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено, обставин свого позову та як наслідок позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed