Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору про надання споживчого кредиту № 11117053000 від 13.02.2007 року, Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», з 21.12.2009 року [PERSON] акціонерне товариство «УкрСиббанк», надав [PERSON] кредит в розмірі 50000 швейцарських франків, строком до 02.08.2028 року, зі сплатою відсотків в розмірі 7,99 річних. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. 11.06.2014 року між Банком та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації. Відповідач [PERSON] станом на 11.11.2015 року має заборгованість по кредиту та процентах в розмірі 44628,24 швейцарських франки; та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 19028,60 грн. Зобовязання за даним кредитним договором забезпечено договором поруки № 95863 від 13.02.2007 року укладений з поручителем [PERSON] та договором поруки № 95830 від 13.02.2007 року укладений з поручителем [PERSON]. Позивач направив на адресу відповідачів вимогу щодо виконання взятих на себе зобовязань. Відповідачі на вказану вимогу не відреагували. Просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11117053000 від 13.02.2007 року в розмірі 44\~628,24 швейцарських франків заборгованість по кредиту та відсотках за користування кредитом; 19\~028,60 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та стягнути судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась будучи належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, та надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити посилаючись на викладене в позові, на відзив на заперечення (а.с. 126-128 том № 1), на письмові пояснення (а.с. 16-21 том № 2, а.с. 135-140 том №2). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні посилаючись на письмові заперечення (а.с. 91-93 том № 1). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні посилаючись на заперечення (а.с. 115-119 том № 1, а.с. 65-68 том № 2), письмові пояснення (а.с.74-76 том № 2, а.с. 122-127 том №2, а.с. 141-144 том №2). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про місце, день та час розгляду справи була повідомлена завчасно і належним чином повістками, про поважні причини неявки суд не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що 13.02.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який з 21.12.2009 року є [PERSON] акціонерним товариством «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11117053000, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 50000 швейцарських франків, строком до 02.08.2028 року, зі сплатою відсотків в розмірі 7,99 річних, що підтверджується копією даного договору (а.с. 6-11). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 11.06.2014 року між Банком та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11117053000 щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації, що підтверджується копією даної угоди (а.с. 12-13). Тобто, Позичальник укладаючи договір про реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту визнала факт наявної заборгованості та підтвердила факт погодження з умовами нарахування згідно умов договору про надання споживчого кредиту. Зобовязання за договором про надання споживчого кредиту № 11117053000 від 13.02.2007 року забезпечено договорами поруки № 95863 від 13.02.2007 року укладений з поручителем [PERSON] та № 95830 від 13.02.2007 року укладений з поручителем [PERSON], що підтверджується копіями договорів (а.с. 14-15, 17-18). Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою. Боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 11.06.2014 року між Банком та поручителями [PERSON], [PERSON] укладено додаткові угоду № 1 до договорів поруки, що підтверджується копіями даних угод (а.с. 16-18). Тобто, укладаючи дані додаткові угоди поручителі [PERSON], [PERSON] дали згоду забезпечити змінене зобовязання, а відтак підстав для припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України немає. 09.09.2015 року Позивач направив на адресу відповідачів вимогу щодо погашення наявної заборгованості, в якій також повідомляється про те, що у разі не усунення порушень у визначені п.п. 12.1, 12.2 Договору строків, Банк буде вимушений вимагати повернення суми кредиту в повному обсязі (а.с. 19-24). Відповідно до п. 12.2 Договору про надання споживчого кредиту та п. 5.7. Договорів поруки повідомлення (вимога) Банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) на адресу Позичальника, що вказана у п. 13 Договору (м. Чернівці, вул. Комарова, 25А/14), та на адресу поручителів вказаних у розділі 6 Договорів (м. Чернівці, вул. Комарова, 28А/120, м. Чернівці, вул. Л. Толстого, 4/12), Банк повідомив позичальника та поручителів про дострокове повернення кредиту, у визначений договором спосіб. Твердження відповідача [PERSON] про те, що його Банк не повідомляв про наявність заборгованості та про зміну строку виконання зобовязання, спростовується доказами, які містяться в матеріалах справи (а.с. 20, 24). Кредитор предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4 ст 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту гашення (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-990цс15). Вимогу про дострокове стягнення боргу Банк направив боржнику та поручителям 09.09.2015 року, з даним позовом звернувся до суду 23.11.2015 року, тому позов подано з дотриманням строків визначених ст. 257, ст. 559 ч. 4 ЦК України, тому твердження відповідача [PERSON] про припинення договору поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, є безпідставним. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.12.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ст. ч. 3 ст. 533 ЦК України. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 11.11.2015 року має заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11117053000 від 13.02.2007 року, а саме по кредиту та процентах в розмірі 44628,24 швейцарських франки; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 19028,60 грн., яка нарахована з дотриманням вимог ст. 258 ч.2 п.1 ЦК України, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку (а.с. 25-37, 152-157). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.12.2012 року зазначено, що відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11\~Закону України "Про захист прав споживачів"\~надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності\~Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи договір про надання споживчого кредиту, укладено 13.02.2007 року, тобто до набрання чинності\~Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", тому дана норма не розповсюджується на дані правовідносини. Однак, відповідачі стверджуючи, що укладений договір про надання споживчого кредиту суперечить нормам чинного законодавства, з позовом до суду про визнання його недійсним не звертались, та не представили суду доказів того, що з цього приводу є рішення суду. Відповідачі також не звертались з претензією до банку та не оспорювали в судовому порядку порядок виконання умов договору. Статею 204 ЦК України, визначено презумцію правомірності правочину, а сааме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть бути підтвердженні іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, «1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. … 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідачі взяті на себе перед позивачем зобовязання, встановлені договором про надання споживчого кредиту № 11117053000 від 13.02.2007 року та договорами поруки № 95863, № 95830 від 13.02.2007 року добровільно не виконують і кредит не повертають, то з них необхідно стягнути в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11117053000 від 13.02.2007 року в розмірі 44\~628,24 швейцарських франків заборгованість по кредиту та відсотках за користування кредитом; 19\~028,60 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та стягнути судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved