Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

27 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Чернігівської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON]. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] Спадкоємцем за заповітом після смерті матері є позивач, котрий звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Разом з тим, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. У судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач - Ладинська сільська рада Чернігівського району та області, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, не забезпечили явку свого представника в судове засідання. Третя особа - Чернігівська районна державна нотаріальна контора надали заяву про розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Ладинської сільської ради Чернігівського району № 760 від 15.12.2016 року, [PERSON], [INFO], на день смерті [INFO] року проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Була зареєстрована та проживала одна (а.с. 12). У відповідності до довідки виконавчого комітету Ладинської сільської ради Чернігівського району № 761 від 15.12.2016 року згідно по господарських книг сільської ради жилий будинок в [ADDRESS] була зареєстрована на ім'я [PERSON] з 1966 року. Цей будинок вона купила в 1966 році, але договір купівлі-продажу не зберігся, володіла ним до дня смерті, але свідоцтво про право власності не отримувала (а.с. 13). Згідно довідки виконавчого комітету Ладинської сільської ради Чернігівського району № 762 від 15.12.2016 року, - станом на 1 липня 1990 року та на 15 квітня 1991 року господарство по [ADDRESS] відносилось до категорії «колгоспний двір», головою «колгоспного двору» була [PERSON], - [INFO]. В господарстві проживала одна (а.с. 14). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Ладинської сільської ради Чернігівського району № 763 від 15.12.2016 року, - згідно земельно кадастрової книги земельна ділянка в [ADDRESS] надавалась [PERSON] колгоспом при купівлі-продажу житлового будинку і зареєстрована на її ім'я (а.с. 15). Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР частки кожного члена колгоспного двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору. Оскільки [PERSON] була єдиним членом колгоспного двору, то згідно діючого на той час законодавства є власником спірного домогосподарства в цілому. [INFO] року [PERSON] померла, про що 01 лютого 2013 року виконкомом Ладинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області зроблений актовий запис № 02 (а.с. 8). Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом від 12 грудня 2000 року, який не змінювався та не скасовувався на день відкриття спадщини, є [PERSON] (а.с. 10). У відповідності до наданої копії спадкової справи № 309/13, до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] що належав [PERSON], яка померла [INFO] року, звернувся [PERSON] - син спадкодавця. Відповідно до п. 4.12 глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі «Порядок»): свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; п. 4.15 глави 10 Розділу II «Порядку» передбачає, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності на майно, щодо належності цього майна спадкодавцеві. 10 грудня 2016 року винесено постанову про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю належним чином оформленого документа, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 11). За повідомленням КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації», що має місце у спадковій справі, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок" право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З введенням в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який діє з 01 липня 2004 року, встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що за життя спадкодавець [PERSON] не оформила та не зареєструвала своє право власності на вказане вище нерухоме майно, це унеможливлює реалізацію спадкових прав позивача, як спадкоємця за заповітом та перешкоджає у реєстрації його речових прав. Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає поновленню, а його вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] задоволенню.

Outcome: approved