Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що від шлюбу з відповідачем має сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Рішеннями суду шлюб з відповідачем розірваний у квітні 2011 року, тривалий час сторони проживають окремо, ніякої матеріальної допомоги на дитину відповідач не надає, її розвитком не цікавиться. Вона самостійно виховує та утримує сина, опікується ним та займається питаннями його здоровя, має намір вивозити сина для оздоровлення та з пізнавальною метою за кордон. Окрім того, син займається спортом та має значні успіхи, однак не може виїздити на міжнародні змагання у звязку з відсутністю згоди батька. Посилаючись на інтереси та права дитини, просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку та надати дозвіл сину на тимчасові виїзди за межі України без згоди батька до досягнення дитиною 16 років. У судовому засіданні представники позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі угоди, та [PERSON], яка діє на підставі довіреності, підтримали позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, відповідач та представник третьої особи у судове засідання не прибули, про місце та час розгляду справи повідомлені належно, заяви про відкладення розгляду справи суду не подали, причину неявки не повідомили. Представник позивача [PERSON] пояснила, що [PERSON] страждає на обструктивний бронхіт, тому йому було б корисно подихати повітрям у соляних шахтах Польщі, де навчається його мати позивач по справі, а у жовтні вони хотіли оздоровити хлопчика в Єгипті чи Турції. Окрім того, [PERSON] займається карате, однак без згоди батька не може виїздити за кордон на змагання. Час проведення змагань та країни їх проведення назвати не змогла. Вислухавши представників позивача та ухваливши про заочний розгляд справи, а також дослідивши її матеріали, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з урахуванням такого. Згідно з ч.1 ст.11, ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог на підставі наданих сторонами доказів; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст.141 СК України, батьки мають рівні права і обовязки відносно дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно з ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.ст.180, 181, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; якщо сторони не дійшли згоди щодо способу виконання батьком свого обовязку утримувати дитину, частка його заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст.182 того ж Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Зі свідоцтва про народження та довідки ЖЕК №1 судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача. Як вбачається з довідок №№29,30 від 08.05.2015 р., виданих Приватним навчально-виховним комплексом "Загальноосвітня школа 1-Ш ступеня дитячий садочок "Міцва-613" [PERSON] з 01.09.2014 року виховується у зазначеному навчальному закладі; батько дитини [PERSON] зацікавленості щодо дитини не виявляв, участі у вихованні сина не брав. Судом встановлено також, що батьки дитини не досягли між собою згоди щодо способу виконанням батьком свого обовязку утримувати дитину. Доказів того, що стан здоровя та матеріальне становище відповідача чи наявність інших обставин перешкоджають йому платити аліменти у розмірі, який зазначила позивач, останній суду не надав. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню у повному обсязі та стягує з відповідача аліменти на сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), однак не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Задовольняючи позов частково в його іншій частині, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.19 Конституції України, суди як органи державної влади повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), у справі, яка стосується дитини, судовий орган до ухвалення рішення визначає, чи має він достатньо інформації для ухвалення рішення у найвищих інтересах дитини. За змістом наведеної норми та ст.ст.10,60 ЦПК України, обовязок довести наявність обставин та надати відповідні докази на підтвердження того, що прийняття судового рішення відповідатиме найвищим інтересам дитини, покладений на позивача. Дійсно, відповідно до п.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" та ч.ч.4,5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 №57, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду без згоди та супроводу другого з батьків. Однак, згідно з п.п.4,5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, навіть в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою іншого, а також в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. За змістом цих норм, суд, надаючи дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України без згоди та супроводу другого з батьків, має виходити з інтересів дитини, однак в межах прав та обовязків батьків, тобто, зазначивши державу прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Як вбачається з пояснень представника позивача [PERSON], позивач має намір оздоровити сина у вересні-жовтні поточного року в Єгипті чи Турції та Польщі. За таких обставин суд вважає, що позов в частині надання дозволу на виїзд дитини у 2015 році до Єгипту, Туреччини та Польщі для оздоровлення підлягає задоволенню, оскільки це відповідатиме найвищим інтересам дитини. Однак, відмовляючи у задоволенні вимоги надати загальний дозвіл на виїзд дитини за межі України до досягнення нею шістнадцяти років без зазначення держав перебування та часових проміжків перебування у них, суд виходить з того, що він позбавлений можливості пересвідчитись у відповідності такого судового рішення найвищим інтересам дитини. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що не визначені конкретно вимоги позивача надати дозвіл сину виїжджати за межі України до 16 років для тимчасового проживання без згоди батька задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: partial