Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

15.01.2016р. [PERSON] звернулась до ДП "Умань-Агро" та ПСП "Агрофірма "Світанок" з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що є власником земельних ділянок, розташованих на території Княжицької сільської ради Ружинського району та призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку. Вказані земельні ділянки знаходяться в користуванні у відповідача ДП "Умань-Агро" відповідно до договору оренди землі, укладеного 10.11.2006р. від її імені з ДП Ілліч-Агро Умань ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", правонаступником якого є вказаний відповідач. Про наявність вказаного договору, а також про те, що ДП "Умань-Агро" право оренди належних їй земельних ділянок було передано до статутного капіталу СПП "Світанок-Плюс", яке було приєднане до ПСП "Агрофірма "Світанок" і яке на даний час фактично користується її земельними ділянками, позивачці стало відомо в жовтні 2015 році. Оскільки зазначений договір оренди позивачка не підписувала і не доручала іншій особі підписувати його, так як укладала в 2006р. договір оренди зазначених земельних ділянок з іншою юридичною особою -ВАТ "Уманьфермаш", тому вона вважає, що оспорюваний договір є недійсним, оскільки при його укладенні порушено принцип свободи договору і вільного волевиявлення. 2 Крім того позивачка зазначає, що не давала згоди на передачу права оренди належних їй земельних ділянок до статутного капіталу будь-яких юридичних осіб, що передбачено ст.93 ЗК України, а тому ПСП "Агрофірма "Світанок", знаючи про вказане, діяло недобросовісно і також в зв'язку з цим незаконно користується її власністю. З вказаних підстав позивачка просить суд визнати зазначений договір оренди землі недійсним, витребувати у відповідача ПСП "Агрофірма "Світанок" та повернути їй земельні ділянки. Ухвалою суду від 25.01.2016р. до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено ВАТ "Уманьфермаш" (а.с.34-35). В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з вказаних в позовній заяві підстав, а саме тому, що не підписувала оспорюваний договір оренди землі та не надавала згоди на передачу належних їй земельних ділянок в користування ПСП "Агрофірма"Світанок". Пояснила, що отримувала орендну плату за користування належними їй земельними ділянками однак вважала, що вказана орендна плата була виплачена іншим підприємством - ВАТ "Уманьфермаш", з яким дійсно в 2006 році уклала договір оренди землі і не розривала його. Про наявність оспорюваного договору взнала восени 2015р., коли керівник ПСП "Агрофірма "Світанок" провела збори в с.Княжики , на яких повідомила, що це підприємство використовує земельні ділянки і пропонувала укласти новий договір оренди землі саме з цим підприємством. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились. Відповідач ДП "Умань-Агро" подав письмові заперечення відносно позову, в яких просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що ДП "Умань-Агро" не є належним відповідачем по справі, оскільки орендарем за оспорюваним договором оренди є ПСП "Агрофірма "Світанок" (а.с.45-62). Відповідач ПСП "Агрофірма "Світанок" подав до суду заяву про застосування позовної давності по справі, мотивуючи це тим, що позивачка, отримуючи з 2007р. орендну плату за користування належними їй земельними ділянками, саме з того часу довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (а.с.69-73, 136-142). Представник третьої особи - ПАТ "Уманьфермаш" в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, відносно задоволення позову не заперечує, мотивуючи це тим, що з кінця 2006р. ПАТ "Уманьфермаш" не займається сільськогосподарською діяльністю, ніяких спільних виробничих відносин ні з позивачкою, відповідачами не має (а.с.185, 194-195). Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ст.ст.14, 16, 18, 19 Закону України Про оренду землі від 06.10.1998р. (з наступними змінами та доповненнями) договір оренди землі укладається у письмовій формі і набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов та державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону України Про оренду землі договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності з моменту його державної реєстрації. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підстави визнання недійсним договору оренди землі, передбачені частиною 2 статті 15 Закону України Про оренду землі. 3 Крім того, ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Тобто, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання вимоги, передбаченої ч.3 ст.203 ЦК України, щодо того, що волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №731011, серії ЯБ № 731019, серії ЯБ №731653, серії ЯБ №733654 [PERSON] є власником земельних ділянок, площею, відповідно, 3.0926 га, 3.0423 га, 0.4597 га, 0.4590 га, розташованих на території Княжицької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.17-20, 102-105). 10 листопада 2006 року між [PERSON] та Дочірнім підприємствам Ілліч-Агро УманьВАТМаріупольський металургійний комбінат імені Ілліча ( на даний час назва вказаного підприємства змінена на Дочірнє підприємство Умань-Агро") було укладено договір, відповідно до якого в оренду відповідачу передавались вищевказані належні позивачці земельні ділянки загальною площею 7.0536 га. На вказаному договорі є підписи сторін і він 18.01.2007р. був зареєстрований Ружинським відділом Житомирської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру у Державному реєстрі земель за № 040722100067 (а.с.12-13, 98-106). Як вбачається з пояснень позивачки, а також з висновку експерта №1/1501 від 12.04.2016р. підпис на оспорюваному договорі оренди землі та акті приймання-передачі земельної ділянки виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.145-148). Доказів того, що [PERSON] надавала повноваження іншій особі на підписання від її імені оспорюваного договору оренди землі відповідачі суду не надали. Крім того, як вбачається з показів позивачки та з вказаного висновку експерта, а також підтверджується оглянутими в судовому засіданні Книгами реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за 2006-2007рр., 24.07.2006р. за № 040622100156 було проведено державну реєстрацію договору оренди вищевказаних земельних ділянок, укладеного між [PERSON] та ВАТ "Уманьфермаш", угода про розірвання якого, що додана до оспорюваного по даній справі договору оренди землі, також підписана не [PERSON], а іншою особою (а.с.84-85, 101, 145-148). \~Оскільки \~не підписання орендодавцем договору оренди землі та \~не надання повноважень на його укладення й підписання іншій особі свідчить про відсутність у останнього \~волевиявлення на укладення цього договору, а сам договір за таких обставин, виходячи з положень передбачених ч.1 \~ст.215 ЦК України, підлягає визнанню недійсним у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.3 \~ст.203 цього Кодексу. Наслідком \~визнання правочину недійсним є обов'язок кожної із сторін повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, що передбачено ч.2 ст.216 ЦК України. При цьому суд враховує роз'яснення, викладені в п.7 постанови Пленуму ВС України від 06.11.2009р. № 9 " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними ", де зазначено, що судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. А тому, з врахуванням того, що жодного доказу того, що [PERSON] надавала доручення іншій особі на вчинення оспорюваного правочину суду надано не було, суд вважає неможливим застосування в даному випадку положень ч.1 ст.241 ЦК України. Як вбачається з пояснень позивачки та не заперечується відповідачами, на даний час належними [PERSON] земельними ділянками користується відповідач ПСП "Агрофірма "Світанок". 4 Проте жодного доказу відносно того, що власник земельних ділянок [PERSON] давала згоду на передачу вказаних земельних ділянок в суборенду зазначеному підприємству, на відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки вказаному підприємству, суду не надано. Відсутні також докази реєстрації за ПСП "Агрофірма "Світанок" права оренди належних позивачці земельних ділянок, як це передбачено ст.125 ЗК України, ст.ст 6, 8-1 Закону України "Про оренду землі". Відповідачами також не надано доказів , які б спростовували твердження позивачки про те, що про порушення свого права вона дізналась лише в 2015 році, вперше побачивши оспорюваний договір оренди землі. Отримання позивачкою орендної плати не свідчить про те, що вона знала чи повинна була знати про порушення свого права, а саме про те, що від її імені невідомою особою було укладено оспорюваний договір оренди землі. При цьому суд звертає увагу на те, що , як вбачається з довідки Ружинського відділення Бердичівської ОДПІ від 07.06.2016р. , відомості про проведення виплати відповідачем - ПСП "Агрофірма "Світанок" [PERSON], орендної плати та утримання податків за період фактичного використання вказаним підприємством земельних ділянок, а саме: з 01.01.2013 р. по 01.12.2015р., по обліку Державної фіскальної служби України взагалі відсутні (а.с.201). З врахуванням вказаного, посилання ПСП "Агрофірма "Світанок" на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору чи з дня , коли почалось його виконання, оскільки позивачка отримувала плату за користування землею, суд вважає таким, що суперечить вимогам ст.261 ЦК України. Зазначене випливає з правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-48цс15 від 22.04.2015. А тому з вказаних підстав суд прийшов до висновку, що [PERSON] не порушено строк позовної давності. На підставі відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також наданих відповідачем ДП "Умань-Агро" копій установчих документів та розподільчих балансів вбачається, що назву юридичної особи, яка уклала оспорюваний договір оренди землі, - Дочірнього підприємства "Ілліч-Агро Умань" Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (код ЄРДПОУ 34571712) на даний час змінено на Дочірнє підприємство "Умань-Агро"(код ЄРДПОУ 34571712) (а.с.45-61) . Оскільки оспорюваний договір оренди землі укладався саме ДП "Ілліч-Агро Умань" ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", тому заперечення ДП "Умань-Агро" про те, що вказане підприємство не є належним відповідачем по справі, є необгрунтованими. В той же час, другий відповідач - ПСП "Агрофірма "Світанок" є правонаступником СПП "Світанок плюс", яке було виділено з ДП "Ілліч-Агро Умань" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та до статутного капіталу якого перейшли права та обов'язки по оспорюваному договору оренди землі. ПСП "Агрофірма "Світанок" на даний час фактично за оспорюваним договором оренди землі використовує належні позивачці земельні ділянки, що не заперечується сторонами. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги , визнаючи оспорюваний договір оренди землі недійсним та зобов'язуючи юридичну особу, яка фактично використовує на даний час спірні земельні ділянки, повернути власнику земельні ділянки, які були отримані орендарем по зазначеному договору. Вілповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені нею по справі (а.с.1, 165) . 5

Outcome: approved