Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Авангард» про примусове виконання договору № 7-237 від 16.03.1998 року. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 березня 1998 року між ним, та Закритим акціонерним товариством «Авангард» було укладено договір №7-237 від 16 березня 1998 року. Відповідно, Відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна Компанія «Авангард», умови вище вказаного договору не виконуються належним чином, а саме не виставляються щомісячно рахунки за спожиті Позивачем послуги. В судовому засіданні представником Позивача було подано письмові пояснення, в яких Позивач вказує на те, що при виставленні рахунків за спожиті послуги Відповідач зобов'язаний керуватися Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановами Кабінету Міністрів України. Також, до початку розгляду справи по суті представником Позивача було запропоновано укласти мирову угоду. Однак, Відповідач відмовився укладати мирову угоду, що була надана представником Позивача, оскільки позовних вимог останній не визнає. В судовому засіданні Позивач, представник Позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, зазначивши, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авангард» належним чином не виконує умови укладеного між сторонами Договору №7-237 від 16 березня 1998 року. Представником Відповідача, до початку розгляду справи по суті, через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області, було подано письмові заперечення, в якому Відповідач просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авангард» про примусове виконання договору. Відповідач звертає увагу на те, що договір №7-237 укладений 16.03.1998 року між ЗАТ «Авангард» та [PERSON] чи будь-які його положення, які б суперечили чинному законодавству України в ньому відсутні, відсутні й будь-які докази (рішення судів) щодо визнання окремих положень договору чи в цілому - недійсним. Також, перед початком розгляду справи по суті представником Відповідача було подано клопотання про долучення до матеріалів справи рахунків на оплату послуг по обслуговуванню гараж стоянки з квітня 2013 року по 28 лютого 2014 року (а.с. 94-105). Заслухавши доводи Позивача, представника Позивача та представника Відповідача, з'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 16 березня 1998 року між Закритим акціонерним товариством «Авангард», правонаступником якого є ТОВ "Компанія Авангард", та [PERSON] було укладено договір №7-237. Відповідно до умов даного договору Закрите акціонерне товариство «Авангард», правонаступником якого є ТОВ "Компанія Авангард", забезпечує експлуатацію гаражного комплексу, несе відповідальність за роботу енергозабезпечення та водопостачання, каналізації, телефонізації, систем пожежогасіння, а Власник гараж-стоянки своєчасно сплачує кошти за надання послуги, дотримується всіх вимог по експлуатації гаражного комплексу (а.с. 109). Судом встановлено, що 01 квітня 2013 року між ТОВ "Компанія Авангард" та ТОВ "БК "Авангард" було укладено договір "Про відступлення права вимоги", згідно якого з 01.04.2013 року ТОВ "Компанія Авангард" передає, а ТОВ "БК "Авангард" приймає право вимоги оплати за надані послуги згідно укладених договорів про надання послуг, в тому числі і по договору № 7-237 від 16.03.1998 року. Згідно п.1.1 даного договору, ТОВ "БК "Авангард" одержує право вимагати від [PERSON] належного виконання всіх зобов'язань за № 7-237 від 16.03.1998 року (а.с. 39). З пояснень Позивача, представника Позивача вбачається, що договір № 7-237 від 16.03.1998 року було підписано без будь-якого примусу, будь-які положення, які б суперечили чинному законодавству України в ньому відсутні. Також, відсутні й будь-які докази (рішення судів) щодо визнання окремих положень договору чи в цілому - недійсним. Також, із матеріалів справи вбачається, що в договорі № 7-237 не вказана стала величина розміру оплати за надані послуги, з чим погоджувався і позивач, укладаючи даний договір на таких умовах. З пояснень представника Відповідача судом встановлено, що враховуючи періодичну зміну тарифів, які закладені в ціну надання послуг Відповідачем для позивача та для інших власників гараж-стоянок, що знаходяться в гаражному комплексі по [ADDRESS], який обслуговує Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авангард», визначення ціни за умовами укладених договорів про надання послуг, в т. ч. і для позивача, формується на підставі розробленої калькуляції, яка є загальнодоступною. Тобто, оплата за надані послуги щомісячно формується на підставі калькуляції, яка затверджується ТОВ "Будівельна Компанія "Авангард". Також, з пояснень представника Відповідача судом встановлено, що рахунок на оплату за надані послуги для власників гараж-стоянок, яких в майновому комплексі налічується 252, також, знаходиться на загальнодоступному місті на прохідній при в'їзді в гаражний комплекс, а відтак доводи [PERSON] щодо не доведення до його відома інформації щодо щомісячного розміру оплати, не відповідає дійсності. Із пояснень представника Відповідача, вбачається, що починаючи з березня 2011 року [PERSON] з невідомих причин перестав сплачувати будь-які платежі щодо обслуговування гараж-стоянки, яка розташована в гаражному комплексі за адресою: [ADDRESS]. З долучених до матеріалів справи рішення апеляційного суду Рівненської області від 22.10.2013 року по справі № 2-5359/11, яке набрало законної сили, та Рішення Рівненського міського суду від 10.02.2014 року по справі № 569/21603/13-ц, яке набрало законної сили, судом встановлено, що Відповідачем було порушено умови укладеного між сторонами договору за період з 15.03.2011 року по 15.03.2013 року та за період з 01.04.2013 року по 04.11.2013 року та стягнуто за відповідні періоди суму заборгованості на користь ТОВ "Компанія Авангард" (а.с. 44, 50). Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач та представник Позивача вказують на те, що Відповідачем щомісячно не виставлялися рахунки на оплату послуг по обслуговуванню гараж-стоянки. З пояснень представника Відповідача та долучених до матеріалів справи доказів, судом безспірно встановлено, що рахунки для Відповідача виставлялися щомісячно, а відтак твердження Позивача, представника Позивача про те, що умови договору з боку Відповідача не виконувались є необґрунтованими. Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відтак, Позивачем не доведено жодними допустимими доказами те, що умови договору №2-237 від 16.03.1998 року суперечать умовам чинного законодавства. Окрім того, не доведено Позивачем й те, що Відповідачем умови договору виконуються неналежним чином. За наведеного вище вимоги позивача необґрунтовані і такі, що не підлягають задоволенню за їх безпідставністю та недоведеністю .

Outcome: dismissed