Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

В серпні 2016 року Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» звернувся до суду з позовом до відповідача, просив стягнути на свою користь з відповідача суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 6\~301,68 грн., 3% річних у розмірі 193,20 грн, пеню у розмірі 812,36 грн., що складає загальну суму заборгованості у розмірі 7\~307,24 грн. На підтвердження позовних вимог вказав, що між ДВНЗ "Криворізький національний університет" та відповідачем [PERSON] 19 серпня 2011 року укладено договір № 2056 про надання освітніх послуг. Позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання [PERSON] за формою навчання інтегровані плани, за напрямком електромеханіка, з присвоєнням освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Загальна вартість послуги становить 12\~276,00 гривень, плата за семестр 2046,00 гривень. Надання освітньої послуги встановлюється з 01.09.011 по 30.06.2014. 30 червня 2014 року відповідача було відраховано з ДВНЗ "Криворізький національний університет" у зв'язку з повним виконанням навчального плану підготовки бакалаврів напрямку підготовки «електромеханіка». Однак відповідач порушив умови договору і недоплатив за навчання 4\~092,00 гривень. З урахуванням індексу інфляції, основний борг становить 6\~301,68 гривень. Відповідачу була направлена претензія № 146 від 11.12.2015 на зазначену суму, але він її проігнарував. Відповідно до умов договору та чинного законодавства, за несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги, на суму основного боргу у розмірі 4\~092,00 гривень нараховані: 3% річних у розмірі 193,20 грн, пеня у розмірі 812,36 грн.. Тому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь з відповідача суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 6\~301,68 грн., 3% річних у розмірі 193,20 грн, пеню у розмірі 812,36 грн., що складає загальну суму заборгованості у розмірі 7\~307,24 грн.. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові, просила їх задовільнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, пояснив, що неоднаразово здійснював проплати за навчання, але квитанції про сплату не може надати, оскільки він їх не зберіг. При його відрахуванні йому був виданий обхідний лист на якому є відмітка бухгалтерії, що у нього не має заборгованності перед позивачем. Просив у позовних вимогах відмовити у повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши обставини та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 19 серпня 2011 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» в особі в. о. ректора [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 2056 про надання освітніх послуг, копія договору долучена до матеріалів справи. Відповідно до якого позивач взяв на себе зобовязання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання за формою навчання інтегровані плани, за напрямком електромеханіка, з присвоєнням освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Згідно із п. 4.2. Договору загальна вартість освітньої послуги становить 12\~276,00 грн. , п. 4.3. договору встановлює, що відповідач повен був вносити плату за семестр в сумі 2046,00 грн. Відповідно до п. 1.2. розділу договору, строк надання освітньої послуги встановлюється з 01 вересня 2011 рок по 30 червня 2014 року. 30 червня 2014 року відповідача було відраховано з ДВНЗ "Криворізький національний університет" у зв'язку з повним виконанням навчального плану підготовки бакалаврів напрямку підготовки «електромеханіка», що підтверджується копією наказу № 746 су від 27 жовтня 2014 року. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованності по договору № 2056 від 19 серпня 2011 року, відповідач [PERSON] станом на час відрахування мав заборгованність у розмірі 4092,00 гривень, копія розрахунку долучена до матеріалів справи. Загальна сума належного платежу складає 12 276,00 гривень, тобто відповідач [PERSON] мав змогу сплачувати щосеместрово по 2046,00 гривень, або щомісячно 409,20 гривень. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо суми боргу у сумі 4092,00 гривень, оскільки з вимогою про стягнення боргу вони звернулися лише у серпні 2016 року і з урахуванням позовного строку заявляють вимогу не більше ніж за останні три роки. Посилання відповідача [PERSON] про належну оплату за навчання, суд не приймає до уваги, оскільки на виконання ухвали від 08.11.2016 про витребування доказів, суду надані підтвердження оплати на суми: 2051,00 гривень, 2046,00 гривень та 2046,00 гривень, загальна сума сплачених коштів 6143,00 гривень, в той час як за договором про надання освітніх послуг № 2056 від 19 серпня 2011 року загальна сума, яка підлягає до оплати становить 12 276,00 гривень. Тобто загальна сума боргу складає 6133,00 гривень, а з застосуванням строку позовної давності - 4092,00 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла з вини замовника, він зобовязаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Тобто студент, не виконуючи зобовязання по оплаті за навчання, порушив умови договору, в наслідок чого створилася заборгованість по оплаті за навчання, яка складає 4092,00 грн., а з урахуванням індексу інфляції складає 6301,68 грн.. Відповідно до п. 5 договору за невиконання або неналежне виконання зобовязань за договором, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, а саме відшкодування збитків та сплата неустойки. Тому в період з 25.01.2016 по 25.07.2016 за несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги нарахована пеня у розмірі 812,36 грн. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до розрахунку, з яким погоджується суд, розмір інфляції за період прострочення платежу становить 2209,68 грн., 3% річних 193,20 грн. і вказані суми підлягають стягненню з відповідача. Відповідач повідомлений про необхідність відшкодувати суму заборгованості на рахунок позивача, у звязку з чим 11 грудня 2015 року йому було направлено претензію № 146, вимоги якої відповідачем не виконані по теперішній час. Таким чином, у позивача виникло право предявлення вимоги до відповідача щодо стягнення суми боргу по договору про надання освітніх послуг, оскільки [PERSON] не виконав його умови. З вищевикладеного в сукупності вбачається, що вимоги позивача державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" про стягнення заборгованості, є обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання, щодо судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved