Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] посилаючись на те, що 23 лютого 2000 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок в [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Ставищенської районної державної нотаріальної контори Цимбалюк В.М. за реєстром №643. [PERSON] згідно з вимогами діючої на той час ст. 227 ЦК УРСР зареєструвала договір купівлі-продажу житлового будинку у виконкомі Юрківської сільської ради та прописалася в ньому. 26 квітня 2000 року рішенням 10 сесії 23 скликання Юрківської сільської ради Ставищенського району Київської області [PERSON], яка проживала в [ADDRESS] передана в приватну власність земельна ділянка площею 0,688 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку - 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,438 га. 19 лютого 2001 року Юрківською сільською радою [PERSON] виданий державний акт на право приватної власності на землю, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000141. 04 вересня 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно йому [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем виконкому Юрківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №20. [INFO] [PERSON] померла. До Ставищенської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 04 листопада 2013 року звернувся він, спадкоємець за заповітом. Проте, оформити своє право на спадщину за заповітом позбавлений можливості через відсутність, передбаченої ст.182 ЦК України державної реєстрації права власності на житловий будинок, що підтверджується роз'ясненням державного нотаріуса Ставищенської районної державної контори №240/02-14 від 28.02.2014 року. Станом до 01.01.2013 року право власності на житловий будинок по [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON]. Реєстраційна служба Ставищенського РУЮ роз'яснила неможливість державної реєстрації права власності на нерухоме майно на ім'я померлої особи через припинення її правоздатності. Сторони виконали взяті на себе за умовами договору купівлі-продажу зобов'язання, між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, після придбання жилого будинку договір купівлі-продажу жилого будинку був зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої ради. [PERSON] за життя набула права власності на житловий будинок по [ADDRESS], приватизувала земельну ділянку під ним, а тому це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася 09.08.2013 року внаслідок смерті останньої. На земельній ділянці по [ADDRESS] розташовані: житловий будинок «А», погріб з шийкою «Г», погріб з шийкою «Ж/пг», прибудова „а", літня кухня „В", убиральня „З", ґанок „а-1", колодязь питний № 1, хвіртка №2, ворота №3, огорожа №4, загальною вартістю 126629 гривень. Самочинно збудовані гараж «б», сарай-прибудова « 6-1», баня «в», гараж «Е» загальною вартістю 56375 гривень. На самочинно збудоване нерухоме майно право власності не виникло. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] на вказаний житловий будинок. В судове засідання позивач та його представник не прибули, представник позивача [PERSON] направила до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її та позивача участі, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача - Юрківської сільської ради Ясінська К.В. та відповідач [PERSON] в судове засідання не прибули, до суду направили заяви, в яких позовні вимоги визнають, просять справу розглядати без їх участі. Суд, розглянувши матеріали справи, письмові заяви про визнання позову відповідачами, дослідивши письмові докази, вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 23 лютого 2000 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок в [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Ставищенської районної державної нотаріальної контори Цимбалюк В.М. за реєстром №643. [PERSON] згідно з вимогами діючої на той час ст. 227 ЦК УРСР зареєструвала договір купівлі-продажу житлового будинку у виконкомі Юрківської сільської ради та прописалася в ньому. 26 квітня 2000 року рішенням 10 сесії 23 скликання Юрківської сільської ради Ставищенського району Київської області [PERSON], яка проживала в [ADDRESS] передана в приватну власність земельна ділянка площею 0,688 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку - 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,438 га. 19 лютого 2001 року Юрківською сільською радою [PERSON] виданий державний акт на право приватної власності на землю, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000141. 04 вересня 2002 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачу. Заповіт посвідчений секретарем виконкому Юрківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №20. [INFO] [PERSON] померла. До Ставищенської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 04 листопада 2013 року звернувся позивач, спадкоємець за заповітом. Проте, оформити своє право на спадщину за заповітом позбавлений можливості через відсутність, передбаченої ст.182 ЦК України державної реєстрації права власності на житловий будинок, що підтверджується роз'ясненням Ставищенської районної державної контори №240/02-14 від 28.02.2014 року. Станом до 01.01.2013 року право власності на житловий будинок по [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON]. Сторони виконали взяті на себе за умовами договору купівлі-продажу зобов'язання, між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. [PERSON] до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в житловому будинку по [ADDRESS], який придбала згідно договору, приватизувала земельну ділянку під ним. За життя вона набула права власності на даний житловий будинок, а тому це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася 09.08.2013 року внаслідок смерті останньої. На земельній ділянці по [ADDRESS] розташовані житловий будинок «А», погріб з шийкою «Г», погріб з шийкою «Ж/пг», прибудова „а", літня кухня „В", убиральня „З", ґанок „а-1", колодязь питний № 1, хвіртка №2, ворота №3, огорожа №4, загальною вартістю 126629 гривень. Самочинно збудовані гараж «б», сарай-прибудова « 6-1», баня «в», гараж «Е» загальною вартістю 56375 гривень. На самочинно збудоване нерухоме майно право власності не виникло. Згідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 4 статті 3 вказаного Закону передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченим цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р.№ 6-54 цс12). Згідно з вимогами ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з положеннями ст. ст. 1218, 1220 ч. 1, 2 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] (за свого життя) набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] і це право увійшло до складу спадщини після її смерті. Право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний житловий будинок набув [PERSON] і оскільки відповідачами - Юрківською сільською радою та [PERSON] позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки Юрківська сільська рада та [PERSON] до пред'явлення даного позову і в судовому засіданні не оспорювали права власності в порядку спадкування за заповітом у позивача на житловий будинок, то відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на них не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved