Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

В травні 2021 року позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за кредитним договором. В обґрунтування вимог зазначив, що між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] 22.05.2013 був укладений кредитний договір №009-99912-220513, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 10\~000,00 грн. з кінцевим строком погашення до 21.05.2016. Станом на 14.05.2021 заборгованість за\~даним кредитним договором становить 24\~258,52 грн., яка виникла в результаті невиконання [PERSON] своїх зобов`язань перед банком щодо виконання кредитного договору. 27.04.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено договір факторингу № 409/К відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги заборгованості по вказаному кредитному договору до [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №009-99912-220513 від 22.05.2013, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] у розмірі 24\~258,52 грн. та судові витрати у розмірі 2\~270,00. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 16.06.2021 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.05.2013 [PERSON] звернувся до ПАТ "Дельта Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № 009-99912-220513 на отримання кредиту, в зв`язку з чим між сторонами було укладено договір про надання кредиту на власні потреби, в рамках якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти. За умовами кредитного договору банк надав відповідачу кредит на власні потреби у розмірі 10\~000,00 грн. строком на 36 місяців зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 9,99% річних. Відповідач [PERSON] зобов`язався погашати кредитну заборгованість щомісячно не пізніше 22-го числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у розмірі 672,00 грн. відповідно до графіку платежів, наведеному у Додатку №1 до цієї пропозиції. 27.04.2018 між ПАТ "Дельта Банк" та TOB "Росвен Інвест Україна", укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 410/К, відповідно до умов якого ПАТ "Дельта Банк" відступив на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна" своє право вимоги заборгованості за кредитними Договорами. Із наявного в матеріалах справи витягу з Реєстру передачі прав вимоги до Договору факторингу № 410/К від 27.04.2018, вбачається, що позивач ТОВ "Росвен Інвест Україна" набув право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 009-99912-220513 від 22.05.2013 на загальну суму заборгованості за цим кредитним договором у розмірі 21688,64 грн, що складається із простроченої заборгованості по тілу кредиту 9032,48 грн. та прострочених відсотків за користування кредитом 12656,16 грн. Отже, судом встановлено, що позивач виконав умови кредитного договору у повному обсязі, а відповідач допустив невиконання умов договору та взятих на себе зобов`язань в частині повернення споживчого кредиту та сплати відсотків у встановлені договором порядку та строки. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Враховуюче викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем [PERSON] порушувались умови укладеного договору із своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування ним, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ПАТ "Дельта Банк" в сумі 21688,64 грн. до моменту відступлення права вимоги позивачу TOB "Росвен Інвест Україна" 27.04.2018 року. Крім того, у позовній заяві TOB "Росвен Інвест Україна" ставить питання про стягнення з відповідача [PERSON] 3 % річних та інфляційних втрат. Вирішуючи вказане питання, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Згідно розрахунку заборгованості позивачем нараховано 3% річних у розмірі 802,53 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1767,35 грн., які перевірені судом та не спростовані відповідачем, а тому наявні підставі для задоволення позову TOB "Росвен Інвест Україна" також і в цій частині. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім передбачених ЦПК випадків. При цьому, суд виходить з приписів ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. З урахуванням викладеного та враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до висновку, що позов TOB "Росвен Інвест Україна" підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved