Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання за ним права власності на транспортний засіб - причіп МАЗ 8114, у порядку спадкування. У судове засідання для розгляду справи по суті, сторони не зявились. Через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області позивач і представник відповідача подали заяви про розгляд справи без їх участі, та просили ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Безпосередньо у позовній заяві позивач зазначив, що 14 серпня 2015 року помер його батько: [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, у тому числі і на причіп вантажний марки МАЗ 8114, від прийняття якого у встановленому законом порядку, заявник не відмовлявся. Однак нотаріус, до якого він звернувся, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді права власності на зазначений причіп через те, що померлий не зареєстрував його у встановленому законом порядку на своє імя. Представник відповідача правом на подання суду письмових заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. Подав письмову заяву, у якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує. А суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: [PERSON] народився 02 серпня 1958 року, про що було видано свідоцтво про народження, в якому у графі: батьки, батьком вказаний: [PERSON], а матірю: [PERSON] (а.с.6). [PERSON] [INFO] мав паспорт серії ІІ-ЕД №549098 та зареєстроване місце проживання: [INFO] (а.с.34-35). Другого березня 1990 року, [PERSON] за 486 рублів придбав та отримав в Роздрібному об`єднанні по торгівлі товарами спортивного призначення "Спорттовари" у магазині №11 транспортний засіб у вигляді причіпу вантажного марки МАЗ, модель 8114, заводський номер: 903875, 05 лютого 1990 року випуску (а.с.9,51). А також оформив до нього гарантійний талон (а.с.52). Чотирнадцятого серпня 2015 року у віці 83 років, [PERSON] помер, про що 17 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис №775 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЕД № 476006 (а.с.7). При цьому, ні після придбання вказаного вище вантажного причіпа, ні на протязі свого життя [PERSON] означений причіп у державному реєстрі транспортних засобів не зареєстрував. У вересні 2016 року, його син: [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.41). Інші особи, із заявами щодо прийняття спадщини не звертались (а.с.40-49). І саме [PERSON], як єдиний спадкоємець майна [PERSON] успадкував земельну ділянку, частку житлового будинку та автомобіль (а.с.40-49), однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вантажний причіп марки МАЗ моделі №8114, 05 лютого 1990 року випуску йому було відмовлено через те, що цей причіп не був зареєстрований спадкодавцем у встановленому законом порядку (а.с.8). Тому 11 жовтня 2016 року, [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на цей причіп у порядку спадкування. Із встановлених обставин вбачається, що позивач став учасником цивільно-правових відносин у сфері спадкування, в межах яких виник спір щодо права позивача успадкувати право власності на вантажний причіп. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому із наступних мотивів: Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. А cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном. Цивільний кодекс України (надалі за текстом - ЦК України) у частині 1 статті 190 та частині 1 статті 179 передбачає, що майном вважається і окрема річ, під якою слід розуміти предмет матеріального світу щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. А зокрема причіп, в силу положень частини 1 статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" являється окремим автомобільним транспортним засобом, і в силу положень частини 2 статті 181 ЦК України має статус рухомої речі. Однією з підстав виникнення права власності на такий вид рухомої речі як транспортний засіб, в силу положень книги шостої Цивільного Кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) являється його успадкування, тобто перехід права власності на транспортний засіб від особи яка померла до іншої особи, якщо таке право увійшло до складу спадщини померлого на момент її відкриття, тобто на день смерті особи (статті 1216, 1218 та 1220 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] за 486 рублів 02 березня 1990 року придбав та отримав в Роздрібному об`єднанні по торгівлі товарами спортивного призначення "Спорттовари" у магазині №11 транспортний засіб у вигляді причіпу вантажного марки МАЗ, модель 8114, заводський номер: 903875, 05 лютого 1990 року випуску (а.с.9,51,52). На час придбання вказаного транспортного засобу, діяв Цивільний кодекс Української РСР, який положеннями статті 100 гарантував можливість знаходження в особистій (нині - приватній) формі власності громадян предметів вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, житлових будинків і трудових заощаджень. А однією з підстав виникнення у громадян права особистої власності на річ, виходячи з положень статті 4 названого кодексу, були угоди, передбачені законом. Так, стаття 224 Цивільного кодексу Української РСР передбачала одним з видів таких угод - договір купівлі-продажу, за яким продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому з огляду на положення статті 128 цього ж кодексу та відсутністю на той час окремого закону який би передбачав інше правило, право власності у набувача майна (у тому числі і за договором купівлі-продажу рухомої речі) виникало з моменту передачі речі, а до передачі речі прирівнювалось не тільки фізичне вручення речі набувачеві, а й передача розпорядчого документа на річ. Зміст наданого позивачем документу у вигляді довідки - рахунку №007819 (а.с.9,51) свідчить про те, що 02 березня 1990 року [PERSON] не тільки заплатив гроші за передачу йому Роздрібним об`єднанням по торгівлі товарами спортивного призначення "Спорттовари" у магазині №11 у власність транспортного засобу у вигляді причіпу вантажного марки МАЗ, модель 8114, заводський номер: 903875, 05 лютого 1990 року випуску, а й реально його отримав. Отже, за діючими на той час нормативно-правовими положеннями, [PERSON] 02 березня 1990 року набув право особистої (нині - приватної) власності на вказаний причіп. І для набуття ним означеного права власності державна реєстрація транспортного засобу не була необхідною. Разом з цим, за діючими на час смерті [PERSON] нормативно-правовими положеннями, зокрема з огляду на положення частини другої статті 181 ЦК України, та статті 1 і частини шостої статті 19 Закону України Про автомобільний транспорт, причіп, як транспортний засіб, і сьогодні розглядається як рухома річ (майно), право власності та інші речові права на яку, а також їх виникнення, перехід і припинення, не підлягають окремій державній реєстрації, тобто державній реєстрації підлягає сам транспортний засіб. А системне тлумачення положень пунктів 3,6-8,16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, дає підстави стверджувати, що і на момент смерті [PERSON] відсутність державної реєстрації транспортного засобу не впливала і не позбавляла його набутого ним права приватної власності на вказаний вище причіп 02 березня 1990 року. Звичайно, суд не може не звернути увагу на те, що експлуатація будь-якого транспортного засобу, що не зареєстрований забороняється. Але суд відзначає, що питання, яке знаходиться на його розгляді стосується наявності у померлого права власності на причіп, а не питання щодо можливості його експлуатації, яке неможливе без вказаної державної реєстрації. Відповідно до положень частини 1 статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тож зважаючи на висновки яких дійшов суд, він не має жодних сумнівів у тому, що після смерті [PERSON] до складу його спадщини увійшло і право приватної власності на транспортний засіб у вигляді причіпу вантажного марки МАЗ, модель 8114, заводський номер: 903875, 05 лютого 1990 року випуску. Згідно з положеннями частини другої статті 1223 цього ж кодексу, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до положень частини першої статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що до приватного нотаріуса Рубіжанського міського округу Луганської області, із заявою про прийняття спадщини звернувся син [PERSON] [PERSON] (а.с.41,43). А з копій матеріалів спадкової справи [PERSON] вбачається, що будь-які особи, крім [PERSON], із заявами про прийняття спадщини не звертались (а.с.41-49). Фактичні дані, які могли б свідчити про наявність інших спадкоємців, що претендують на вказану спадщину, в матеріалах спадкової та судової справи відсутні. Тому [PERSON] [INFO], слід визнати таким, що дійсно набув право приватної власності на транспортний засіб у вигляді причіпу вантажного марки МАЗ, модель 8114, заводський номер: 903875, 05 лютого 1990 року випуску, по праву спадкування. З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому субєкту права власності звернутись до суду за захистом цього права. Відповідно до положень частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, згідно зі статтею 4 цього ж кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положеннями пункту першого частини другої статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способом захисту цивільного права може бути його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна, якщо це право не визнається будь-якою іншою особою. Враховуючи викладене, та те, що право позивача, як власника вказаного причіпу по праву спадкування не визнається нотаріусом, та на нього претендує відповідач, обраний позивачем спосіб захисту його права приватної власності, слід визнати належно обраним, позовні вимоги доведеними, а тому і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Тому,

Outcome: approved