Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], Відділу ДВС Виноградівського РУЮ про виключення майна із акту опису та звільнення його з-під арешту, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № МКS0AU04520016 від 25.09.2006 року [PERSON] 25.09.2006 року отримав кредит у розмірі 88840.00 грн. зі сплатою відсоткіи за користування кредитом у розмірі 16.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.09,2011. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАПК» і відповідач [PERSON] 10.03.2006 р, уклали договір застави рухомого майна. Згідно з Договором застави відповідач [PERSON] падав в заставу автомобіль марки ТАТА1РТ613381321. рік випуску: 2006, тип ТЗ: Ванпажний бортовий, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] ([ADDRESS], ШН [NUMBER]). 15 жовтня 2012 року Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ (справа №2/0417/7114/2012) звернуто стягнення на вказаний предмет застави, шляхом продажу його ПАТ КБ "ПриватБанком" з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанку" всіх повноважень, необхідних дія здійснення продажу - (рішення міститься в єдиному державному реєстрі судових рішень). Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,- і за їх межами. Здійснюючи дії згідно рішення суду, направлені на реалізацію предмета застави, позивачем встановлено, що 30.05.2011 року постановою "Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження" ВП 26805884 відділу ДВС Виноградівського РУЮ накладено арешт на все майно відповідача [PERSON], в тому числі і на предмет застави, що в свою чергу унеможливлює подальшу процедуру продажі такого автомобіля на підставі рішення суду. В даному випадку, по-перше: право застави у ПАТ КБ "ТРИВАТБАНК" виникло, як зазначено вище, - 25.09.2006 року, а постанова, якою накладено арешти на предмет застави винесена 30.05.2011 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави: по-друге: станом на 20.07.2012 року (згідно позовної заяви про звернення стягнення) заборгованість за кредитними зобов'язаннями відповідача [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанком" вже складала 438398.21 грн., що значно перевищує вартість предмету застави. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Представник позивача в судове засідання не з»явився, але надіслав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, тому на підставі ст..169 ЦПК України справу розглянуто в його відсутності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Представник відділу ДВС Виноградівського РУЮ в судове засідання не з»явився, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, тому справа розглянулася на підставі ст. 169 ЦПК України у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору МКS0AU04520016 від 25.09.2006 року [PERSON] 25.09.2006 року отримав кредит у розмірі 88840.00 грн. зі сплатою відсоткіи за користування кредитом у розмірі 16.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.09,2011. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАПК» і відповідач [PERSON] 10.03.2006 р, уклали договір застави рухомого майна. Згідно з Договором застави відповідач [PERSON] падав в заставу автомобіль марки ТАТА1РТ613381321. рік випуску: 2006, тип ТЗ: Ванпажний бортовий, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] ([ADDRESS], ШН [NUMBER]). 15 жовтня 2012 року Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ (справа №2/0417/7114/2012) звернуто стягнення на вказаний предмет застави, шляхом продажу його ПАТ КБ "ПриватБанком" з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанку" всіх повноважень, необхідних дія здійснення продажу - (рішення міститься в єдиному державному реєстрі судових рішень). Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,- і за їх межами. Здійснюючи дії згідно рішення суду, направлені на реалізацію предмета застави, позивачем встановлено, що 30.05.2011 року постановою "Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження" ВП 26805884 відділу ДВС Виноградівського РУЮ накладено арешт на все майно відповідача [PERSON], в тому числі і на предмет застави, що в свою чергу унеможливлює подальшу процедуру продажі такого автомобіля на підставі рішення суду. Згідно ст. 54 закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог сгягувачів, які не є заетаводержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: - Виникненя права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. В даному випадку, по-перше: право застави у ПАТ КБ "ТРИВАТБАНК" виникло, як зазначено вище, - 25.09.2006 року, а постанова, якою накладено арешти на предмет застави винесена 30.05.2011 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави: по-друге: станом на 20.07.2012 року (згідно позовної заяви про звернення стягнення) заборгованість за кредитними зобов'язаннями відповідача [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанком" вже складала 438398.21 грн., що значно перевищує вартість предмету застави. Крім того, згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Відповідно до ст..14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов»язковість яких надана Веховною Радою України,- і за їх межами. Згідно ст..54 ЗУ «Про виконавче провадення», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Відповідно до ст..60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з -під арешту. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Відповідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. З матеріалів справи слідує, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 243,60 гривень, які згідно ст. 88 ч.1 ЦПК України присуджуються зі сторони не на користь якої ухвалено рішення.

Outcome: approved