Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 182/2012 від 18.10.2012 в розмірі 302 283,69грн, з яких: 255 303, 81грн - заборгованість за кредитом; 46 979,88грн - заборгованість за користування кредитними коштами (проценти). Разом з позовною заявою та доданими до неї документами позивач у порядку статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" подав до Апеляційного суду міста Києва клопотання про визначення підсудності розгляду спору, оскільки зареєстрованим місцем проживання відповідачів є Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2018 року було визначено підсудність цивільної справи за позовною заявою ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором Деснянському районному суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11 липня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання 12.09.2018 на 11:00 год., визначено відповідачам п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання 05.11.2018 не з"явився. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно сповіщені у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою реєстрації місця проживання та повідомлялались через офіційний веб-портал «Судова влада України». За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.10.2012 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 182/2012, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати відповідачеві [PERSON] грошові кошти у розмірі 311 812,50грн, а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит з кінцевим терміном повернення 15.10.2027, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Згідно з п. 1.4.1. кредитного договору за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 16,0% річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 1 від 18.10.2012, положеннями п. 1.1. якого встановлено, що відповідач [PERSON] поручилася перед Банком за виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань по кредитному договору № 182/2012 від 18.10.2012, за умовами якого відповідач [PERSON] зобов'язаний не пізніше 15 жовтня 2027 року повернути кредит у розмірі 311 812,5 грн, сплатити проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування виходячи з 16,0% річних, сплатити проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені кредитним договором (прострочена заборгованість), виходячи з 16,0% річних, а також комісії, штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених кредитним договором. За умовами п. 1.2. договору поруки відповідач [PERSON] зобов'язалася нести солідарну відповідальність з позичальником (відповідачем [PERSON]Г.) перед позивачем (Банком) за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором. Пунктом 1.5. договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого порукою зобов'язання Позичальника за кредитним договором. Отже, як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, Відповідач [PERSON] надав свою згоду на укладення кредитного договору шляхом власноручного підписання кредитного договору № 182/2012 від 18.10.2012 відповідно до наведених у ньому умов, а відповідач [PERSON] надала свою згоду на укладення договору поруки шляхом власноручного підписання договору поруки № 1 від 18.10.2012 відповідно до наведених у ньому умов. Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно з приписами ч. 1 статті 626 ЦК України шляхом підписання договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У зв'язку з укладенням сторонами договору, вони набувають взаємних прав та обов'язків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з умовами п. 3.1. кредитного договору Позичальник здійснює повернення суми кредиту на рахунок [NUMBER], відкритий в АБ "Украгазбанк", щомісячно 1-го та не пізніше 28-го числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/180 від суми отриманого кредиту, що становить 1733,00грн, а останній платіж сплачується у сумі 1605,50грн не пізніше 15 жовтня 2027 року. Положеннями п. 3.2. кредитного договору встановлено, що щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 28-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитом (окрім останнього місяця користування кредитом), та у день закінчення строку, на який надавався кредит, у відповідності до п. 1.3. кредитного договору, а також у день дострокового повного погашення заборгованості по кредиту Позичальник зобов'язаний сплачувати на рахунок [NUMBER], відкритий в АБ "Украгазбанк", проценти за користування кредитними коштами, входячи з процентної ставки, зазначеної в п. 1.4. кредитного договору, з урахуванням умов Договору про надання часткової компенсації процентів № 16 від 18.10.2012, зокрема, але не виключно, за рахунок власних коштів у розмірі 3% річних та за рахунок часткової компенсації процентів, внесених Одержувачем бюджетних коштів згідно з умовами Договору про надання часткової компенсації процентів у розмірі 13% річних. Позикодавець відповідно до положень статті 1048 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до положень ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом було встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов'язання за кредитним договором шляхом надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів у розмірі 311 812,50грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою/особового рахунку відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] у свою чергу порушив умови кредитного договору, а саме не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором та не повернув позивачу кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. Станом на 06.06.2018 згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем [PERSON] не сплачено загальну суму заборгованості у розмірі 302 282,69грн, з яких: 255 303,81грн - основна заборгованість за кредитом та 46 979,88грн - нараховані та не сплачені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2014 по 30.04.2015. Згідно з положеннями п. 4.2.4. кредитного договору позивач має право вимагати дострокового повного виконання Позивальником своїх зобов'язань за кредитним договором, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій та штрафних санкцій у випадку невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов'язань по кредитному договору, у тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов'язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один банківський день). За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає обґрунтованими та доведеними належними, допустимими і достатніми доказами позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості у розмірі 302 282,69грн, з яких: 255 303,81грн - основна заборгованість за кредитом та 46 979,88грн - нараховані та не сплачені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2014 по 30.04.2015. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як встановлено ч. 1 статті 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. З огляду на викладені вище положення ЦК України, що регулюють правовідносини поруки, а також виходячи зі змісту договору поруки, відповідач [PERSON] відповідає перед позивачем як солідарний боржник за невиконання відповідачем [PERSON] своїх договірних зобов'язань за кредитним договором з повернення Банку кредитних коштів та процентів за користування ними. Отже, позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості у розмірі 302 282,69грн, з яких: 255 303,81грн - основна заборгованість за кредитом та 46 979,88грн - нараховані та не сплачені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2014 по 30.04.2015 є обґрунтованими та доведеними належними, допустимими і достатніми доказами. На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки суд задовольнив позовні вимоги позивачу з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 4534,25грн в рівних частинах з кожного.

Outcome: approved