Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

21.01.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", в якому просить розірвати кредитний договір № IKIPG3/124262.001 від 24 квітня 2013р., укладений між [PERSON] та ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" з дати набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 24 квітня 2013р. між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № IKIPG3/124262.001, відповідно до якого відповідачем було надано кредитні кошти у сумі 180500, 00 грн. на умовах, викладених у договорі з метою купівлі житлової нерухомості, а позивачем, відповідно до п.п.2.4, 2.5 договору, було прийняте зобов'язання повертати кредит, комісію та проценти за користування кредитом шляхом внесення коштів на рахунок відповідача відповідно до графіка, що є додатком №2 до договору. Термін користування кредитом, визначений сторонами у п.1.3 договору становить 23 квітня 2033р. Посилаючись на загальновідомі обставини, а саме те, на відсутність правоохоронних та інших органів, захопленням адміністративних будівель та значним погіршенням криміногенної ситуації, проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, те, що місто Донецьк, як місто обласного значення, у тому числі усі державні органи та органи місцевого самоврядування у місті не контролюється українською владою, вказує, що вказані обставини мають для позивача негативні фінансові наслідки, оскільки підприємство, з яким позивач має трудові відносини, фактично припинило господарську діяльність, встановило неповний робочий тиждень, значно зменшило виплату заробітної плати, що унеможливлює своєчасне та повне виконання зобов'язань по оплаті кредиту. Здійснення іншої діяльності, яка надала б джерело доходів у місті Донецьку, та подальшу можливість погашення кредиту, є неможливим за вищевказаних причин. Зазначає, що розмір доходів позивача за шість місяців з травня по жовтень 2014р., склав 3911,34грн. (652грн. в місяць), а до складу сім'ї позивача входить чоловік - [PERSON] та малолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Розмір доходів чоловіка позивача склав 5479, 40грн. (913грн. в місяць). В перерахунку на один місяць, враховуючи трьох членів сім'ї, сукупний дохід подружжя становить 1565грн. в місяць на двох дорослих та одну малолітню дитину, що значно менше розміру прожиткового мінімуму, визначеного законодавством. Крім того, на утриманні позивача знаходиться її мати - [PERSON], [INFO], а на утриманні чоловіка позивача також знаходиться його мати - [PERSON], [INFO], яка також є пенсіонером. Вказані особи пенсійних платежів не отримують, витрати на утримання батьків також здійснюються позивачем та її родиною з їх вищевказаних доходів. З огляду на вищезазначене позивач стверджує про те, що мають місце істотні зміни обставин, які не дозволяли та на даний час не дозволяють позивачеві виконати власні зобов'язання за спірним договором, і на підставі ст. 652 ЦК України заявляє відповідну позовну вимогу. Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, у клопотанні від 19.02.2015 р., надісланому електронною поштою, вказав, що не позивач та його представник не можуть прибути до суду, просив розглянути справу без їх участі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Подав письмові заперечення на позов, у яких вказує, що позивачем не здійснено спроб позасудового врегулювання спору відповідно до п.п. 7.2, 8.7. кредитного договору № IKIPG3/124262.001 від 24 квітня 2013р., укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку", та у правовідносинах сторін не відбулося істотної зміни обставин, тобто настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне: 24 квітня 2013р. між сторонами було укладено кредитний договір № IKIPG3/124262.001, відповідно до якого позивачу було надано кредитні кошти у сумі 180500, 00грн. на умовах, викладених у договорі з метою купівлі житлової нерухомості, а позивачем, відповідно до п.п.2.4, 2.5 договору, було прийняте зобов'язання повертати кредит, комісію та проценти за користування кредитом шляхом внесення коштів на рахунок відповідача відповідно до графіка, що є додатком №2 до договору. Термін користування кредитом, визначений сторонами у п.1.3 договору становить 23 квітня 2033р. (а.с.5-14). У силу ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно частини першої статті 622 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором, або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачати, вони б не уклали договір або уклали б договір на інших умовах. Розірвання (зміна) договору у зв'язку з істотними змінами обставин є припиненням (зміною) договірних зобов'язань, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни обставин, що не залежать від волі сторін. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, a також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Разом з тим, позивачем не був доведений факт одночасного існування всіх чотирьох умов для розірвання договору, передбачених ч.2 ст. 652 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-167цс13 від 19 лютого 2014 року. Крім того, втрата платоспроможності позивача та інші фактори не можуть слугувати підставами для розірвання договору, оскільки відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, суд критично оцінює доводи позивача про те, що подальше виконання спірного кредитного договору порушить співвідношення майнових інтересів сторін, оскільки з причин, що не залежать від позивача, в нього виникає зобов'язання по оплаті відсотків у завищеному розмірі (п.6.1 договору), а також неустойки, яка визначена не лише нормами ЦК України, зокрема, ст.625, а й умовами розділу 6 договору, які є обов'язковими для сторін, а можливість застосування відповідачем заходів відповідальності до позивача при неможливості позивачем виконувати умови договору з об'єктивних та незалежних від нього причин, є порушенням прав споживача, що заборонено Законом України "Про захист прав споживачів". Згідно ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року. Відповідно до ч.2 цього Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що на території, на якій проживає позивач, проводиться антитерористична операція, тому тривалий час не працюють підприємства, банківські установи, мешканцям цих населених пунктів не видаються пенсії, допомога, заробітна плата тощо, тобто вони позбавлені можливості належним чином виконувати будь-які грошові зобов'язання, суд вважає, що законодавцем врегульовано у відповідній частині правовідносини сторін, на які вплинули вищевказані обставини, та запроваджено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями. Також, оцінюючи, наскільки виконання договору, про розірвання якого позивачем заявлено позовну вимогу, порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд враховує, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 року № 743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР», згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ. Тимчасову адміністрацію було в ПАТ «ВБР» запроваджено строком на три місяці з 28.11.2014 по 27.02.2015 р. Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua/payments/vbr-bank-103.html), а.с.96, та у розумінні статті 61 ЦПК України є загальновідомою і не потребує доказування. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 44 від 27.02.2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» до 27.03.2015 включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» Міхна Сергія Семеновича до 27.03.2015 включно (а.с.57-58). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з вищенаведеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.2 ст.88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від оплати судових витрат згідно з п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed