Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

31.01.2016 року до Брусилівського районного суду Житомирської області звернулась Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ "КБ "Даніель" з позовом до [PERSON] про визнання недійсним нікчемного договору. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 16 січня 2014 року між [PERSON] та ПАТ "КБ "Даніель" укладено договір банківського вкладу "Швидкий прибуток" № Т-42805, за яким вклад розміщено з 16 січня 2014 року по 15 лютого 2014 року в розмірі 195 600 грн. В цей же день, а саме 16.01.2014 р. Постановою Правління НБУ № 14 ПАТ "КБ "Даніель" віднесено до категорії неплатоспроможних. В свою чергу, Фонд своїм рішенням № 1 від 16.01.2014 р. розпочав процедуру здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Даніель". Внаслідок проведення перевірки договорів, які були укладені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, позивачем було встановлено, що 16 січня 2014 року між банком та 100 осіб укладено договори вкладу, які мають ознаки нікчемності. Позивач зазначає, що вищевказаний договір є нікчемним, оскільки укладений від імені ПАТ "КБ "Даніель" заступником голови правління [PERSON], яка діяла на підставі посвідченої нотаріусом довіреності від 12.12.2013 р. у день, коли вона не мала повного обсягу цивільної дієздатності на вчинення відповідної дії, а саме в цей день уже діяла тимчасова адміністрація, що, на думку позивача, є грубим порушенням норм ЦК України та підставою для визнання договору нікчемним. Крім того, на думку позивача, цей договір укладений з прямим порушенням ч. ч. 1, 3 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються усі повноваження органів управління банку. Уповноважена особа Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до прийняття рішення про її припинення. Також позивач зазначає, що відповідно до витягу з програмного засобу Операційний день "Б2", сертифікованого НБУ, щодо операцій за вкладними рахунками, здійсненими 16 січня 2014 року в ПАТ "КБ "Даніель", датою ведення вказаної операції є 17 січня 2014 року 00 год. 31 хв., тобто після операційного часу. Окремого наказу по банку щодо подовження після операційного часу не було, отримання від клієнтів банку коштів та їх проведення по вкладним рахункам не передбачено. На думку позивача, даний договір укладено з метою штучного створення обов"язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів за рахунок державних коштів. За таких обставин позивач просить визнати нікчемним договір банківського вкладу "Швидкий прибуток" № Т-42805 від 16 січня 2014 року, укладений між ПАТ "КБ "Даніель" та [PERSON] У судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу у його відсутність та задовольнити позов. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON]в судове засідання не зявився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовими повідомленнями, про причини своєї неявки суду не повідомив, у звязку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ « КБ «Даніель» укладено Договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42805, за яким розміщено вклад в сумі 195\~600 грн. з 16.01.2014 року до 15.02.2014 року. (а.с. 17-18) Постановою правління Національного банку України від 16 січня 2014 року № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 16 січня 2014 року № 1 розпочато процедуру здійснення тимчасової адміністрації в банку, яку запроваджено з 16 січня 2014 року до 16 квітня 2014 року. Відповідно до пункту 3 вказаного рішення уповноваженою особою Фонду призначено [PERSON] Відповідно до Постанови правління Національного банку України від 15 квітня 2014 року № 217 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 16 квітня 2014 року № 29 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду [PERSON] з 17 години 30 хвилин 16 квітня 2014 року до 15 квітня 2015 року.(а.с.11). Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 57 від 12.03.2015р. та № 155/19 від 25.08.2016р. повноваження [PERSON] як ліквідатора ПАТ «КБ «Даніель» продовжувались, в останнє на час здійснення процедури ліквідації банку (а.с. 14-15). Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Законуліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення виконує повноваження органів управління банку, приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку, у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб (п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 48 Закону ). Суд враховує, що з 16 січня 2014 року розпочато процедуру введення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Даніель» та призначено уповноваженою особою Фонд, і з цього часу банк не мав права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі здійснювати розміщення вкладу [PERSON] У зв'язку з цим договір банківського вкладу "Швидкий прибуток" № Т-42805 є недійсним (нікчемним) в силу вимог частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. У разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Вищезазначений правочин порушує публічний порядок, впливає на інтереси держави, адже спрямований на виплату державних коштів за правочином, який є недійсним. Судом встановлено, що 23.04.2015р. [PERSON] подав до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ліквідатору ПАТ «КБ «Даніель» заяву про отримання від Фонду відшкодування коштів як вкладник ПАТ «КБ «Даніель» (а.с. 21) Дії відповідача свідчать про незгоду у визнанні Договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42805 від 16.01.14 р. нікчемним в розумінні ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та, як наслідок, вказують на незгоду з відсутністю права на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду в порядку, визначеному статтями 26, 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до частин 2 та 3 статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд, що ж стосується оспорюваного правочину, то він може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору і вона може бути заявлена окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, у цьому разі в судовому рішенні суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Іншими словами, суд не визнає нікчемний правочин недійсним, а лише констатує факт його нікчемності (недійсності). Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.09р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Уповноважена особа Фонду заперечує дійсність Договору банківського вкладу "Швидкий прибуток" № Т-42805 від 16.01.14р. Ці обставини свідчать про існування між сторонами спору в частині визнання сторонами нікчемного правочину недійсним та настання наслідків недійсності нікчемного правочину. Тобто за наявності ознак нікчемного правочину, що суперечить частині третьої ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в розумінні ч. 1 статті 203 Цивільного кодексу України у позивача виникло право звернути з цим позовом до суду. За таких обставин позовні вимоги щодо визнання недійсним нікчемного правочину слід задовольнити. Також суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, які були понесені ним у зв'язку із зверненням до суду по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. (а.с. 1), що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України, оскільки ці витрати, які підтверджені документально квитанцією, залученою до матеріалів справи, є судовими витратами, які у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України, та

Outcome: approved