Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

І. Зміст та предмет позовних вимог. 1. 19 квітня 2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулась з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідачі) з вимогою про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з дитиною не проживає, дитиною не опікується, у вихованні участі не приймає, аліменти не сплачує, дав вільну і безумовну згоду на позбавлення його батьківських прав, у зв'язку із чим позивач просила позбавити відповідача батьківських прав щодо їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. ІІ. Позиція осіб, які беруть участь у справі. 2. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, пояснила, що дитина протягом тривалого часу проживає разом із нею, відповідач вихованням дитини не займається, не піклується про неї, дав вільну і безумовну згоду на позбавлення його батьківських прав, що посвідчено нотаріусом. 3. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлений за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку відповідно до частини п'ятої статті 74 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК). Про причини неявки в судове засідання відповідач Суд не повідомив, зі згоди позивача Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК. 4. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися. Представник Кропивненської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області надіслав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.34), в заяві повідомив, що відомостями про участь відповідача у вихованні доньки сільська рада не володіє. Представник Ніжинської міської ради Чернігівської області надіслав до Суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. ІІІ. Встановлені Судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 5. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.4). 6. Згідно рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 серпня 2014 року (а.с.5) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище „[PERSON]". 7. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6) підтверджується, що після одруження позивач змінила своє прізвище з „[PERSON]" на „[PERSON]". 8. Згідно з довідкою дошкільного навчального закладу комбінованого типу (ясла-садок) № 15 „Росинка" Ніжинської міської ради Чернігівської області (а.с.7), дитина [PERSON], [INFO], дійсно відвідує зазначений заклад, вихованням дитини опікується мама. Батько дитини, [PERSON], жодного разу не приводив і не забирав дитину із дитсадка, вихованням дитини не займається. 9. Довідкою Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби від 21 березня 2017 року № 105 (а.с.8) підтверджується, що позивач не отримувала аліменти з відповідача за період з 12 серпня 2014 року по 21 березня 2017 року згідно з виконавчим листом № 2/728/573/14, який видано Бахмацьким районним судом Чернігівської області про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів по ? частині щомісячно на утримання доньки [PERSON]. 10. Відповідно до заяви відповідача від 10 березня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Борщ Н.В. (а.с.9), відповідач відповідно до власного волевиявлення дав вільну і безумовну згоду на позбавлення його батьківських прав по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON], [INFO], так як він з нею не проживає і не виховує її. 11. Виходячи із висновку виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 25 травня 2017 року № 113 (а.с.40), який затверджено рішенням виконавчого комітету (а.с.41), відповідача доцільно позбавити батьківських прав. ІV. Оцінка Суду. А. Загальні принципи. 12. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі „Савіни проти України", пункт 49 рішення у справі „Хант проти України"). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. 13. Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене „згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі „Хант проти України"). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1). Чи здійснювалось втручання „згідно із законом". 14. Досліджуючи питання чи „передбачено втручання у право відповідачів законом" Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (далі СК) (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. 2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції. 15. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача „цілям", про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист „прав і свобод" дитини [PERSON], і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. 3). Чи було втручання „необхідним в демократичному суспільстві" (пропорційним). 16. Визначаючи, чи був захід по втручанню у право відповідача, „необхідним в демократичному суспільстві", Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі „Хант проти України"). 17. Так, відповідачу, як батьку неповнолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК). Дане поняття є „оціночним" і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як „ухилення від виконання батьківських обов'язків" не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. 18. Повертаючись до обставин даної справи Суд підкреслює, що в судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач не займається вихованням дитини, не утримує її матеріально, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, він фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не вживає заходів, щодо поліпшення взаємовідносин з дитиною. Така поведінка відповідача викликана його умисними тривалими діями, які не спрямовані на виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, при цьому відповідач добровільно висловив згоду на позбавлення його батьківських прав і з власної ініціативи життям дитини не цікавиться, участі в її вихованні не приймає, не висловив бажання приймати участь у виховані дитини і під час розгляду справи. 19. Окремо Суд враховує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). 20. Додатково Суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав не змінить існуючу ситуацію у взаємовідносинах між сторонами, відповідачем і дитиною, які вже склались до винесення спору на розгляд Суду і з характером яких учасники правовідносин погоджувались. 21. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. 22. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі „Ньяоре проти Франції"), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться „якнайкращі інтереси дитини" оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). На підставі викладеного,

Outcome: approved