Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа - ТОВ "ТРК "Україна" про захист честі та гідності, відшкодування майнової та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] вийшла програма "Критична точка" ТОВ "ТРК Україна", в одному із сюжетів якої відповідачка, яка є власницею племінного розплідника собак "[INFO]" поширила відносно нього недостовірну інформацію. Зазначає, що у сюжеті [PERSON] стверджує, що її сусід на ім'я [PERSON] отруює її племінних собак, що цей "сусід [PERSON]" дуже конфліктна особа, з усіма свариться, веде себе не адекватно, б"є вікна, погрожує розправою. Висновок про те, що [PERSON] мала на увазі саме його, зроблений з того, що у сюжеті було показано будинок позивача, як будинок "сусіда [PERSON]", інших сусідів з таким ім'ям поблизу відповідачки не проживає. Крім того, вказує, що лише він офіційно звертався зі скаргами та заявами до державних контролюючих органів з приводу законності діяльності собачого розплідника на території садового товариства. Позивач зазначив, що він страждає на гіпертонічну хворобу та ішемічну хворобу серця, а після перегляду програми "Критична точка" у нього стався інфаркт міокарда, в зв'язку з чим він змушений проходити багатоетапне лікування, тобто поширена відповідачкою недостовірна інформація завдала йому моральної шкоди. Посилаючись на викладені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати недостовірною поширену [PERSON] інформацію відносно нього про те, що він отруює її травин (собак), жорстоко поводиться із тваринами, зобов'язати останню в місячний строк з дня набрання рішення законної сили, спростувати дану недостовірну інформацію, поширену нею [INFO] у сюжеті програми "Критична точка" ТОВ "ТРК "Україна" у той самий спосіб, яким вона була поширена, стягнути з відповідачки на його користь витрати, понесені ним на лікування у розмірі 13 066 грн. 75 коп., моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимога не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки вони є неправомірними та необґрунтованими. Зазначив, що відповідачка в сюжеті лише давала інтерв'ю, де висловила свої припущення стосовно ситуації, яка склалася навколо конфлікту щодо отруєння її собак. Вказав, що ці припущення є її оціночними судженнями. При цьому ані прізвища сусіда, а ні будь-яких інших даних, які б ідентифікували його особу [PERSON] не повідомляла. Крім того зазначив, що стосується доводів позивача про те, що після перегляду ним передачі "Критична точка" [INFO] у нього погіршилося здоров'я, що призвело до серцевого нападу, то жодного причинно-наслідкового зв'язку між цими подіями не вбачається та не надано доказів цього. Представник третьої особи у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість. Пояснила, що відсутні докази, що у передачі «Критична точка» була поширена інформація, оскільки скарг до ТОВ "ТРК "Україна" не надходило та запис не зберігся. Крім цього, інформація у сюжеті програми "Критична точка" не стосується конкретної фізичної особи лише висвітлює припущення відповідачки щодо отруєння собак. Зазначила, що твердження позивача щодо розповсюдження недостовірної інформації про [PERSON], яка принижує його честь і гідність є необґрунтованими. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши докази в справі у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] пред'явив позов про захист честі та гідності та просив визнати недостовірною інформацію відносно нього поширену [PERSON] у передачі "Критична точка", яка вийшла в ефір [INFO] на телеканалі ТОВ "ТРК "Україна". Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що інформація, яка була зазначена у телепередачі відповідачкою, а саме: "[PERSON] стверджує, що її сусід на ім'я [PERSON] отруює її племінних собак, що цей "сусід [PERSON]" дуже конфліктна особа, з усіма свариться, веде себе не адекватно, б'є вікна, погрожує розправою" є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, а тому порушує його права, ганьбить честь та гідність. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст. 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Крім того, згідно роз'яснення п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пунктом 18 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 роз'яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Факти, які б доводили, що твердження відповідачки у передачі «Критична точка» у частині, що стосується ніби позивача, які мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача, відсутні. Позивач не довів факт, що інформація, яка була поширена [PERSON] відносно нього носить в собі образу, порочить честь та гідність, порушує його особисті немайнові права, тому відсутні підстави для їх спростування та відновлення порушених прав позивача відповідно до вимог ст. 277 ЦК України. На підтвердження доводів позивача, його представник надала компакт-диск з записом телепрограми "Критична точка" від [INFO] року. При цьому пояснила, що запис зроблено нею з мережі Інтернет. Частинами 4 і 5 ст. 48 Закону України від 21.12.1993 року №3759-XII «Про телебачення і радіомовлення» передбачено, що усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку. Представник відповідача та третьої особи, заперечуючи проти позову, зазначали, що наданий представником позивача запис передачі вони вважають неналежним доказом, оскільки він не є достовірною копією ефірної трансляції, отриманою у відповідності до ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення». Автентичність фактичного змісту запису на компакт-диску неможливо встановити. Крім того, позивач посилається на те, що відповідачка в сюжеті мала на увазі саме його, оскільки було вказано ім'я "сусід [PERSON]" та показувався його будинок. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про інформацію" інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Згідно Закону України "Про захист персональних даних" персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. У Директиві Європейського Союзу "Про захист осіб у зв'язку з обробкою персональних даних та переміщенням (передачею) таких даних" від 24.10.1995 року зазначено, щоб визначити, чи є особа такою, що може бути конкретно ідентифікованою, до уваги необхідно брати всі можливі способи, які можуть застосовуватися як власником інформації, так і будь-якою третьою особою для ідентифікації зазначеної особи. Отже, інформація про ім'я особи, без зазначення інших даних про неї, не може конкретно ідентифікувати фізичну особу, а тому і таку інформацію не можна вважати такою, що стосується певної фізичної особи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що по висловлюванню "сусід [PERSON]" не можна ідентифікувати, що відповідачка говорила саме про [PERSON]. Аналіз змісту сюжету говорить про те, що він направлений не на приниження честі, гідності чи ділової репутації саме позивача, а на доведення до широкого кола людей фактів отруєння собак відповідачки. Оскільки за висловлювання оціночних суджень ніхто не може бути притягнутий до відповідальності, то в суду не має підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 тис. грн. 00 коп. суд виходив з наступного. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає зокрема у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Оскільки вимога позивача про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про спростування недостовірної інформації, вона також задоволенню не підлягає. З урахуванням зазначеного суд, приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРК "Україна" про захист честі та гідності, відшкодування майнової та моральної шкоди у судовому засіданні не знайшли свого доведення, а тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed