Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

12.062018 року [PERSON] звернулася з позовом до Сумської міської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області про зняття арешту, в якій вона зазначила про те, що об'єкт нерухомості, а саме: квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить їй, як члену житлово-будівельного (житлового) кооперативу, що підтверджується архівним витягом з рішення виконавчого комітету Сумської міської Ради народних депутатів № 36 від 15.02.1990 року. Відповідно до ч. 2 ст. 384 ЦК України член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. З метою реалізації свого права на майно позивачка звернулася до Центру надання адміністративних послуг в м. Суми. Проте позивачці було відмовлено у вчиненні будь-яких дії у зв'язку з наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про обтяження, а саме: арешту на майно. Згідно інформаційної довідки № 120124661 від 10.04.2018 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна позивачці стало відомо про те, що на вищезгадану квартиру був накладений арешт, зареєстрований та внесений 24.04.2008 року за № 7088302 Першою Сумською державною нотаріальною конторою на основі листа № б/н від 14.09.1998 року Ковпаківського районного суду м. Суми. Також в даній інформаційній довідці зазначено про те, що власником даної квартири є [PERSON] (син позивачки) . Дана інформація є такою, що не відповідає дійсності та неправдивою, оскільки власником, як член житлового кооперативу, являється саме позивачка. Дізнавшись про існування арешту позивачка звернулася до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області із усним запитом про надання інформації щодо арешту та підстав накладення. У відповідь нею було отримано лист № 19591 від 23.04.2018 року про те, що арешт Ковпаківським відділом державної виконавчої служби міста Суми на квартиру за адресою: [ADDRESS], не накладався, проте міститься арешт накладений Першою Сумською державною нотаріальною конторою. Щодо наявності чи відсутності будь-яких виконаних проваджень, щодо даної квартири, у відповіді не зазначено. Встановити на підставі якого виконавчого документу накладався вказаний арешт не вбачається можливим. На усну вимогу Першою Сумською державною нотаріальною конторою були надані копії документів, щодо накладення арешту на згадане майно. Зокрема, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.12.1998 року по справі № 2-2224/1998 про стягнення з [PERSON] на користь Сумського облдержпідприємства електрозв'язку "Сумителеком" 822 грн. 47 коп. та лист Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.09.1998 року до завідуючого Державної нотаріальної контори м. Суми з проханням накласти арешт на майно відповідача ([PERSON]) до розгляду справи по суті. Вищезгадані документи позивачці стали відомі вперше. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені права та обов'язки державного виконавця. Зокрема, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його у встановленому законодавством порядку. Як передбачено ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно п. 2.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 31/5 від 09.06.1999 року, що діяло на момент внесення відомостей про арешт Першою Сумською державною нотаріальною конторою 24.04.2008 року, підставами для внесення у Базовий реєстр відомостей про заборони на відчуження та арешти об'єктів нерухомого майна, а також записів в алфавітну книгу відчуження нерухомого майна є: а) накладення державним нотаріусом заборони на об'єкт нерухомого майна. В силу ч. 1 ст. 152 ЦПК (в редакції станом на 24.07.1996 року, яка діяла на момент винесення Ковпаківським районним судом м. Суми рішення про стягнення коштів) позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Згідно ст. 156 ЦПК тієї є редакції ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Тобто, позов забезпечується шляхом винесення ухвали суду про накладання арешту на майно, що належать саме відповідачеві, а не іншим особами, з якими відповідач перебуває у родинних стосунках, чи з яким спільно проживає. З рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.12.1998 року по справі № 2-2224/1998 інформація про накладення арешту на згадану квартиру відсутня. Щодо документів, наданих Першою Сумською державною нотаріальною конторою, жодних судових документів, зокрема ухвал про забезпечення позову чи накладення арешту - теж відсутні. Згідно п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) . В п. 6 цієї ж постанови зазначено про те, що відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність) . Системний аналіз зазначених положень дає можливість вважати, що законних підстав для накладення арешту на майно, що по закону належить позивачці, - відсутні та обмежують власника у здійсненні ним свого права власності. На основі вищезазначеного,

Outcome: approved