Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

26 липня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 01 квітня 2016 року з [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9663377, згідно якого позивач зобовязався у разі настання страхового випадку сплатити відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. 25 грудня 2016 року в м. Дніпрі по вул. Набережна Перемоги відбулося ДТП за участю т/з «Шевролет Авео» д/н [NUMBER] під керуванням відповідача та припаркованого автомобіля [NUMBER]. У відповідності до постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2017 року винним у дорожньо-транспортній пригоді є водій автомобілю [NUMBER] під [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю третьої особи заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 88 807,30 грн. Вартість деталей складає 19 959,44 грн. Сума страхового відшкодування в розмірі 68 847,86 гривень, з урахування визначеної договором страхування франшизи була виплачена третій особі - [PERSON] Оскільки поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9663377, був виданий на імя [PERSON] з застосуванням пільг, то в силу ст. 38-1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у відповідача виникає обовязок компенсувати позивачу 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, яка складає 34423,93 грн., що і стало причиною звернення до суду з вказаним позовом. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, надав на адресу суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачем не обґрунтовано підстав з яких відповідач повинен проводити виплати, а також приймаючі рішення про виплату шкоди СК «Кредо» повинно було передати пошкоджений транспортній засіб особи, відповідальній за шкоду чого зроблено не було. Його та власника транспортного засобу жодного разу не запрошували для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, тому вважає розмір шкоди не доведеним та вимагає проведення повторної експертизи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] Сашаєвич, в судове засідання не зявився, однак про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 01 квітня 2016 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір страхування (поліс) №АІ/9663377, згідно якого позивач зобовязався у разі настання страхового випадку сплатити відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором (а.с.9 на звороті). 25 грудня 2016 року о 03 годині 15 хвилин, відповідач - водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Шевролет», д/н АЕ 8028ВХ, рухався в районі електроопори № 186 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі, де перед зміною напрямку свого руху, не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого, змінивши напрямок свого руху, допустив перекидання транспортного засобу, який скоїв наїзд на припаркований поруч автомобіль [NUMBER]. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водій [PERSON], відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, яка набрала законної сили 21 квітня 2017 року (а.с.28 на звороті). Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 27 грудня 2016 року страхувальник [PERSON] звернувся до позивача з заявою на виплату страхового відшкодування, внаслідок вчинення відповідачем ДТП, яке відбулося 25 грудня 2016 року (а.с.3). У відповідності до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 116780 від 05.01.2017 року, складеного ПП [PERSON], розмір заподіяної шкоди автомобілю третьої особи склав 88 807,30 грн. Вартість деталей у відповідності до аварійного сертифіката № 458/17-6-від 15.06.2017 року та ремонтної калькуляції складає 19 959,44 грн. (а.с.19-25). Сума страхового відшкодування до виплати потерплій особі, з урахування визначеної Договором страхування франшизи на підставі Страхового акту № Э.ENSTRAX/3-10320811 від 20.06.2017 року склала - 68 847,86 грн. (а.с.29-30). Зазначене страхове відшкодування виплачено [PERSON], що підтверджується копією платіжного доручення № 7299 від 03.07.2017 року (а.с.31). Оскільки позивач відшкодував потерпілій особі [PERSON] шкоду, яка виникла внаслідок страхового випадку, тому до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача [PERSON], діям якого цю шкоду було спричинено. Відповідач в добровільному порядку понесені страховою компанією витрати не відшкодував. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд приходить до наступного висновку. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК).\~\~ Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, якій виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за причинену шкоду. Відповідно ст. 38-1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, зобовязана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст. 1188 ЦКУ шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК). Відповідно до ст. ст. 993, 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. З огляду на те, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9663377, був виданий на імя [PERSON] із застосуванням пільг, то в силу ст. 38-1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у відповідача [PERSON] виникає обов'язок компенсувати позивачу 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, що складає 34423,93 гривні. За змістом ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи для викладенні відповідачем в своїх запереченнях проти позову, суд не бере до уваги, оскільки відповідач не навів підстав які б спростовували звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 116780 від 05.01.2017 року, складеного ПП [PERSON] про розмір заподіяної шкоди. В судові засідання відповідач не зявлявся, доказів, які підтверджували іншу суму спричиненої шкоди автомобілю [NUMBER] відповідач не надав, а в своїх письмових запереченнях він лише ставить під сумнів цей звіт не погоджуючись з розміром матеріальної шкоди. Крім того, відповідач мав можливість провести експертне дослідження з визначення матеріального збитку, але він свої правом як до відкриття провадження у справі так і під час її розгляду - не скористався, обмежившись лише наданням письмових заперечень. Аналізуючи наведені ище норми права та розглядаючи і вирішуючи спір на засадах змагальності та диспозитивності, відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у заявлений позивачем спосіб. Судові витрати вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved