Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] охорони здоровя України, державного підприємства «Укрмедпроектбуд» (далі ДП «Укрмедпроектбуд») про визнання протиправним та скасування наказу і поновлення на роботі. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала наступним. Так, [PERSON] була призначена на посаду директора ДП «Укрмедпроектбуд» наказом [PERSON] Національного агентства з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів за № 41 від 18.04.2013 року за погодженням з Київською міською державною адміністрацією від 15.04.2013 року № 001-450. З Позивачем, як директором ДП «Укрмедпроектбуд» 29.04.2013 року Національним агентством з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів було укладено контакт на термін до 31.12.2013 року. Додатковою угодою № 1 від 11.06.2013 року до вищезазначеного контакту були внесені зміни. Додатковою угодою № 2 від 02.12.2013 року контакт було продовжено до 30.06.2014 року. Додатковою угодою № 3 від 23.06.2014 року контакт було продовжено до 31.12.2015 року. Додатковою угодою № 4 від 30.12.2014 року контакт було продовжено до 30.12.2017 року. Додатковою угодою № 5 від 17.04.2015 року до контакту були внесені зміни. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2015 року № 498-р «Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємств «Укрмедпроектбуд» цілісний майновий комплекс ДП «Укрмедпроектбуд» передано із сфери управління Національного агентства з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи з футболу 2012 року і реалізації інфраструктурних проектів до сфери управління [PERSON] охорони здоров'я України. У відповідності до Наказу Міністра охорони здоровя України №84-о від 07.08.2015 року з Позивачем було укладено додаткову угоду №834 від 07.08.2015 року до Контракту та Контракт було викладено в новій редакції від 07.08.2015 року. 24 червня 2015 року Наказом [PERSON] охорони здоровя України №370 було затверджено нову редакцію статуту Державного підприємства "Укрмедпроектбуд». Станом на 28.01.2016 року Позивач був керівником Державного підприємства "Укрмедпроектбуд». 30 січня 2016 року Позивач з сайту [PERSON] охорони здоровя України дізнався про Наказ Міністра охорони здоровя України [PERSON] №4-0 від 29.01.2016 року «Про звільнення [PERSON]» про звільнення Позивача з посади директора Державного підприємства "Укрмедпроектбуд» з формулюванням «у звязку із порушенням пункту 34 контракту від 07.08.2015 року №835 згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України». За час роботи на посаді директора Державного підприємства "Укрмедпроектбуд» Позивач жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення трудового законодавства України чи умов будь-якого пункту Контракту, щодо нього не проводилось адміністративних розслідувань та не відбирались від нього будь-які пояснення щодо порушень жодного пункту Контракту чи трудового законодавства України. Пунктом 8.3 статуту Державного підприємства "Укрмедпроектбуд» визначено, що керівник підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Уповноваженим органом управління, яким, згідно п. 1.2. статуту Державного підприємства "Укрмедпроектбуд» є [PERSON] охорони здоровя України. Пунктом 8.6 статуту Державного підприємства "Укрмедпроектбуд» визначено, що керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених контрактом відповідно до законодавства. Єдиною підставою для звільнення Позивача з посади директора Державного підприємства "Укрмедпроектбуд» в Наказі [PERSON] охорони здоровя України №4-о від 29.01.2016 року фігурує контракт від 07.08.2015 року №835, але даний Контракт є діючим, не є протизаконним чи таким, що порушує будь-які норми законодавства України, а тому, на думку представника Позивача, сам по собі не може бути підставою для звільнення Позивача з посади директора Державного підприємства "Укрмедпроектбуд». Більш того, Позивач не отримував від Відповідачів будь-яких пропозицій чи повідомлень про розірвання Контракту ні до винесення Наказу №4-о від 29.01.2016 року, ні на час подання даного позову. Проаналізувавши правові норми українського законодавства та положення Конвенції Міжнародної організації праці № 158 представник Позивача зазначив, що [PERSON] охорони здоровя України винесено Наказ № 4-о від 29.01.2016 року щодо звільнення Позивача з посади директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» без наявності будь-яких фактичних обставин та встановлення будь-якої діяльності чи бездіяльності Позивача щодо виконання чи порушення умов Контакту, без надання можливості Позивачу надати пояснення щодо будь-яких претензій щодо виконання Контакту. Крім того, як зазначив представник Позивача, в порушення норм Законів України «Про центральні органи виконавчої влади», «Про місцеві державні адміністрації», Порядку погодження з [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій, Відповідач не погоджував з Київською міською державною адміністрацією звільнення з займаної посади Позивача. 22 березня 2016 року Позивач дізнався про призначення на посаду директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» [PERSON]. Представник Позивача просив суд визнати протиправним та скасувати Наказ Міністра охорони здоровя України № 4-о від 29 січня 2016 року «Про звільнення [PERSON]» та зобовязати [PERSON] охорони здоровя України та Державне підприємство «Укрмедпроектбуд» поновити [PERSON] на посаді директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд». 28 березня 2016 року представник Позивача подав через канцелярію Києво-Святошинського районного суду Київської області доповнення та уточнення до позовної заяви відповідно до яких зазначив, що 18 березня 2016 року виконуючим обовязки директора ДП «Укрмедпроектбуд» [PERSON] було видано наказ №11/1-ОС «Про звільнення [PERSON], у відповідності до якого [PERSON] звільнена з посади директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» з 21 березня 2016 року у звязку із порушенням пункту 34 контракту від 07.08.2015 року №835 згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України. 24 березня 2016 року Позивач отримав трудову книжку у Державному підприємству «Укрмедпроектбуд». У звязку з поданими доповненнями просив суд: визнати протиправним та скасувати Наказ Міністра охорони здоровя України № 4-о від 29 січня 2016 року «Про звільнення [PERSON]», визнати протиправним та скасувати Наказ Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» № 11/1-ОС від 18 березня 2016 року «Про звільнення [PERSON]», зобовязати [PERSON] охорони здоровя України та Державне підприємством «Укрмедпроектбуд» поновити [PERSON] на посаді директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд», стягнути з [PERSON] охорони здоровя України та Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» солідарно на користь [PERSON] середню заробітну плату за вимушений прогул з 22 березня 2016 року по день поновлення на роботі. 16.06.2016 року представник Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» подав до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області письмові заперечення проти заявленого позову за вх. № 17164, відповідно до яких зазначив наступне. Так, основним аргументом Позивача щодо незаконності її звільнення є те, що вона не отримувала завчасних повідомлень про наступне звільнення та була позбавлена можливості захиститись. Водночас, Позивача звільнено з посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ст. 36 КЗпП України трудовий договір може бути припинений, зокрема, з підстав, передбачених контрактом. При цьому, звільнення з підстав, передбачених контрактом (п. 8 ст. 36 КЗпП) не є звільненням за ініціативою власника. При звільненні з підстав, передбачених контрактом не застосовуються процедури дисциплінарного стягнення (витребування пояснень, повідомлення працівника під розписку про стягнення тощо). Також представником Відповідача було зазначено, що головним слідчим управлінням Національної поліції України за період перебування Позивача на посаді директора ДП «Укрмедпроектбуд» здійснюються щонайменше такі досудові розслідування: кримінальне провадження № 12016000000000031 від 28.01.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КК України (за фактом нецільового використання бюджетних коштів службовими особами ДП «Укрмедпроектбуд» в грудні 2015 року); кримінальне провадження № 12016000000000087 від 01.04.2016 року за фактами вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України (зловживання владою, що спричинило тяжкі наслідки). В рамках кримінального провадження № 12016000000000031 ухвалою Печерського районного суду міста Києва в справі № 757/5809/16-к від 10.02.2016 року за наслідками розгляду клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України [PERSON] було надано дозвіл на проведення позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Укрмедпроектбуд», зокрема, щодо цільового використання коштів підприємства. Результати згаданої вище позапланової виїзної ревізії викладено в акті Державної фінансової інспекції України № 04-21/3 від 17.03.2016 року. Представником Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» звернено увагу, що розслідування в кримінальному провадженні № 12016000000000031 триває з приводу незаконного використання бюджетних коштів в розмірі понад 70 000 000 грн. Періодом використання бюджетних коштів є грудень 2015 року, тобто період перебування Позивача на посаді директора ДП «Укрмедпроектбуд». Також, у зазначених запереченнях проти позову представник зазначив, що при формулюванні спірного наказу про звільнення Позивача [PERSON] охорони здоровя України дотримано всіх вимог: зазначено причину звільнення згідно з формулюванням Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), з посиланням на конкретну норму КЗпП України. Відповідно до доповнень до позовної заяви від 28.03.2016 року Позивач, окрім скасування наказу [PERSON] охорони здоровя України просить також скасувати Наказ Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» № 11/1-ОС від 18.03.2016 року та зазначає, що трудову книжку отримала лише 24.03.2016 року. Крім того, представник Відповідача зазначив, що відповідно до п. 8.3. Статуту Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» керівник призначається на посаду та звільняється з посади уповноваженим органом управління, тобто [PERSON] охорони здоровя України. Пунктом п. 19.4. Контракту № 835 від 07.08.2015 року також передбачено, що Позивач звільняється з посади рішенням згаданого вище [PERSON]. Отже, Позивач звільнена з дати прийняття [PERSON] охорони здоровя України рішення про звільнення - наказу № 4-о від 29.01.2016 року. Прийняття жодних інших рішень (зокрема рішення самого Підприємства) питання про звільнення керівника Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» не потребувало (це не передбачено ані Статутом Державного підприємства «Укрмедпроектбуд», ані будь-яким іншим документом щодо згаданого Підприємства). Представник Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» просив суд врахувати, що Наказ № 11/1-ОС від 18.03.2016 року не може впливати на питання звільнення Позивача, адже це не є питанням компетенції Державного підприємства. Представник Відповідач також просив суд врахувати, що згідно з п. З Постанови КМУ від 27.04.1993 року № 301 трудові книжки зберігаються на підприємствах. Пунктом 4 вказаної вище Постанови КМУ встановлено, що відповідальність за видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. Пунктом 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом [PERSON] праці України від 29.07.1993 № 58 визначено, що трудова книжка видається в день звільнення. Пунктом 2.27 згаданої вище Інструкції встановлено, що день звільнення є останнім робочим днем. Тобто, на думку представника Відповідача, за отримання власної трудової книжки відповідала сама ж Позивач, тобто саме від неї залежало отримання книжки ще 29.01.2016 року (в день звільнення). Просив відмовити в позові [PERSON] до [PERSON] охорони здоровя України та Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» в повному обсязі. В подальшому, в судовому засіданні представником [PERSON] охорони здоровя України було приєднано до матеріалів цивільної справи письмові заперечення проти позову. Відповідно до останніх було зазначено, що [PERSON] охорони здоровя України, як орган управління Державного підприємства, уповноважений законодавством на вирішення питання стосовно призначення на посаду та звільнення з посади директора підприємства з підстав, визначених законодавством. Також представником Відповідача було зазначено, що сторонами у п. 34 трудового контракту було погоджено можливість припинення трудових відносин з позивачем без попередження чи грошової компенсації з ініціативи МОЗ України, а тому вказаний пункт Контакту відповідає вимогам законодавства. А під час звільнення [PERSON] були дотримані всі норми трудового законодавства, зокрема і ст. 149 КЗпП України. Крім того, звернено увагу суду на те, що 29 січня 2016 року Позивач була запрошена до будівлі [PERSON] охорони здоровя України для ознайомлення з оскаржуваним наказом. [PERSON] 29.01.2016 о 18 од. 20 хв. в приймальні Міністра охорони здоровя України ознайомилась з наказом ро звільнення та сфотографувала його, водночас поставити свій підпис на наказі про знайомлення відмовилась, про що складений відповідний акт. Вказані обставини також підтверджується матеріалами судової справи № 826/1817/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] охорони здоровя України про визнання протиправним та скасування наказу від 29.01.2016 № 4-0, які перебувають у Окружному адміністративному суді міста Києва.Так до позовної заяви самим позивачем додано фотокопія завіреного належним чином оскаржуваного наказу [PERSON] охорони здоровя України від 29.01.2016 № 4-0 «Про звільнення І, [PERSON]».Таким чином, [PERSON] була ознайомлена із оскаржуваним наказом про звільнення в день його винесення, а твердження позивача у протилежному, на думку представника Відповідача, не відповідають дійсним обставинам справи. Також, представником Відповідача зазначено, що листом від 02.02.2016 року № 001-311 Київська міська державна адміністрація погодила звільнення Позивача. Обґрунтовуючи порушення Позивачем умов контракту представник Відповідача зазначив наступне. Наприкінці січня 2016 року до МОЗ України неодноразово надходили депутатські запити щодо порушення Державним підприємством «Укрмедпроектбуд» фінансового законодавства. Крім того, за наданою правоохоронними органами інформацією, 28.01.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 210 КК України, за фактом нецільового використання бюджетних коштів службовими особами Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» відкрито кримінальне провадження № 12016000000000031. Враховуючи викладене, [PERSON] охорони здоровя України здійснено заходи щодо збору інформації стосовно діяльності вищезазначеного Державного підприємства. За інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.12.2015 у справі № К/800/38339/15 залишено касаційну скаргу Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015 року та постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 05.05.2015 року, змінену рішенням суду апеляційної інстанції, у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» до Державної фінансової інспекції України, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед», [PERSON] регіонального розвитку, будівництважитлово-комунального господарства України, Державне підприємство «Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи», про визнання протиправними та безпідставними окремих висновків акта ревізії, визнання протиправною та безпідставною вимоги в частині, а також дій по їх складанню - без змін. За змістом вказаних рішень [PERSON] охорони здоровя України дізналось, що Державною фінансовою інспекцією України, відповідно до пункту 2.27 Плану контрольно- ревізійної роботи ДФІ України на II квартал 2014 року проведено ревізію фінансово- господарської діяльності ДП «Укрмедпроектбуд» за період з 01.01.2011 року по 31.05.2014 року. За результатами перевірки було складено акт від 26.08.2014 року № 03- 11/2/126. 06.10.2014 року Державною фінансовою інспекцією України прийнято вимогу щодо усунення порушень, виявлених ревізією № 03-14/832, в якій відДержавного підприємства «Укрмедпроектбуд» вимагалось: забезпечити повернення зайво сплачених коштів на суму 4 370 814,60 грн., в іншому випадку заподіяні збитки на суму 4 370 814,60 грн. відшкодувати у встановленому порядку за рахунок осіб, внаслідок дій (бездіяльності) яких були допущені виявлені порушення; зменшити в обліку кредиторську заборгованість по розрахунках із ТОВ «Укрпрофмед» на суму І 565 49,12 гривень. При цьому рішення судів загальної юрисдикції щодо оскарження зазначеної вимоги Державної фінансової інспекції України набрали законної сили після передачі вищезазначеного підприємства до сфери управління [PERSON] охорони здоровя України, а рішення суду касаційної інстанції прийнято 15.12.2015 року. Про вказані рішення [PERSON] охорони здоровя України дізналось лише 28.01.2016 року. Відповідно до пункту 6 Контракту керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організовує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом. Відповідно до підпункту «б» пункту 34 Контракту керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи [PERSON] до закінчення строку його дії у разі одноразового грубого порушення Керівником законодавства чи обовязків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи тощо). На думку представника Відповідача, саме Позивач є відповідальною за діяльність Державного підприємства та, відповідно, за виявлені Державною фінансовою інспекцією фінансових порушень, у тому числі, що призвели до збитків на суму 4 370 814, 60 грн., що є грубим порушенням законодавства, в результаті чого для підприємства виникли значні негативні наслідки. Враховуючи викладене, [PERSON] охорони здоровя України звільнено Позивача за одноразове грубе порушення законодавства, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки, тобто відповідно до підпункту «б» пункту 34 Контракту. Крім того, представником Відповідача було звернено увагу на те, що оскаржуваний наказ містить чітке посилання на норму законодавства, що стала підставою для звільнення, а саме п. 8 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Представник [PERSON] охорони здоровя України просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Представники Відповідачів також просили суд застосувати наслідки пропуску місячного строку для звернення до суду про вирішення даного спору та відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник Позивача просив задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представники Відповідачів заперечували проти задоволення позову. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1)\~неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2)\~неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3)\~свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6)\~справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] була призначена на посаду директора ДП «Укрмедпроектбуд» наказом [PERSON] Національного агентства з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів за № 41 від 18.04.2013 року за погодженням з Київською міською державною адміністрацією від 15.04.2013 року № 001-450. З Позивачем, як директором ДП «Укрмедпроектбуд» 29.04.2013 року Національним агентством з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів було укладено контакт на термін до 31.12.2013 року. Додатковою угодою № 1 від 11.06.2013 року до вищезазначеного контакту були внесені зміни. Додатковою угодою № 2 від 02.12.2013 року контакт було продовжено до 30.06.2014 року. Додатковою угодою № 3 від 23.06.2014 року контакт було продовжено до 31.12.2015 року. Додатковою угодою № 4 від 30.12.2014 року контакт було продовжено до 30.12.2017 року. Додатковою угодою № 5 від 17.04.2015 року до контакту були внесені зміни. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2015 року № 498-р «Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємств «Укрмедпроектбуд» цілісний майновий комплекс ДП «Укрмедпроектбуд» передано із сфери управління Національного агентства з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи з футболу 2012 року і реалізації інфраструктурних проектів до сфери управління [PERSON] охорони здоров'я України. У відповідності до Наказу Міністра охорони здоровя України №84-о від 07.08.2015 року з Позивачем було укладено додаткову угоду №834 від 07.08.2015 року до Контракту та Контракт було викладено в новій редакції від 07.08.2015 року. Наказом Міністра охорони здоровя України [PERSON] №4-0 від 29.01.2016 року «Про звільнення [PERSON]» було звільнено [PERSON] з посади директора Державного підприємства "Укрмедпроектбуд» з формулюванням «у звязку із порушенням пункту 34 контракту від 07.08.2015 року №835 згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України». Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 233 КЗпП України\~встановлює строки звернення за вирішенням трудових спорів до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Зазначені строки є нічим іншим, як спеціальними строками позовної давності. Положенням\~ст. 256 ЦК України\~визначає\~позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу, відповідно до\~ст. 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Якщо\~ст. 257 ЦК України\~встановлює загальний для цивільно-правових відносин строк позовної давності у три роки, то\~ст. 233 КЗпП України\~запроваджує для звернення до суду щодо вирішення трудових спорів максимально скорочені строки, а саме: для працівників у спорах про звільнення -\~місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки; для працівників у інших трудових спорах -\~тримісячний строк з дня, коли працівника дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права; для\~власника або уповноваженого ним органу у спорах про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації\~один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Пропущення місячного\~чи тримісячного строку звернення до суду\~без поважних причин є підставою для відмови у позові. За загальним правилом, встановленим\~ст. 73 Цивільного процесуального кодексу України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Відповідно до розяснення п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06.11.1992 року, якими передбачено, що встановлені ст. 233 строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Як вбачається із копії акта, складеного 29 січня 2016 року у м. Києві, по вул. Грушевського,7, підписаного в.о. начальником Управління роботи з персоналом та внутрішньої безпеки впровадження [PERSON] охорони здоровя [PERSON], помічником Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоровя України (Патронатна служба) [PERSON], головним спеціалістом відділу міжнародних зв'язків та супроводу програм міжнародної технічної допомоги Управління з питань міжнародної діяльності [PERSON], відповідно до якого зазначено про те, що 29.01.2016 було запрошено [PERSON] директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» до приймальні Міністра охорони здоровя України (м. Київ, вул. Грушевського,7) з метою ознайомлення з наказом [PERSON] охорони здоровя України від 29.01.2016 року № 4-О «Про звільнення [PERSON]». О 18-20 29.01.2016 в приймальні Міністра та в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] директор Державного підприємства «Укрмедпроектбуд», ознайомилась з наказом про звільнення та сфотографувала зазначений наказ на свій мобільний телефон. Поставити свій підпис на наказі про ознайомлення відмовилась. Крім того, згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 трудові книжки зберігаються на підприємствах. Пунктом 4 вказаної вище Постанови Кабінету Міністрів України встановлено, що відповідальність за видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. Пунктом 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом [PERSON] праці України від 29.07.1993 № 58 визначено, що трудова книжка видається в день звільнення. Пунктом 2.27 згаданої вище Інструкції встановлено, що день звільнення є останнім робочим днем. Тобто, за отримання власної трудової книжки відповідача сама ж Позивач, тобто саме від неї залежало отримання книжки ще 29.01.2016 року (в день звільнення). Як вбачається із матеріалів справи Позивачем та його представником не ставиться питання про поновлення пропущеного строку для подачі позовної заяви, відсутні докази поважності такого пропуску, в той час, як позовну заяву про поновлення на роботі [PERSON] було подано до Києво-Святошинського районного суду Київської області 23.03.2016 року, уточнення до позовної заяви були подані 28.03.2016 року, а згідно акта про ознайомлення з наказом [PERSON] охорони здоровя України від 29.01.2016 року № 4-О «Про звільнення [PERSON]» Позивач ознайомилась з наказом про звільнення та сфотографувала зазначений наказ на свій мобільний телефон 29.01.2016 року, отримати свою трудову книжку остання мала змогу того ж дня, враховуючи, що вона як директор підприємства відповідала за отримання власної трудової книжки, у звязку з чим суд приходить до висновку про пропуск [PERSON] строку для звернення до суду без поважних причин, що є підставою для відмови в задоволені позову. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 3, 15, 16, 251, 256, 257 Цивільного кодексу України, ст. 233 Кодексу законів про працю України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06.11.1992 року та

Outcome: dismissed