Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач Київська міська рада звернулися до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, припинення права власності. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.03.2019, відкрито провадження по справі. До суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що Рішенням Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Чекригіна О.В. від 27.02.2014 № 11252978 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9кв.м. розташовані за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Зазначене рішення прийнято з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», оскільки не надано документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку та документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27.02.2014 № 11252978 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис № 4813974 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення під магазин, загальною площею 348,9кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ); визнати протиправним та скасувати рішення Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 04.04.2014 № 12192130 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис № 5237351 про реєстрацію переходу права власності - повне відчуження на об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення під магазин, загальною площею 348,9кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ); припинити право власності [PERSON] на нежитлові приміщення, загальною площею 348,9кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано на підставі рішення Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27.02.2014 № 11252978 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 02.01.2020 до суду надішли пояснення від [PERSON] відповідно до яких зазначено, що оскаржуване рішення державного реєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Чекригіна О.В. №11252978 про реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на нежитлові приміщення під магазин, які розташовані за адресою [ADDRESS] , загальною площею 348,9кв.м., прийняте 27 лютого 2014 року, вважає законним. Позивач звернувся до суду з вимогою визнати протиправним та скасувати зазначене рішення державного реєстратора, надавши клопотанням про визнання поважними причини пропущення позовної давності для подання позову 06 березня 2019 року, тобто через п`ять років. В позовній заяві зазначається, про можливе порушення під час державної реєстрації права власності на приміщення позивачу стало відомо 04 серпня 2015 року. Таким чином, строк позовної давності сплинув 03 серпня 2018 року. Проте, позивач звернувся до суду 06.03.2019. При цьому у додатках до позовної заяви міститься копія Акту обстеження земельної ділянки від 07.02.2014 № 142/03 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, тобто, про можливе порушення своїх прав позивач мав можливість дізнатись ще 07 лютого 2014 року. За таких обставин строк позовної давності сплив 06 лютого 2017 року. Крім того, визначаючи відповідачем власний підрозділ - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 01.11.2016, позивач зловживає своїми процесуальними правами. Враховуючи викладене, первісні відповідачі - Державний реєстратор Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чекригін О.В., Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вбачаються неналежними відповідачами, а належним відповідачем - [PERSON] , оскільки відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Державний реєстратор при перевірці поданих для державної реєстрації документів зобов`язаний перевірити їх відповідність та у разі необхідності, у випадках передбачених Законом № 1952-ІУ та Порядком № 868 зупинити розгляд заяви до усунення заявником її недоліків. Оскільки реконструкція гаражних боксів під приміщення магазину відбулася без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, то [PERSON] не надавався реєстратору документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку. Крім того у зв`язку з тим, що в результаті реконструкції гаражних боксів під приміщення магазину його адреса залишилася незмінною, то [PERSON] не мала жодних правових підстав для надання реєстратору документа, який підтверджує присвоєння приміщенням магазину нової адреси. У додатках до позовної заяви в якості доказу позивачем надано копію реєстраційної справи № 5557955. Внутрішній опис документів справи № 5557955 свідчить про те, що [PERSON] надала державному реєстратору всі визначені п.8, 38 та 49 Порядку 868 документи для реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомості. Таким чином законних підстав для зупинення розгляду заяви чи відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень державний реєстратор не мав. У зв`язку з викладеним [PERSON] просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. 04.03.2020 до суду надішли пояснення від [PERSON] відповідно до яких зазначила, що [PERSON] не будувала, а набула права на вже збудовані та прийняті в експлуатацію гаражні бокси по [ADDRESS] , за відплатним договором від 18.11.1998 у фізичної особи. Даний факт також підтверджується з доданої позивачем до позовної заяви інформації Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна ГЖ-2013 № 3469 від 30.12.2013. Зокрема зазначена інформаційна довідка містить дані, що гаражні бокси загальною площею 323,1кв.м. по [ADDRESS] на праві власності зареєстровані за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Кондратенком М.І. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 18.11.1998 №6984, зареєстрованого КП «КМТІ та РПВ на ОНМ» 26.02.1999 в книзі 11п-280 за реєстровим №1622-П. Перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил. Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановленні для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній. Доказів визнання недійсним Договору від 18.11.1998, на підставі якого [PERSON] придбала гаражні бокси, позивачем не надано. Також жодних доказів, що зазначене майно будь-коли знаходилось у власності чи користуванні позивача, Київська міська рада не надала. Отже заявлені позивачем вимоги спрямовані та безпосередньо стосуються, у тому числі, позбавлення [PERSON] права володіти, користування та розпоряджатися своєю власністю, оскільки фактично йдеться про припинення права власності [PERSON] шляхом скасування державної реєстрації права власності останньої на об`єкт нерухомості, що суперечить положенням Конституції України та вимогам законодавства, яке регулює відповідні правовідносини власності в Україні. Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 06.03.2020 було вирішено, а саме: відмовлено в клопотанні [PERSON] про залучення її до справи в якості третьої особи на стороні позивача; залучено в якості третіх осіб Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, [PERSON] ; замінено на належного відповідача з Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві на Головне територіальне управління юстиції у місті Києві. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06.03.2020 накладено арешт на нежитлові приміщення під магазин, площею 334,8кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 302480880000, належать на праві власності: 1/6 частина - [PERSON] , а 5/6 частина - [PERSON] . 13.04.2020 до суду надійшли пояснення від представника третьої особи Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до яких зазначено, що пунктом 5 рішення Київської міської ради від 06.07.2000 № 235/956 «Про оформлення права користування земельними ділянками» за [PERSON] оформлено право тимчасового довгострокового користування строком на 10 років земельною ділянкою, площею 0,0512 га для експлуатації та обслуговування гаражних боксів на [ADDRESS] в зв`язку з переходом права власності на гаражні бокси за рахунок частини земель, відведених згідно розпорядження Ради Міністрів Української PCP від 25.01.1990 № 49-р. головному управлінню капітального будівництва Київського міськвиконкому під забудову житлового масиву «Троєщина». Пунктом 5.2. Рішення № 235/956 [PERSON] попереджено, що використання землі не за цільовим призначенням тягне за собою припинення права користування нею відповідно до вимог ст. 27 Земельного кодексу України. На підставі Рішення № 235/956 між [PERSON] та Київською міською радою укладено договір на право тимчасового довгострокового користування землею від 12.03.2001 № 62-5-00059, термін дії якого закінчився 12.03.2011. Київською міською радою рішення щодо продовження строку дії договору на право тимчасового довгострокового користування землею від 12.03.2001 № 62-5-00059, укладеного з [PERSON] , як і рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки по [ADDRESS] «для експлуатації та обслуговування гаражних боксів» на «будівництво, експлуатації та обслуговування магазину» не приймались. Згідно Наказу № 8 «д» від 07.02.2014 Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю у місті Києві скасувала реєстрацію декларації [PERSON] про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень під магазин по [ADDRESS] за № КВ 08213332002 від 28.11.2013. Листом від 11.02.2014 №2/26-34/1102/10 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві повідомила [PERSON] про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Обізнаність [PERSON] про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, зокрема підтверджується актом обстеження об`єкта будівництва по [ADDRESS] від 21 лютого 2014 року, складеного начальником Управління будівництва, архітектури та землекористування Деснянської РДА КрикливецьІ.І. заступником начальника Управління будівництва, архітектури та землекористування Деснянської РДА Кривошей В.Т. представником відділу контролю за благоустроєм Деснянського району Мельник В.І. за участі [PERSON] [PERSON] . В той же час, оскаржувані реєстраційні дії проведені державним реєстратором 27.02.2014, при цьому [PERSON] приховала від державного реєстратора факт скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які містяться в матеріалах справи, однією з підстав для внесення 27.02.2014 запису №4813974 про реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення під магазин, загальною площею 348,9кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) є декларація про початок виконання будівельних робіт, серія та номер КВ082133320021 від 28.11.2013, видавник - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, яка на той момент вже була скасована. Відповідно договору купівлі-продажу гаражного боксу від 18.11.1998 [PERSON] придбала у [PERSON] гаражні бокси загальною площею 323,1кв.м„ проте як вбачається з поверхового плану та експлікації будівлі з інвентаризаційної справи загальна площа гаражних боксів становить 322,4кв.м. В той час, як в декларації про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень під магазин по [ADDRESS] за №КВ 08213332002 від 28.11.2013 загальна площа нежитлових приміщень об`єкта будівництва зазначається 323,1кв.м. Проте, як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348.9кв.м. З огляду на це, можна зробити висновок про те, що [PERSON] проведено не реконструкцію нежитлових приміщень, а фактично нове будівництво із збільшенням їх загальної площі до 348,9кв. м. Таким чином, із заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення загальною площею 348,9кв.м. по [ADDRESS] , [PERSON] звернулась, приховавши ті обставини, що реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт є скасованою, а також те що на даному об`єкті проведена не реконструкція, а фактично нове будівництво із збільшенням загальної площі об`єкта внаслідок зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту. Оскільки термін договору оренди земельної ділянки від 12.03.2001 № 62-5-00059, укладеного з [PERSON] закінчився 12.03.2011, додаткова угода до договору про його продовження укладена між сторонами не була, як не були погоджені, в тому числі в зв`язку із зміною цільового використання земельної ділянки, істотні умови договору, відтак даний договір не може вважатись поновленим. З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що [PERSON] на момент реєстрації не було подано документів, які підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, декларація про початок виконання будівельних робіт станом на 27 лютого 2014 року була скасована, відтак у державного реєстратора були всі підстави для зупинення розгляду заяви та/або відмови у державній реєстрації права власності, тому проведення державної реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт будівництва здійснено з порушенням вимог чинного на той час законодавства. У зв`язку з викладеним представник третьої особи Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 29.05.2020 до суду надійшов відзив від Голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у місті Києві відповідно до якого зазначив, що Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, правонаступником якої на сьогоднішній день є Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві відповідно до Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 23.06.2011 №1707/5. [PERSON] подано відповідачу наступні документи договір купівлі-продажу гаражного боксу №6984 від 18.11.1998; копію паспорту громадянина України та коду ІДН; декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №КВ 142140310822 від 31.01.2014; декларацію про початок виконання будівельних робіт КВ 082133320021 від 28.11.2013; витяг ДЗК НВ-8000061612013 від 26.11.2013 виданий Державним агентством земельних ресурсів; технічний паспорт від 29.01.2014, довідку Київського міського бюро технічної інвентаризації від 30.12.2013 №3469. На основі яких було прийнято рішення щодо проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно підпункту 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 26.11.2015 № 834-УІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припиняють надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць за рішенням Кабінету Міністрів України, прийнятим у разі забезпечення виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями умов, необхідних для реалізації повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, але не пізніше 30 квітня 2016 року. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 29 грудня 2015 року № 2791/5 «Про затвердження Змін до положень про територіальні органи Міністерства юстиції України в частині реалізації повноважень у сфері державної реєстрації», Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконання функцій і повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснювалось до 30 квітня 2016 року. Отже, після 30.04.2016 Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій. Забезпечення здійснення зазначених функцій і повноважень покладено на Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.04.2016. У зв`язку з викладеним Голова ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у місті Києві просить суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.08.2020 витребувано у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради засвідчену у встановленому законодавством порядку копію реєстраційної справи, реєстраційна справа №302480880000, яка включає в себе заяву про державну реєстрацію права власності №36499543 від 18.10.2019 та документи, сформовані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.08.2020 витребувано у Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" належним чином завірені копії документів, на підставі яких Київське міське бюро технічної інвентаризації зареєструвало в місті Києві, домоволодіння [ADDRESS] , що складається з гаражних боксів площею 323,1 квадратних метри та видало 5 липня 1996 року ВАТ «Київміськбуд-1» відповідне реєстраційне посвідчення. 11.09.2020 на виконання Ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 17.08.2020 від Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" надійшов акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта від 31.10.1995 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 22.10.2020 було вирішено, а саме: повторно відмовлено в залученні [PERSON] в якості третьої особи на стороні позивача, оскільки її права в даній справі не порушенні; залучено в якості співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] . 30.11.2020 до суду надійшли додаткові пояснення від Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до яких зазначено, що обізнаність [PERSON] про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, підтверджується: актом обстеження об`єкта будівництва, копією листа Інспекції державно архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 11.02.2014, копією листа Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.02.2014. При цьому [PERSON] приховала від державного реєстратора факт скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, оскільки її скасування тягне за собою скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації. В своїх поясненнях [PERSON] , стверджує про те, що при реєстрації права власності документ, який підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку нею не подавався, оскільки реконструкція гаражних боксів під приміщення магазину проводилась без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані. Вищевказане не відповідає обставинам справи, так як відповідно договору купівлі-продажу гаражного боксу від 18.11.1998 року [PERSON] придбала гаражні бокси загальною площею 323,1кв.м., проте як вбачається з по-поверхового плану та експлікації будівлі з інвентаризаційної справи, загальна площа гаражних боксів становить 322,4кв.м. В той час, як в декларації про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень під магазин по [ADDRESS] за № КВ 08213332002 від 28.11.2013, загальна площа нежитлових приміщень об`єкта будівництва вказується 323,1кв.м. Проте, як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9кв.м, відтак має місце зміна зовнішніх геометричних розмірів фундаментів нежитлових приміщень, що підтверджується, зокрема, і довідкою Головного територіального управління юстиції у місті Києві Управління державної реєстрації Міністерства юстиції України від 26.06.2015. З огляду на це, можна зробити висновок про те, що [PERSON] проведена не реконструкція, а нове будівництво із збільшенням загальної площі нежитлових приміщень до 348,9кв.м. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.11.2013 №НВ-8000061612013 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим № 8000000000:62:077:0105 за адресою [ADDRESS] відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування гаражних боксів та не надана у власність чи користування. Київською міською радою рішення щодо продовження строку дії договору на право тимчасового довгострокового користування землею від 12.03.2001 року № 62-5-00059, укладеного з [PERSON] (термін дії якого закінчився 12.03.2011), як і рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки по [ADDRESS] з «для експлуатації та обслуговування гаражних боксів» на «будівництво, експлуатації та обслуговування магазину» не приймались. Відтак правові підстави для використання земельної ділянки [PERSON] після 12.03.2011 відсутні. В той же час протоколом засідання постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування від 13.07.2016 вирішено відхилити проект рішення «Про передачу громадянину [PERSON] земельної ділянки для експлуатації та обслуговування магазину за даною адресою в зв`язку з використання її не за цільовим призначенням. З листа Департаменту містобудування та архітектури від 30.07.2020 № 055-8397 (знаходиться в матеріалах справи) вбачається, що в Реєстрі адрес м. Києва відсутні відомості про документи щодо присвоєння поштової адреси будь-якому об`єкту нерухомого майна по [ADDRESS] . Відтак, документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси при проведенні державної реєстрації права власності [PERSON] подано не було. І пояснення відповідача про відсутність підстав для надання реєстратору документа, який підтверджує присвоєння приміщенням магазину нової адреси, оскільки адреса не змінювалась не заслуговують на увагу, тому що поштова адреса і не присвоювалась. Ні [PERSON] , ні [PERSON] право користування, чи право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку не було оформлено, а тому перехід права власності відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України не відбувся. Внаслідок протиправного використання відповідачами земельної ділянки порушується право розпорядження її власника - територіальної громади міста Києва. Тобто, проведення державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення загальною площею 348,9кв.м по [ADDRESS] за [PERSON] відбулось з порушенням вимог законодавства. Вважаю, що державна реєстрація права власності на нежитлові приміщення загальною площею 348,9кв.м по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] відбулось з порушенням вимог законодавства, оскільки нею не було подано документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, подано вже на той час скасовану декларацію про початок виконання будівельних робіт, не подано документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Відтак, [PERSON] оформила право власності на нежитлові приміщення під магазин з порушенням закону, а тому вказане право має бути припинено, так само як і право власності [PERSON] отримане ним на підставі договору дарування нежитлових приміщень від 04.04.2020. 08.12.2020 до суду надійшов відзив від [PERSON] відповідно до якого зазначено, що [PERSON] на зазначені гаражні бокси зареєстроване 26 лютого 1999 року комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» у реєстровій книзі 11П-280 за № 1622. 28 листопада 2013 року Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві зареєструвала Декларацію про початок штопання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень під магазин по [ADDRESS] », серія КВ № 082133320021, подану [PERSON] 31 січня 2014 року Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві зареєструвала Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових приміщень під магазин по [ADDRESS] », серії КВ №142140310822, подану [PERSON] 27 лютого 2014 року Державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Чекригін Олександр Валерійович, прийняв рішення № 11252978 та провів державну реєстрацію права власності, форма власності приватна, на нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9кв.м., що розташовані: [ADDRESS] , за суб`єктом [PERSON] , податковий номер [NUMBER] , з видачею Свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 18355213. 04 квітня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. посвідчено договір дарування № 442, за яким [PERSON] подарувала [PERSON] нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9кв.м., що розташовані [ADDRESS] . 04.04.2014 у Державний реєстр прав на нерухоме майно внесений запис про припинення права приватної власності [PERSON] та реєстрацію права приватної власності [PERSON] на нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9кв.м., що розташовані [ADDRESS] на підставі прийнятого приватним нотаріусом Галущенко Н.М., як спеціальним суб`єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, рішення про державну реєстрацію прав №12192130, номер запису про право власності 5237351. Позивачем не надано доказів, що оспорюване рішення приймалося саме Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві, а також не надано доказів, що державний реєстратор Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Чекригін Олександр Валерійович на момент прийняття спірного рішення очолював Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві, або значився в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань особою, яка могла вчиняти дії від імені юридичної особи Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві. Як слідує із позовної заяви, та доданих позивачем матеріалів, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.02.2014 № 11252978, за підставі якого внесено запис № 4913974 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення під магазин, загальною площею 348,9кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] прийняте не Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві, а Державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Чекригіним Олександром Валерійовичем. Згідно наданої позивачем у додатку до позовної заяви Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. як спеціального суб`єкта, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно від 04.04.2014 № 12192130 04.04.2014 припинене право власності [PERSON] на нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348.9кв.м, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , про що внесено відповідний запис до державного реєстру, номер запису про право власності 5237351.Таким чином, оскільки у [PERSON] на момент подачі позову було відсутнє право приватної власності на нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348.9кв.м, то і припиненим таке право не може бути. Позивач зазначає, що [PERSON] для реєстрації права власності на приміщення магазину, яке виникло внаслідок реконструкції належних останній на праві приватної власності гаражних боксів: не надала державному реєстратору документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; не надала державному реєстратору документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; [PERSON] не повідомила державного реєстратора про скасування реєстрації декларації про початок будівельних робіт. Державний реєстратор не здійснив перевірку поданих для реєстрації прав та їх обтяжень документів на предмет їх чинності (дійсності) на момент вчинення реєстраційної дії. Доказів, які підтверджували б обов`язок [PERSON] надавати державному реєстратору, або право державного реєстратора вимагати від [PERSON] зазначені документи позивачем суду не надано. Позивач стверджує, що реконструкція гаражних боксів під приміщення магазину відбулася зі зміною зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані. Позивач визнає і не заперечує, що право власності на гаражні бокси за адресою [ADDRESS] , загальною площею 323,1м.кв., було набуте [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.1998. Позиція позивача, ніби [PERSON] під час реконструкції змінила зовнішні геометричні розміри фундаментів у плані, базується на збільшенні площі приміщень після реконструкції у порівнянні з площею гаражних боксів до реконструкції. Як доказ позивач надав копію поверхового плану приміщень, наданого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Однак, зазначений план не свідчить про приналежність, нанесених на нього креслень приміщень [PERSON] , сам видавник документа КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» в супровідному листі до цієї копії від 04.01.2017 зазначено: «інформація, яка зберігається в Бюро може бути не достовірною та не актуальною». Також на представленому плані не позначені зовнішні геометричні розміри фундаментів. З матеріалів справи також вбачається, що гаражні бокси мали адресу [ADDRESS] , магазин має таку саму адресу. Отже в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна не змінилася його адреса, а відтак доводи позивача, що для прийняття оскаржуваного рішення необхідно було подавати документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси є необґрунтованими. Також, відсутні докази, того що [PERSON] у встановленому законодавством порядку отримувала копію наказу про скасування декларації про початок будівельних робіт, або знала про його існування. Як зазначає позивач, земельна ділянка по [ADDRESS] надана позивачем у користування [PERSON] згідно із договором тимчасового довгострокового користування земельною ділянкою від 12.03.2001 № 62-5-00059, укладеного між [PERSON] та Київською міською Радою. Після спливу терміну дії договору у 2011 році [PERSON] продовжувала користуватися земельною ділянкою по [ADDRESS] та сплачувала відповідні податки. При цьому Київська міська рада до 2016 року, протягом п`яти років після спливу терміну договору отримувала кошти за земельну ділянку та не вважала своє право порушеним. Жодного доказу про те, що Київська міська рада протягом одного місяця після закінчення строку договору заперечувала проти його продовження, позивачем не надано. Про відсутність таких заперечень заявляє і структурний підрозділ позивача - Департамент земельних ресурсів КМДА у листі від 21.07.2016 №057023/14722. Відповідно до ч. 6 статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Доказів призначення державної експертизи землевпорядної документації позивачем не надано, рівно як і доказів про наявність будь-якого іншого рішення Київської міської ради. При цьому, [PERSON] , як власник нерухомого майна мала «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право, що може бути реалізовано у вигляді «права на користування земельною ділянкою», використання якої є невід`ємною складовою ефективного здійснення нею права власності на нерухоме майно. У зв`язку з викладеним [PERSON] просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. Представник позивача [PERSON] в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити, посилаючись на докази та обставини, які викладені у відзиві. Представник відповідача - адвокат Бекіров С.Н., який діє в інтересах [PERSON] в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити, посилаючись на докази та обставини, які викладені у відзиві. Відповідач Державний реєстратор Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чекригін О.В., в судові засідання не з`явився, про день, місце та час судових засідань повідомлявся за адресою зазначеною в позовній заяві (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, 15), 28.05.2020 до суду надійшла заява від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відповідно до якого зазначили, що трудові відносини між Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) та державним реєстратором Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чекригіним О.В. припинені, у зв`язку з чим, відсутня можливість вручення повісти. Державним реєстратором Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чекригіним О.В. не подано будь-яких заяви щодо розгляду справи та не подано відзиву. Представник відповідача Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в судові засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. До суду надійшов відзив від Голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у місті Києві відповідно до якого заперечував проти позовних, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судові засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Представник відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не подано будь-яких заяви щодо розгляду справи та не подано відзиву. Представник третьої особи Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації адвокат Рибальченко Л.М. в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи Державна архітектурно-будівельна інспекція України в судові засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки та клопотання про відкладення розгляду справи від 05.03.2020. Представник третьої особи Державна архітектурно-будівельна інспекція України не подано будь-яких заяви щодо розгляду справи та не подано пояснень чи заперечень щодо позовної заяви. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, вислухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 31 жовтня 1995 року Розпорядженням Ватутінської районної державної адміністрації міста Києва № 43 «Про введення в експлуатацію об`єктів цивільного та комунального призначення у Ватутінському районі міста Києва було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію прибудови із 12 гаражних боксів, робочою площею 349м.кв. та корисною площею 385м.кв. до гаражу на дільниці № 67 в 21 мікрорайоні ж.м. «Вигурівщина-Троєщина». 05 липня 1996 року Київське міське Бюро технічної інвентаризації на підставі акту від 31 жовтня 1995 року, видали ВАТ «Київміськбуд-1» реєстраційне посвідчення за № 1622-П про право власності на гаражні бокси за адресою [ADDRESS] . 29 жовтня 1996 року ВАТ «Київміськбуд-1» продав гаражні бокси, які знаходяться за адресою [ADDRESS] [PERSON] . 18 листопада 1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу гаражного боксу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила належні продавцю гаражні бокси, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І., зареєстровано в реєстрі за № 6984. Згідно пункту 5 рішення Київської міської ради від 06.07.2000 № 235/956, [PERSON] оформлено право тимчасового довгострокового користування строком на 10 років земельною ділянкою площею 0,05га для експлуатації та обслуговування гаражних боксів на [ADDRESS] у зв`язку з переходом права власності на гаражні бокси (договір купівлі-продажу від 18.11.98 № 6984, довідка-характеристика БТІ від 19.03.99 N 238936-11) за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування, договір оренди земельної ділянки від 12.03 2001 №62-5-00059. 28.11.2013 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт, реконструкція нежитлових приміщень під магазин по [ADDRESS] , замовник [PERSON] . 31.01.2014 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, реконструкція нежитлових приміщень під магазин по [ADDRESS] , загальна площа будівлі 348,9кв.м., замовник [PERSON] . Рішенням Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Чекригіна О.В. від 27.02.2014 № 11252978 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . 04.04.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. посвідчено договір дарування № 442, за яким [PERSON] подарувала [PERSON] нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9кв.м., що розташовані: [ADDRESS] . 04.04.2014 у Державний реєстр прав на нерухоме майно внесений запис про припинення права приватної власності [PERSON] , та реєстрацію права приватної власності [PERSON] на нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9кв.м., що розташовані: [ADDRESS] на підставі прийнятого приватним нотаріусом Галущенко Н.М., як спеціальним суб`єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, рішення про державну реєстрацію прав №12192130. Номер запису про право власності 5237351. 24.12.2014 [PERSON] звернувся з клопотанням К-24099 до Київської міської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування магазину на [ADDRESS] . 11.06.2015 до начальника Головного територіального управління юстиції у м.Києві звернулась [PERSON] щодо законності проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із Довідки за результатами проведення службової перевірки від 26.06.2015, у відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 21 квітня 2015 року №304/8 «Про проведення службової перевірки», на підставі звернення [PERSON] , встановлено, що за результатами проведеної службової перевірки комісією встановлено факт проведення державної реєстрації з порушенням законодавства на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 04.08.2015 на адресу Київської міської ради надійшов лист від Прокуратури міста Києва від 31.07.2015 № 05/2/1-18582-14, відповідно до якого було повідомлено про виявлені порушення вимог законодавства під час проведення державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення загальною площею 348,9кв.м по [ADDRESS] . Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що [PERSON] для реєстрації права власності на приміщення магазину, яке виникло внаслідок реконструкції належних останній на праві приватної власності гаражних боксів: не надала державному реєстратору документи, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; не надала державному реєстратору документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; не повідомила державного реєстратора про скасування реєстрації декларації про початок будівельних робіт. Також, позивач стверджує, що реконструкція гаражних боксів під приміщення магазину відбулася зі зміною зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, збільшення площі приміщень в результаті реконструкції з 323,1кв.м. до 348,9кв.м. Основні правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень визначає Закон України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" . У відповідності до ч. 5 ст. 3 вказаного Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Статтею 15 Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2013 №868 чинного на час прийняття рішення. Відповідно до п. 35 Порядку під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права. Згідно із п. 36 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Відповідно до п. 49 Порядку у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об`єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об`єкт нерухомого майна, заявник не подає. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об`єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об`єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані);документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку (в разі добудови аттикових і мансардних поверхів та приєднання місць загального користування), справжність підпису яких засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат"; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (в разі коли в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна змінилася його адреса). Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на об`єкт нерухомого майна до проведення його реконструкції, заявникові не повертаються. Відповідно до пункту 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об`єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та "припинення речових прав на нерухоме майно, обов`язок подати документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку виникає виключно у випадку реконструкції об`єктів нерухомого майна із зміною зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані. Судом установлено, що [PERSON] подано наступні документи: договір купівлі-продажу гаражного боксу №6984 від 18.11.1998 року; копію паспорту громадянина України та коду ІДН; декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №КВ 142140310822 від 31.01.2014 року; декларацію про початок виконання будівельних робіт КВ 082133320021 від 28.11.2013 року; витяг ДЗК НВ-8000061612013 від 26.11.2013 року виданий Державним агентством земельних ресурсів; технічний паспорт від 29.01.2014 року, довідку Київського міського бюро технічної інвентаризації від 30.12.2013 року №3469. До того ж з матеріалів справи вбачається, що Розпорядженням Ватутінської районної державної адміністрації міста Києва № 43 було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію прибудови із 12 гаражних боксів робочою площею 349м.кв. та корисною площею 385м.кв. до гаражу на дільниці № 67 в 21 мікрорайоні ж. м. «Вигурівщина-Троєщина». Згідно із витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, площа нежитлових приміщень, на які було зареєстроване право власності [PERSON] становить 348,9м.кв. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-8000061612013 від 26.11.2013, земельна ділянка станом на 26.11.2013, загальна площа забудови згідно експлікації земельних угідь становить 0,0412 га (0.0372+0.0140) із загальної площі 0.0512 га. Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 № 466 документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Стаття 39 Закону України «Про регулювання містобудівної цільності» передбачає, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначає Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461. Згідно із п. 11 зазначеного Порядку датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Як судом установлено, що 31 січня 2014 року за № КВ 142140310822 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві була зареєстрована декларація [PERSON] . Відповідно до частини дев`ятої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Однак суд зазначає, що відхиляє докази представника позивача як посилання на те, що [PERSON] вказала не достовірні дані державному реєстратору, приховала свою обізнаність про скасування декларації про початок будівельних робіт і про скасування реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, на підставі наказу № 8 «д» Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 07.02.2014 і наказу № 12 «д» Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 27.03.2014, оскільки зазначені Накази були дослідженими доказами по справам на розгляді Окружного адміністративного суду міста Києва, як під час постановлення Постанови від 16.06.2014 так і під час ухвалення Рішення від 23.06.2021, в яких однозначно встановлено та зроблені висновки від яких підстав відходити під час розгляду зазначеної справи не вбачається, а саме, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання. Також суд під час ухвалення рішення від 23.06.2021, вважав обґрунтованим те, що виникненню права власності у [PERSON] , а згодом у [PERSON] , виходячи з державної системи регулювання підстав та порядку набуття такого права на новостворене нерухоме майно, слугувала та передувала активна участь в такому процесі держави в особі відповідних органів архітектурно-будівельного контролю, які спочатку надали дозвіл на будівництво, процес якого вони були уповноважені контролювати, а потім прийняли до експлуатації закінчений після будівництва об`єкт. В зв`язку з чим, враховуючи, що право власності на нежитлове приміщення було набуте [PERSON] в результаті проведення державними органами законодавчо встановлених процедур, то відповідальність за вказані процедури не може покладатися на власника, який розраховував на їх належність та легітимність. У рішенні від 16.04.2009 № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що у Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Суд також виходить з того, що суб`єкти владних повноважень не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між суб`єктом владних повноважень і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп. Ненормативні правові акти суб`єкта владних повноважень, враховуючи також і наявність делегованих повноважень, є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені таким суб`єктом після їх виконання. Також суд зауважує, що належних та допустимих доказів про обізнаність [PERSON] про наказ № 8 «д» «Про скасування декларації» Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 07.02.2014 в матеріалах справи не міститься, ані представником позивача ані третьою особою - Державної архітектурно-будівельної інспекції України суду таких доказів не надано, а як вбачається із зазначеного наказу, підставою для його видання стало подання прокуратури, а не результати архітектурно-будівельного контролю. Згідно правової позиції Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 826/4151/16 (адміністративне провадження № К/9901/9928/18, №К/9901/9933/18, ЄДРСРУ № 85032178) інформація отримана від правоохоронних органів, по своїй суті не є формою державного архітектурно-будівельного контролю, а тому не може бути підставою для прийняття рішення про скасування реєстрації декларацій. До того ж наказ про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації в рамках наведеної справи не оскаржувався, однак сам по собі цей факт не змінює тих обставин, що прийнято його вже після реєстрації права власності на відповідний об`єкт. Відповідно, такий наказ суперечить принципу правової визначеності, оскільки рішення суб`єкта владних повноважень про самостійне скасування власного рішення може відповідати ознакам «свавільного» рішення, яке ставить особу (суб`єкта приватного права) в нерівне становище та створює ситуацію незахищеності. Отже, станом на час прийняття оскаржуваного рішення, декларація про готовність об`єкта до експлуатації №КВ 142140310822 від 31.01.2014 була чинною. До того ж з матеріалів справи вбачається, що гаражні бокси мали адресу [ADDRESS] , магазин має таку саму адресу, отже в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна не змінилася його адреса, а відтак доводи позивача, що для прийняття оскаржуваного рішення необхідно подавати документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси є необґрунтованими. Крім того представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів щодо підтвердження зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту будівлі магазину за адресою: [ADDRESS] , є лише констатація зміни площі приміщень у плані, що не може слугувати таким доказом. Оскільки як вбачається з матеріалів справи реконструкція гаражних боксів під приміщення магазину відбулася без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, про що свідчить однакові площа приміщень при їх здачі в експлуатацію: 349кв.м., і після реєстрації 348,9кв.м. Також судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] як новий власник за рахунок влаштування перегородок зменшив загальну площу приміщень до 334,8кв.м. Відповідні зміни внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Отже, за правилами статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» завершальним етапом будівництва об`єкта містобудування є реєстрація права власності на такий об`єкт. Державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинною на момент виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. З системного аналізу викладеного вбачається, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна від 27.02.2014 №11252978 прийнято за наявності всіх документів визначених Порядком для проведення реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, а відтак підстав встановити порушення державним реєстратором Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у суду відсутні. Отже, оскільки судом не встановлено порушення Порядку для проведення реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна та Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при прийнятті державним реєстратором Чекригіним О.В. про державну реєстрацію прав та обтяжень від 27.02.2014 № 11252978, так і у суду відсутні докази для встановлення порушення переходу права власності, а тому підстав для скасування рішення Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 04.04.2014 №12192130 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис №5237351 про реєстрацію переходу права власності - повне відчуження на об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення під магазин, загальною площею 348,9кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) та припинення право власності [PERSON] на нежитлові приміщення, загальною площею 348,9кв.м також не має. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Отже, особу може бути позбавлено її майна лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності повинно бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) виробив критерії оцінки дотримання статті 1 Першого протоколу. Вони наводяться у багатьох рішеннях. Наприклад, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04, пункти 38-39) ЄСПЛ навів загальні принципи застосування статті 1 Першого протоколу: - ця стаття по суті гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою; - будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним; - вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права. Хоча проблему відносно тлумачення національного законодавства мають вирішувати передусім національні органи влади, зокрема суди, завдання Суду полягає в тому, щоб з`ясувати, чи не суперечить результат такого тлумачення положенням Конвенції. Щодо мети втручання, то стаття 1 Першого протоколу до Конвенції допускає можливість втручання у право на мирне володіння майном виключно "в інтересах суспільства". Окрім того, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує те, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону). У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №461702, пункт 53 та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, пункт 38). Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки представником позивача не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 76-79 та 81 ЦПК України. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, оскільки не доведено порушеного права позивача відповідачами. Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем строків позовної давності, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Отже, враховуючи, що судом відмовлено в задоволені позовних вимог, судовий збір покладаються на позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed