Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Байраківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами як спільне майно подружжя та в порядку спадкування. Позов обґрунтований тим, що позивачем [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] у 1969 році в [ADDRESS] було побудовано житловий будинок та зведено господарські споруди. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на ? житлового будинку із господарськими спорудами. Як спадкоємець померлого, позивач [PERSON] спадщину прийняла своєчасно та вважає, що їй як дружині померлого належить ? частина житлового будинку як такий що набутий за час шлюбу, а інша ? частина вказаного будинку має перейти до неї в порядку спадкування за законом. Посилаючись на те, що нотаріусом у видачі свідоцтв про права на спадщину за законом та право власності на частку у спільному майні подружжя було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно, просила суд визнати за нею право власності на ? частину вказаного житлового будинку як спільне майно подружжя та на ? його частину в порядку спадкування. В судовому представник позивача [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач - Байраківська сільська рада Герцаївського району Чернівецької області у судове засідання свого представника не направила, однак подала заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сином покійного [PERSON] та позивача [PERSON] На час смерті батька проживав в спадковому будинку але спадщину по його смерті не прийняв, так як не вступив в управління та володіння спадковим майном, а також у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На спадщину не претендує, а тому проти задоволення позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи з наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що по [ADDRESS] розташований житловий будинок літ."А" загальною площею 60,40 кв.м., у тому числі 45,40 кв.м. жилої площі, сараї літ."Б, В, Г", літня кухня літ."Д", убиральня літ."Е", літня кухня літ."Ж", криниця №1, огорожа №2-3. Згідно даних погосподарської книги Байраківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, вказаний житловий будинок зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1969 року. Відповідно до ст.86 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який був чинним на час будівництва спірного житлового будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 05.06.1969 року зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00017270215 наданим 01.11.2016 року Герцаївським районним відділом ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Згідно ст.125 СК УРСР 1926 року, який був чинним на час будівництва спірного житлового будинку, майно нажите подружжям спільною працею в період шлюбу, вважається належним обом членам подружжя на засадах спільної власності в рівних частках. Оскільки спірний житловий будинок побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстрований в сільській раді з 1969 року за [PERSON] на час коли останній перебував у шлюбі з позивачем [PERSON], то будинок вважається їх спільним майном і з того часу вони є його співвласниками в рівних частках, тобто по ? частині кожний. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 05.04.2003 року виконкомом Байраківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS]. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Виходячи з того, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO], до даних цивільних відносин слід застосовувати правила ЦК Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] заповіту після себе не залишив, а значить спадкування має місце за законом. Частиною 1 ст.548, ч.1, 2 ст.549 ЦК Української РСР передбачено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON], позивач у справі [PERSON] (дружина спадкодавця і відповідно спадкоємець першої черги за законом) спадщину прийняла фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, так як доглядала та провела ремонт спадкового будинку, обробляла присадибну земельну ділянку. Інших спадкоємців які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. Згідно ч.1 ст.71 Закону України "Про нотаріат", у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом другому з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Постановою нотаріуса від 04.01.2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та про право власності на частку у спільному майні подружжя з підстав відсутності документів що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок з господарськими спорудами, що по [ADDRESS]. За таких обставин, суд приймаючи до уваги те, що житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON], і позивач [PERSON] прийняла спадщину, проте не може оформити свої права на спірне нерухоме майно, приходить до висновку, що її позовні вимоги про визнання за нею права власності в цілому на житловий будинок з господарськими спорудами, зокрема: на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами як спільне майно подружжя та на ? частину в порядку спадкування, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.125 СК УРСР, ст.71 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.524, 548, 549 ЦК УРСР та

Outcome: approved