Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 11 жовтня 2013 року ним було сплачено відповідачці [PERSON] грошові кошти в розмірі 6965,00 грн., у тому числі податок з доходів фізичних осіб як переплату за оренду землі. Договір оренди землі, зареєстрований в реєстрі речових прав, між сторонами відсутній, відповідач не має заінтересованості у взаємному співробітництві, землею ТОВ "Квадро Земля" не користувалося. Позивач посилається на ст.1212 ЦК України та зазначає, що відповідачка, отримуючи грошові кошти від позивача, не мала наміру надавати земельну ділянку в оренду, у зв'язку з чим отримала гроші без достатньої правової підстави і повинна повернути їх позивачу. Також позивач посилається на вимоги ст.ст.536, 1214 ЦК України і вважає, що відповідачка зобов'язана сплатити позивачу проценти за користування чужими грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного Банку України, яка в період з 13 серпня 2013 року до 15 квітня 2014 року становила 6,5 %, а з 15 квітня 2014 року складає 9,5 %. За розрахунками позивача загальний розмір процентів за користування чужими грошовими коштами складає 245,12 грн. і загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 7210,12 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь вищезазначену суму заборгованості, а також судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн. В подальшому позивач збільшив розмір позовних вимог і зазначив, що для захисту свого порушеного права він був змушений звернутися до фахівця у галузі права - фізичної особи - підприємця [PERSON], яким було складено та подано позовну заяву до суду, за що позивачем було сплачено 500,00 грн. Вважає понесені ним витрати на правову допомогу збитками і на підставі ст.22 ЦК України просить їх стягнути з відповідачки. Усього просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість в розмірі 7710,12 грн. та судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн. До початку судового засідання представник позивача Маслов С.С. надав заперечення в яких посилається на те, що зокрема позовні вимоги грунтуються на тому, що 11 жовтня 2013 року позивач сплатив відповідачу кошти у розмірі 6965,00 грн., як передплату за оренду землі, що підтверджується випискою банку. Договір оренди землі в реєстрі речових прав, між позивачем та відповідачем відсутній. Зі сторони відповідача не має зацікавленості у взаємному співробітництві. Землею відповідача ТОВ «Квадро Земля» не користувалося. Тому, з посиланням на норми ст.. 1212 ЦК України на думку позивача відповідач зобов'язаний повернути сплачені йому гроші. А згідно до положень ч.2 ст.1214 ЦК України, ст..536, ч.1 ст.1048 ЦК України повинен сплати ще й проценти за користування грошима та послуги за надання правової допомоги. Вважає вказані позовні вимоги незаконними, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що згідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку TOB «Квадро Земля» за 4 квартал 2013 року за порядковим номером 16, податковий номер [NUMBER], сума нарахованого доходу - 6965,00 грн., сума виплаченого доходу -5920,25 грн., сума утриманого податку - нарахованого 1044,75 грн., перерахованого -1044,75 грн., а згідно до виписки з особового рахунку від 10.10.2013 року в графі [PERSON] у відділенні Дніпропетровської філії «Ощадбанку» на підставі платіжного доручення в графі «дебіт» значиться сума 5920,25 грн., в графі «Призначення платежу» вказано - «Оплата за оренду паю згідно договору № 18 від 05 жовтня 2012 року без ПДВ» Згідно до вказаного документу відповідачу було нараховано: 5920,25 гр. без ПДВ. З огляду на вказані докази, надані позивачем, вбачається що між відповідачем та позивачем укладалися договори оренди належних відповідачу земельних паїв. Договори були виготовлені позивачем у двох примірниках. До договорів додавався акт приймання -передачі земельної ділянки та копії правовстановлюючих документів на землю. Зазначені документи були підписані відповідачем та на вимогу позивача надані йому для вчинення держреєстрації. Як вбачається з банківської виписки призначенням платежу була оплата за оренду паїв за на підставі договору № 18 від 05 жовтня 2012 року. Отже, ні про яку передплату мова не велась, а була проведена плата за оренду землі за 2013 рік. А у звіті позивача до податкової вказані платежі фігурують у 4 кварталі 2013 року, тобто як звіт позивача за фінансову діяльність за 2013 рік. Там же нараховані та сплачені за відповідача податки з доходів від оренди паю. Таким чином, твердження позивача про безпідставність набуття позивачем грошей не відповідає дійсності та спростовується наданими ним же самим доказами. В наданих позивачем матеріалах відсутні докази отримання відповідачем грошових коштів та їх сума. Також відповідач сам не обробляє свою земельну ділянку та не збирає з неї врожай, а лише здає її в оренду, за що отримує гроші з яких платником (орендатором) сплачується податок. До теперішнього часу про те, що вказані договори не зареєстровані в реєстрі і позивач не користується земельною ділянкою, чи користується, відповідачу нічого відомо не було. Твердження позивача, що з боку відповідача не має зацікавленості в співробітництві ні чим не доведене, тому також є безпідставним. Безпідставним є посилання позивача на норми ст..509 ЦК України, яка передбачає: «Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.» Позивач не є кредитором, а відповідач не є боржником, оскільки позивач сплатив гроші за оренду земельного паю, після того, як відповідач підписав договір та передав йому всі документи та землю. Згідно до ст..510 ЦК України: «Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор; у зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб; якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.» Більше ніяких дій чи зобов'язань, окрім передбачених договором оренди земельного паю, відповідач перед позивачем не має. Між позивачем та відповідачем зовсім інші правовідносини які регулюються іншими нормами права. З огляду на вказане незаконними є і посилання позивача на ст.. 1214 ЦК України, якою зокрема передбачено: « Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу)» оскільки підставою для отримання грошей був укладений договір оренди. Крім того ст.. 1215 ЦК України передбачено, що: «Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.». Оскільки з огляду на положення ст.. 10,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, вважає, що позивачем не були доведені ті правові підстави на яких грунтується позов, норми закону, на які посилається позивач не врегульовують вказані ним відносини, тому вважає позов незаконним та необгрунтованим. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. У судовому засіданні представник позивача Хижняк Л.Ф. позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить їх задовольнити. Також зазначила, що насправді договору оренди землі з відповідачкою не укладалося, у виписці з особового рахунку посилання на такий договір зроблено у зв'язку з допущеною бухгалтером помилкою. Такий договір начебто укладений з іншим орендарем. Відповідачка в судове засідання не з'явилася по невідомим суду обставинам. До початку відкритого судового засідання представник відповідача [PERSON] надав заву про можливість розгляду справи за його відсутності. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: виписка з особового рахунку від 10 жовтня 2013 року; письмова вимога позивача до відповідача про повернення грошових коштів від 24 березня 2014 року; податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь податку і сум утриманого з них податку; правовстановлюючі документи позивача; квитанція про сплату судового збору; договір про надання юридичних послуг від 21 квітня 2014 року та Акт приймання-передачі наданих послуг від 06 травня 2014 року; відповідь управління держаземагенства у Синельниківському районі Дніпропетровської області від 01.08.2014 року згідно якої інформація про реєстрацію договору оренди земельної ділянки відповідача з ТОВ «Квадро Земля» відсутні; лист Роздорвської селищної ради від 14.07.20147 року згідно якого інформація про реєстрацію договору оренди земельної ділянки відповідача з ТОВ «Квадро Земля» відсутні, однак в селищній раді знаходиться копії договорів оренди земельних часток (паїв), укладені між СФГ «Роман» та відповідачем; лист Синельниківської районної державної адміністрації від 21.07.2014 року згідно якого право ведення договорів оренди земельних ділянок покладалось на територіальні органи Держземагентсва та рада даною інформацією не володіє. Таким чином, суд, заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що отримана відповідачем сума грошових коштів повинна бути позивачу повернута на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки позивачкою ця сума була отримана без достатньої правової підстави. У відповідності до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту зазначеної норми закону випливає, що безпідставно набутим майном є майно, яке було набуте особою поза будь-якою підставою, тому у разі наявності між сторонами договірних правовідносин, казати про безпідставність набуття такого майна не можна. Як вбачається з Виписки з особового рахунку, на рахунок відповідачки [PERSON] позивачем ТОВ "Квадро Земля" були перераховані грошові кошти в розмірі 5920,25 грн. в рахунок оплати за оренду земельного паю згідно договору № 36 від 05 жовтня 2012 року. Зазначена виплата була здійснена 11 жовтня 2013 року. Факт сплати позивачем податку з доходів фізичних осіб доводиться податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь податку і сум утриманого з них податку. Отже, із наданих позивачем суду документів вбачається, що договір оренди земельної ділянки був укладений між сторонами 05 жовтня 2012 року, у зв'язку з чим отримані позивачкою грошові кошти не можна вважати безпідставно набутим майном, оскільки отримані вони як плата за оренду земельного паю на підставі відповідного договору і той факт, що суду не надано самого договору оренди земельної ділянки, не свідчить про відсутність такого договору, оскільки факт його наявності підтверджується вищенаведеними доказами. Також суд звертає увагу на те, що договір між сторонами укладений 05 жовтня 2012 року, а виплата орендної плати здійснена 11 жовтня 2013 року, тобто через рік після укладення договору оренди земельної ділянки, що ставить під сумнів правдивість посилань позивача на його не перебування у договірних правовідносинах з відповідачкою та невикористання ним земельної ділянки, тим більше, що факт невикористання позивачем земельної ділянки не може свідчити про відсутність укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки. Необгрунтованими є і посилання відповідача на те, що в реєстрі речових прав договір оренди землі відсутні. Так, у Постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі №6-118цс13, зазначено, що згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підставі статті 20 Закону України "Про оренду землі" укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації і право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов і одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не може визнаватися обставиною для визнання його недійсним. Отже, сама по собі відсутність державної реєстрації договору оренди земельної ділянки не свідчить про те, що такий договір не був укладений, оскільки факт його укладення пов'язаний саме з досягненням сторонами згоди з усіх істотних його умов, а не з фактом його державної реєстрацієї. Не знайшли свого підтвердження посилання представник позивача на факт укладення відповідачкою договору оренди земельної ділянки не з позивачем, а з іншою особою, оскільки жодного доказу з цього приводу суду надано не було. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що відповідачка отримала вищезазначені грошові кошти на підставі укладеного між нею та позивачем договору оренди земельної ділянки, тому вона є їх власником і стягнення з неї таких коштів буде суперечити як вимогам діючого законодавства України, так і вимогам міжнародних актів, визнаних Україною. Так, у відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У ч.1 ст.321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У зв'язку з вищевикладеним, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Необгрунтованими є і позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача шкоди, завданої останньому внаслідок оплати правових послуг в розмірі 500,00 грн., оскільки згідно ч.3 ст.79 ЦПК України такі витрати належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, і порядок їх відшкодування регулюється ст.88 ЦПК України, у зв'язку їх не можна вважати збитками в розумінні ст.22 ЦК України. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідачки не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed