Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до Сахнівської сільської ради Менського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Мотивувала свій позов тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON], згодом, а саме [INFO] року, помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Спадкоємцем першої черги за заповітом на спадкове майно є позивач. Інших спадкоємців нема. Позивач як спадкоємець за заповітом звернулась до Менської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. В зв'язку з цим, позивач звернулась до Менського районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явилась, у своїй позовній заяві просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Сахнівської сільської ради Менського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. За таких обставин, справу можливо розглянути без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено судом, [INFO] року в м. Чернігові померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Згодом, а саме: [INFO] року в с. Лугове Менського району Чернігівської області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] за життя були подружжям, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] Спадкоємцем за заповітом на спадкове майно є позивач [PERSON] що підтверджується копією заповіту (а.с. 9). Звернувшись до Менської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що свідчить наявна в матеріалах справи постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2975/02-31 від 15.12.2016 (а.с.44). Згідно із законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" кожна сільська рада вела за встановленими формами по господарські книги (ст. 13 даного закону). Відповідно до довідки-витягу з погосподарської книги № 1053 виданою 19.12.2016 року Сахнівською сільською радою Менського району Чернігівської області зазначено, що станом на 15 квітня 1991 рік, в будинку по [ADDRESS], були зареєстровані та проживали [PERSON] - голова домогосподарства та [PERSON] - член домогосподарства. Згідно п. 6 (а) постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військові службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Таким чином, право власності на майно колгоспного двору, що розташоване в [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Встановлено, що будівництво будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1922 року. У даному кодексі відсутні положення щодо обов'язкової державної реєстрації новозбудованого домогосподарства та положення, які б регулювали відносини пов'язані з колгоспними дворами. Оскільки у судове засідання надана довідка відповідно до якої житловий будинок з надвірними будівлями, [ADDRESS], був господарським двором станом на 15 квітня 1991 рік, то відносини мають регулюватися положеннями Цивільного кодексу Української радянської соціалістичної республіки у редакції 1963 року (далі ЦК УРСР). Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року зазначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок" право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З введенням в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до довідки № 100 виданої КП «Чернігівське МБТІ Чернігівської обласної ради» від 11.11.2016 слідує, що станом на 31.12.2012 право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] Технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] виготовлено 09.11.2016 (а.с. 15-19). Згідно із звітом про оцінку майна житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] має загальну вартість 13009 грн. 00 коп. (а.с. 20-28). На підставі викладеного,

Outcome: approved