Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

03.09.2014 року представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" звернувся в Миколаївський районний суд Львівської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № LVH9GА0000000147 від 18.03.2008 року [PERSON] 18.03.2008 року отримала кредит у розмірі 29144.00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.03.2028 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний: платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору третя особа зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованності позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором третя особа станом на 02.06.2014 року має заборгованість - 78052.84 [Долар США], яка складається з наступного: 24405.96 [Долар США] - заборгованість за кредитом;18900.86 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 594.64 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 30414.52 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 21.06 [Долар США] - штраф (фіксована частина), 3715.80 [Долар США] - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 18.03.2008 року уклали договір іпотеки № LVH9GА0000000147. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 79.10 м2, житловою площею 51.00 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 173 215 грн. 00 коп. На підставі вищенаведеного просить суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на квартиру загальної площею 79.10 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи, просить його задоволити, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача на підставі ч. 2 ст.158 ЦПК України. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 18.03.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір № LVH9GА0000000147 від 18.03.2008 року та отримала кредит у розмірі 29144.00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.03.2028 року. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 18.03.2008 року уклали договір іпотеки № LVH9GА0000000147. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 79.10 м2, житловою площею 51.00 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.10.2007 року вищевказана квартира належить відповідачу на праві власності. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порядок розрахунків [PERSON] встановлений графіками погашення кредиту та відсотків, які є невід'ємною частиною кредитного договору. Долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості за договором кредиту встановлено, що [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № LVH9GА0000000147 від 18.03.2008 року, у зв'язку з чим в неї станом на 02.06.2014 року виникла заборгованість на суму: 78052.84 [Долар США], яка складається з наступного: 24405.96 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 18900.86 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 594.64 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 30414.52 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 21.06 [Долар США] - штраф (фіксована частина), 3715.80 [Долар США] - штраф (процентна складова). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Пунктом 16.7.1 договору іпотеки від 18.03.2008 року визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадкау, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань, предбачених крежитним договором, якщо вони не будуть виконані. Відповідно до ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. В матеріалах справи міститься повідомлення від 12.04.2014 року №30.1.0.0/2-391 з вимогою повернути суму за кредитним договором зі сплатою процентів. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно із ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно із ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п.39 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Пунктом п.43 вищевказаної Постанови передбачено, що за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, суд ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Таким чином, суд вважає, що у зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, у ПАТКБ "ПриватБанк" виникло право на захист свої порушених прав, а тому є підстави для задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд відмовляє позивачу в частині виселення [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS], оскільки позивачем не представлено суду довідки про склад сім'ї та реєстрації осіб за адресою предмету іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved