Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач 25.02.2020 року звернувся до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2016 року з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно , однак не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що з часу, що минув після ухвалення рішення, значно погіршилось його матеріальне становище, 10.09.2017 року він був звільнений з військової служби у запас ( у зв`язку з закінченням контракту), на теперішній час не має постійного місця роботи, а також змінилось його сімейне положення, має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] на утримання якого також сплачує аліменти. На підставі викладеного, позивач просить змінити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] та стягувати аліменти в твердій грошовій формі в розмірі 1200 гривень , щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не з`явився , подавши клопотання розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явилась, у попередньому судового засіданні позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити , оскільки витрати на утримання дитини є значними, позивач знаходиться у працездатному віці, має підробіток, однак будь-якої допомоги, окрім аліментів на утримання дитини не надає, а отже вона самостійно не в змозі забезпечити дитину всім необхідним для їх гармонійного розвитку. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 19 травня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №450 було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього - сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області від 04.04.2013 року. Відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.07.2016 року, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно , однак не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено в судовому засіданні і не заперечувалось сторонами неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] . Як вбачається з запису у трудовій книжці [PERSON] 10.09.2017 року звільнений з військової служби у запас ( у зв`язку із закінченням контракту), інших відомостей про його працевлаштування в трудовій книжці не вбачається. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Глухвіського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 30.06.2017року вбачається що [PERSON] є син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України,обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі за № 143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже враховуючи що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані, не суперечать фактичним обставинам справи , а зміна його матеріального та сімейного становища знайшла своє підтвердження в суді, і відповідачем доказів зворотнього не надано. Крім того , при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Визначений розмір аліментів в сумі 1200 грн. щомісячно, на дитину, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Визначаючи тверду грошову суму аліментів суд бере до уваги величину прожиткового мінімуму для дитини віком більше 8 років на 2020 рік, що відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" передбачено розмір прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років, який складає: з 1 січня 2020 року - 2218 грн., з 1 липня 2020 року - 2318 грн., з 1 грудня 2020 року - 2395 грн.. Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст. 7 СК України. Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Враховуючи встановлені судом обставини та вищевикладені вимоги закону, суд вважає,що розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , має бути змінений шляхом зміни способу їх присудження, а саме з частки від доходу (заробітку) на тверду грошову суму в розмірі 1200 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при зміні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", тобто в сумі 840 грн 80 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст.51 Конституції України, ст.ст. 141, 180, 181, 192 СК України,

Outcome: approved