Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

позов мотивований тим, що 22.11.2017 року в м. Миколаєві, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем «DAF» держномер [NUMBER] яким керував [PERSON] та який належав ФОП [PERSON], внаслідок чого автомобіль останньої отримав механічні пошкодження. 04.01.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області виніс постанову, відповідно до якої [PERSON] був визнаний винним у скоєнні даного ДТП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу. Пошкоджений автомобіль «DAF» держномер [NUMBER] на момент ДТП був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «Теком» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 118-17 Д/Т/АТ від 24.04.2017 року. Відповідно до страхового акту № 120 від 31.01.2018 року, висновку № 6114 від 27.01.2018 року позивач сплатив страхувальнику за його заявою суму страхового відшкодування у розмірі 23 928,32 грн, що підтверджено відповідним платіжним дорученням. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «ВМW 316» держномер [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у зв'язку з чим 12.07.2018 року на підставі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатила ПрАТ СК «Теком» страхове відшкодування в розмірі 13 954,68 грн. (сума матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) згідно висновку № 6114 від 27.01.2018 року. Таким чином, різниця між фактичними витратами по договору страхування та розміром страхового відшкодування, отриманого від ПрАТ «УСК «Княжа» складає 9 973,64 грн. (23 928,32 - 13 954,68 = 9 973,64). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 993, 1192, 1194 ЦК України позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ СК «Теком» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, без врахування зношеності майна - 9 973,64 грн. та судовий збір. В судовому засіданні представник ПрАТ «СК «Теком» - адвокат Громова А.О. приймала участь в режимі відео конференції і позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся повісткою, надісланою рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації проживання. Відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 22.11.2017 року о 07.35 год. в м. Миколаєві по вул. Пушкінській водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись у правій смузі руху, при зміні напрямку руху ліворуч, не впевнився у безпечності маневру та допустив зіткнення з автомобілем «DAF» держномер [NUMBER] яким керував [PERSON], який рухався у попутному напрямку. Внаслідок ДТП обидва транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України. Автомобіль «DAF» держномер [NUMBER] яким в момент ДТП керував [PERSON], належав ФОП [PERSON] (а.с. 11) Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 04.01.2018 року у справі № 127/25683/17 [PERSON] було визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 9). Пошкоджений автомобіль «DAF» держномер [NUMBER] на момент ДТП був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «Теком» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 118-17 Д/Т/АТ від 24.04.2017 року (а.с. 30-35). Відповідно до страхового акту № 120 від 31.01.2018 року (а.с. 10), висновку № 6114 від 27.01.2018 року (а.с. 14-19) сума страхового відшкодування, що підлягала сплаті, становила 23 928,32 грн. (а.с. 10). Позивач сплатив страхувальнику за його заявою суму страхового відшкодування у розмірі 23 928,32 грн, що підтверджено відповідним платіжним дорученням від 15.02.2018 року (а.с. 41). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON], водія автомобіля «ВМW 316», держномер [NUMBER], була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (а.с. 40), у зв'язку з чим 12.07.2018 року на підставі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатила ПрАТ СК «Теком» страхове відшкодування в розмірі 13 954,68 грн. (сума матеріального збитку) згідно висновку № 6114 від 27.01.2018 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник ПрАТ СК «Теком» зазначав, що різниця між фактичними витратами по договору страхування та розміром страхового відшкодування, отриманого від ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» складає 9 973,64 грн., тому на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1194 ЦК України ТОВ «СК «Теком» набуло право вимоги до [PERSON], який відповідальний за збиток, в межах фактичних затрат. Суд вважає таке твердження необґрунтованим. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Така позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц. Таким чином, вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону. Розмір завданої шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика (розмір матеріальної шкоди 13 954,68 грн., вартість відновлювального ремонту - 34 132,60 грн., ліміт відповідальності - 100 000 грн.). В даному випадку деліктні правовідносини поєдналися з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди в порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. В даному випадку страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування - ПрАТ СК «Теком», реалізував право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», та звернувся в позасудовому порядку до страховика, у якого [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» і страховик виплатив страхове відшкодування у визначеному ним розмірі. Посилання позивача на ст. 1194 ЦК України є безпідставним, оскільки покладення обов'язку на [PERSON] з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту прав наведені в ст. 16 ЦК України. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведені обставини і те, що позивач не довів своїх позовних вимог, а також що його права були порушені відповідачем, в задоволенні позову ПрАТ СК «Теком» слід відмовити. Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed