Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме квартири, гаражу, торгового контейнеру, боргових зобов'язань подружжя. Позовні вимоги мотивовано тим, що він з 21 серпня 1993р. перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON], який було розірвано 14.05.2013 р. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні стосунки сторони припинили, хоча і проживають в одній квартирі тому, що іншого житла позивач не має, спільного господарства не ведуть. Під час шлюбу сторонами було придбано спільною працею та коштами наступне нерухоме майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності, а саме: квартира [ADDRESS]; гараж [ADDRESS]. Також в 2007 р. сторонами було придбано та встановлено торгівельний контейнер [NUMBER] за суму еквівалентну 4800 доларам США, даний контейнер знаходиться на ринку "Урожай". Для придбання та облаштування даного торгівельного контейнеру позивачем було отримано у ВАТ "Райффазен банк Аваль" кредит на споживчі цілі в сумі 8160,00 доларів США, з яких 4800 доларів США було використано на придбання самого контейнера та його облаштування на ринку, решта суми було потрачено на придбання товару для торгівлі в ньому. В період шлюбу позивач вчасно сплачував згідно графіку необхідні платежі по цьому кредиту. Після розірвання шлюбу залишок заборгованості по кредиту станом на 21.06.2013р. становить 3328,88 доларів США. Згідно курсу НБУ на день подання позову сума боргу становить 26607,74грн. Одержані за кредитним договором № 014/035-23/50202 від 26.07.2007р. 8160 доларів США було використано на задоволення потреб сім'ї і за їх рахунок було придбано торгівельний контейнер, який було облаштовано на торговому місці ринку "Урожай" та товари на потребу сім'ї. Позивач зазначає, що борг по кредиту у сумі 3328,88 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 26607,74 грн., який було ним оплачено після розірвання шлюбу, теж підлягає поділу між ними порівну, тобто по 13303,87 грн. кожному. По кредитному договору позивач є боржником перед Банком-кредитором і він має вносити ці кошти банку, кредитор не надає згоди на заміну боржника, тому половина суми боргу, на думку позивача, має бути стягнута з відповідача на його користь. [PERSON] просив поділити майно подружжя наступним чином: - визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; - визнати об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] гараж [ADDRESS]; - визнати за ним право приватної особистої власності на торгівельний контейнер [NUMBER] , що знаходиться на ринку "Урожай" м. Вінниці та виділити його позивачу у натурі, стягнувши з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості її частки; - стягнути з [PERSON] на його користь 13303,87грн. для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 014/035-23/50202 від 26.07.2007р.; - стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. 15.11.2013 року відповідач [PERSON] подала до суду позов до [PERSON] з аналогічними підставами про поділ майна подружжя, який ухвалою суду від 28.03.2014р. було об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] про поділ майна подружжя. Відповідач [PERSON]просила поділити ту ж квартиру, гараж, автомобіль, рушницю, меблі, стягнути половину витрат за приватизацію земельної ділянки, на ремонт квартири, за комунальні платежі, газ та електроенергію. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] з 21.08.1993р. до його розірвання, 14.05.2013р. ними було придбано квартиру [ADDRESS] та просить визнати за нею право власності на вказану квартиру з відповідніми господарськими будівлями. [PERSON] зазначила, що квартира потребувала капітального ремонту і 28.03.2004р. вона позичила кошти в сумі 25000,00 грн. у [PERSON], про що вона дала йому розписку. Кошти зобов'язалась повернути на вимогу, до цього часу кошти нею не повернуто. За ці кошти та допомогою своїх батьків, нею був зроблений ремонт в зазначеній квартирі, а саме: придбані та встановлені двері вартістю - 8000грн., вікна - 4600грн., плитка 27=875,00грн., ламінат-3000грн., вхідні двері -2130грн., газова плита-1710грн., газовий котел - 6300грн. та устаткування до нього на суму 3580,00 грн. Також, за виконані ремонтні роботи, з позичених коштів [PERSON] було сплачено 8800,00грн. Загальна вартість ремонту та облаштування квартири становить 49795грн., які, на думку [PERSON], підлягають поділу порівну. В 2003р. відповідно до договору дольової участі в будівництві, [PERSON] був придбаний гараж [ADDRESS]. Даний гараж просить залишити [PERSON], стягнувши з нього на її користь компенсацію - половини його вартості. В період шлюбу сторонами була отримана земельна ділянка площею 0,1200га, за адресою: [ADDRESS], яка за домовленістю між ними, була приватизована на [PERSON] [PERSON] було витрачено 3 800грн. на приватизацію земельної ділянки, в результаті чого вона просить стягненню з [PERSON] половину цієї суми. Під час спільного життя [PERSON] придбав автомобіль марки "MercedecVito", державний номер [NUMBER], який перебуває у його володінні та користуванні, тому просить стягнути половину його вартості на її користь. Також за час спільного проживання сторонами було придбано рушницю, вартістю 400 дол. США., яку [PERSON] просить залишити позивачу, а на її користь стягнути половину її вартості. Крім зазначеного вище майна за час шлюбу сторонами також було придбано: спальний гарнітур-14000грн.;кухня-5000грн.; холодильник-2550грн.; прихожа-3000грн.; телевізор - 4000грн.; магнітофон-2000грн.; видеомагнітофон- 2400грн. Враховуючи те, що спальний гарнітур, телевізор, магнітофон та відеомагнітофон перебувають у користуванні [PERSON], [PERSON], просить визнати це майно його власністю, стягнувши з нього на її користь компенсацію - половину їх вартості в розмірі 11200грн., а за нею визнати право власності на кухню, холодильник, прихожу, стягнувши з неї на користь [PERSON] 5275,00грн. Також [PERSON] зазначила, що протягом останніх 2 років [PERSON], проживаючи в квартирі, не сплачував комунальні платежі за послуги, дані платежі були оплачені нею за власні кошти в сумі 3699,31грн., тому вона просить стягнути половину даної суми з [PERSON], а також судові витрати. В судовому засіданні 11.04.2014р. [PERSON] збільшила свої позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] витрат за комунальні платежі, газ та електроенергію з 1 849,65грн. до 2325,09 грн., обґрунтовуючи це тим, що нею за січень, лютий, березень 2014р. сплачено ще за комунальні послуги 950,88грн., половину, яких в сумі 475,44 грн., слід стягнути теж з [PERSON] додатково до раніше заявлених вимог. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Зазначивши, що відповідач-позивач [PERSON] виступала поручителем по договору поруки за кредитом, який [PERSON] було отримано та витрачено в інтересах сім'ї і борги за ним є об'єктом поділу, та запропонувавши варіант поділу майна подружжя, який визначено у його позові, лише в частині торгівельного контейнеру [NUMBER], враховуючи, що він находиться у володінні та розпорядженні відповідача [PERSON], яка отримує від цього дохід, залишити в натурі їй, стягнувши з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію ? його вартості в сумі 19061грн., яка визначена відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи та судові витрати за проведення експертизи 735грн. та судовий збір 3441,00грн. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] позивач-відповідач та його представник не визнали. Пояснивши суду, що визнати право власності на всю квартиру за [PERSON] без стягнення з неї на його користь грошової компенсації вартості ? частки є незаконним та необґрунтованим позбавленням його житла та права власності, іншого житла він не має. З варіантом розподілу гаражу були б згідні, якби відповідач-позивач [PERSON] оформила належним чином документи на нього, проте в даний час не може сплатити їй половину його вартості, так як правоустановчі документи на гараж [PERSON] належно до вимог ЦК України не оформила та не зареєструвала право власності у реєстрі, хоча об'єкт існує і готовий будівництвом повністю. Щодо витрат на приватизацію земельної ділянки, то [PERSON] поніс їх особисто, платив приблизно 250грн.за виготовлення документації і все, жодних доказів того, що нею витрачено будь-які кошти для цього відсутні. Також додали, що автомобіль марки "MercedecVito", державний номер [NUMBER] не є об'єктом поділу, так як не належить [PERSON] на праві власності та ніколи не належав, був придбаний його батьками та відповідно оформлений на його матір, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Щодо відшкодування вартості рушниці позивач-відповідач та його представник заперечували, оскільки дійсно [PERSON] була придбана рушниця в період шлюбу, але вона йому була подарована, і зареєстрована в установленому порядку, з її вартістю визначеною [PERSON] не згідні. Щодо відшкодування половини вартості витрат на ремонт та облаштування квартири в сумі 24897,50грн. категорично заперечили, зазначивши, що ремонт відбувався у шлюбі в 2005р. і [PERSON] особисто своєю працею проводив більшу частину ремонтних робіт, він особисто фінансував витрати на придбання необхідних будівельних та витратних матеріалів, він давав кошти дружині на придбання котла, вікон та іншого будівельного устаткування, так як він з метою заробити кошти спеціально виїжджав за кордон та там працював будівельником. Про будь-які позики дружиною у будь-кого коштів для ремонту він не знав, та дружина його про це до відому не ставила. Про боргову розписку від 28.03.2004р. йому стало відомо лише в 2014р. під час розгляду даної судової справи. Чи брала кошти [PERSON] в борг у [PERSON] і з якою метою позивачу-відповідачу не відомо, своєї згоди на цю позику він не давав. Вважають, що минули строки позовної давності відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України щодо стягнення цих витрат взагалі. Сплив позовної давності, про застосування якої ними заявлено, є підставою для відмови у цій частині позову. Щодо поділу речей побуту, вони зазначають, що між [PERSON] та [PERSON] склався фактично порядок користування квартирою, позивач-відповідач займає лише одну із трьох кімнату, в якій дійсно знаходиться спальний гарнітур, якій було придбано у 2007р. за 7800,00грн., маленькій телевізор, але їх вартість [PERSON] явно завищена без врахування вжитку і їх вартості на початку, решти майна у нього не має. Додали, що кухня, прихожа та сан.вузол знаходиться в загальному користуванні і якщо виділити меблі у натурі, які там знаходяться, тільки [PERSON], позивач-відповідач фактично не зможе користуватися приміщеннями загального користування. Вважають, що їх слід залишити в загальному користуванні, визначивши ідеальні частки, якщо так бажає [PERSON] Причому звертають увагу, що вартість речей побуту, які пропонує залишити собі [PERSON], занижена. Щодо витрат на комунальні послуги, газ та електроенергію, то позивач-відповідач та його представник вважають, що це питання слід вирішувати не при поділі майна подружжя, оскільки воно регламентується нормами ЖК України, Законом України "Про надання житлово-комунальних послуг", а не СК України. Представник відповідача-позивача [PERSON] позов [PERSON] визнав частково, щодо поділу квартири в ідеальних частках по ? кожному погодився. Щодо торгового контейнеру вважає, що не має доказів, що він перебуває у власності сторін, а тому він поділу не підлягає,щодо стягнення грошової компенсації ? частини сплачених після розірвання шлюбу [PERSON] коштів по кредиту в сумі 13303,87грн. заперечує, посилаючись на відсутність доказів використання кредиту на сім'ю. Про укладення договору поруки [PERSON] як дружини [PERSON], щодо забезпечення цього кредиту, якій отримано в період шлюбу, йому не відомо. Запропонував свій варіант розподілу майна подружжя, який викладено у позові [PERSON], якій він підтримав повністю, з врахування збільшення вимог в частині відшкодування комунальних витрат. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано яке набуло законної сили 14.05.2013р.(а.с.115). З свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 17.09.1997 року Чапаєвською сільською радою народних депутатів Погребищенського району, судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 116). Під час шлюбу сторонами було придбано спільною працею та коштами наступне нерухоме майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності, а саме квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності № 869 від 29.12.2005р.(а.с. 10). Зазначена квартира була ними придбана в період шлюбу на підставі договору дольової участі в будівництві, після прийняття в експлуатацію будинку взамін договору дольової участі було видано свідоцтво про право власності на новостворене майно на ім'я відповідача. Також сторонами по справі було придбано гараж [ADDRESS], що підтверджується договором дольової участі в будівництві від 07.10.2003р., укладеного між ЧПСК "Подолье-Строй" та [PERSON] (а.с. 7-9), проте належним чином право власності відповідно до ст.182 ЦК України не зареєстровано. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, провести поділ гаражу за варіантом, запропонованим [PERSON], з визнанням права власності на гараж є неможливим, так як відсутня державна реєстрація права власності на гараж. Відповідно до правових позицій, викладених Верховним Судом України у справі № 6-65цс12, судом не може бути ухвалено рішення про визнання права власності на гараж, а може бути лише визнано, що цей гараж є об'єктом спільної сумісної власності подружжя на підставі ст.60 СК України. Згідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що поділ квартири слід провести відповідно до вимог ч.1 ст. 70 СК України в ідеальних частках по ? кожному з подружжя [PERSON], оскільки належних вимог про поділ цього майна у натурі зі сплатою відповідної грошової компенсації жодна із сторін не заявила. Відповідно до ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя , якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України, що передбачає ч.4 ст.71 СК України. Під час розгляду справи позивач-відповідач [PERSON] змінив, зазначений ним у позові, спосіб та порядок поділу торгівельного контейнеру та зазначив, що згоден отримати грошову компенсацію вартості ? його частки, а сам контейнер виділити у натурі відповідачу-позивачу [PERSON], так як вона фактично усі роки використовує його та отримує від цього дохід, що підтверджується укладеним нею договором № 4021 від 23.04.2013р. про надання торгового місця на території ринку "Урожай". Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28.02.2014р. № 51/14-21 ринкова вартість торгівельного контейнеру [NUMBER], що знаходиться на ринку "Урожай" м. Вінниці станом на час проведення експертизи становить 38122,00грн., вартість ? частки становить 19061,00грн.( 38122,00 грн.:2= 19061,00грн.) (а.с. 74-77). Суд вважає можливим виділити у натурі зазначений торгівельний контейнер відповідачу-позивачу [PERSON], стягнувши з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки в сумі 19061,00грн., при цьому судом враховано, що до цього часу згідно договору № 4021 від 23.04.2013р. про надання торгового місця на території ринку "Урожай" [PERSON] володіла, розпоряджалась та користувалась цим торгівельним контейнером, а позивач-відповідач [PERSON] погодився отримати грошову компенсацію Як роз'яснено в п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, у результаті придбання подружжям в кредит майна, боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Судом встановлено, що 26.07.2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/035-23/50202, за умовами якого банк надав останньому кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 8160,00 дол. США з процентною ставкою за користування кредитом 13,500% на строк до 25.07.2017 року, згідно графіку надання кредиту (а.с. 11-15). В забезпечення кредитних зобов'язань [PERSON] перед банком між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 117, відповідно до якого остання бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по боргових зобов'язаннях боржника - [PERSON], які виникатимуть з кредитного договору № 014/035-23/50202 від 26.07.2007 року. У випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за договором поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність (а.с. 94-96). Одержане [PERSON] за кредитним договором № 014/035-23/50202 від 26.07.2007р. майно - 8160 доларів США, суд вважає, використано на задоволення потреб сім'ї і за їх рахунок було придбано торгівельний контейнер, який було облаштовано на торговому місці ринку "Урожай" та товари на потребу сім'ї, що доведено позивачем-відповідачем та не спростовано відповідачем-позивачем. [PERSON] дала згоду на отримання цього кредиту та була обізнана про його мету і використання в інтересах сім'ї , так як виступила поручителем за цим договором, що підтверджується змістом п.1.5 договору поруки № 117 від 26.07.2007р. , якій підписано [PERSON] А тому, борг по кредиту у сумі 3328,88 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 26607,74грн. теж підлягає поділу між сторонами порівну, тобто по 13303,87грн. кожному, так як повністю сплачений [PERSON] вже після розірвання шлюбу, що підтверджується довідкою банку та квитанціями банку (3328,88 доларів США х 7,993грн.=26607,74грн.:2=13303,87грн.) (а.с. 16). Що стосується розписки від 28.03.2004р., яка видана [PERSON] [PERSON], про позику в сумі 25000,00грн., жодних доказів позивач [PERSON] про використання цих коштів в інтересах сім'ї суду не надала, як і письмової згоди другого з подружжя [PERSON] на укладення цього договору позики, що свідчить, що цей правочин нею не було укладено в інтересах сім'ї. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У сторін виник спір щодо наявності речей побуту та домашнього вжитку, а саме меблів, які просить поділити відповідач-позивач [PERSON], та їх вартості враховуючи те, що відповідач-позивач [PERSON] та її представник не довели суду та не надала доказів, які б свідчили про наявність спірного рухомого майна, перелік якого наведено [PERSON] у позові без наведення ідентифікуючих ознак, доказів його вартості, яка має бути врахована при поділі, суд вважає за необхідне відмовити відповідачу-позивачу [PERSON] у вимогах до [PERSON] про поділ рушниці, меблів, які зазначені нею у позові, як недоведених. Також суд вважає, що слід відмовити [PERSON] у вимозі до [PERSON] про стягнення витрат за приватизацію земельної ділянки у сумі 1900,00грн. як недоведених, жодних доказів понесення таких витрат [PERSON] та її представником суду не надано. Відповідач-позивачем [PERSON] та її представник також не надано жодного доказу набуття подружжям у період шлюбу автомобіля марки "MercedecVito", державний номер [NUMBER], а тому він не є об'єктом поділу, так як не належить на праві власності жодному з подружжя, оскільки був придбаний матір'ю позивача [PERSON] та відповідно оформлений на матір позивача-відповідача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.231). Відповідно до ст. 256 ЦК України 2003р. позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, відповідно до ст. 257 ЦК України 2003р. загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заява [PERSON] про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо вимог [PERSON] про стягнення половини витрат на ремонт і облаштування квартири в сумі 24897,50грн. є підставою для відмови у позові в цій частині відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України. Тому, суд не бере до уваги пояснення в судовому засіданні свідка [PERSON] Щодо розподілу витрат за комунальні платежі, використані газ та електроенергію та стягнення половини їх вартості у сумі 2325,09грн. з [PERSON], то суд вважає, що ці вимоги не підлягають розгляду з підстав, передбачених СК України, за якими пред'явлено позов, вони регламентуються іншими правовими підставами та нормами ЖК України, Закону України "Про надання житлово-комунальних послуг", а тому до задоволення з підстав,передбачених СК України під час розгляду позову про поділ майна подружжя, не підлягають і з підстав СК України у цій частині [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 441 грн. судового збору та 735 грн. витрати на оплату експертизи, які документально підтверджені (а.с. 85). На підставі викладеного і

Outcome: approved