Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У липні 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 27 липня 2006 року між АКБ "Райффайзен Банк Аваль" правонаступником якого є АТ "ОТП Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір № ML-009/588/2008. Відповідно до умов даного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 33 350 дол. США, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 10,5% річних, строком до 27 липня 2021 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором. 26 листопада 2013 року між ПАТ "ОТП БАНК" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ "ОТП Банк" передало позивачу право грошової вимоги за договором № ML-009/588/2008 від 27 липня 2006 року. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору в сумі 672 570 грн. 93 коп., в тому числі: - 25 207, 56 дол. США, що еквівалентно 552 458 грн. 96 коп. - залишок заборгованості за кредитом ; - 120 111 грн. 97 коп. - пеня за прострочення виконання зобов'язань. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні 16.12.2015 року відповідач позовні вимоги визнав частково, просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 листопада 2013 року між ПАТ "ОТП БАНК" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ "ОТП Банк" відступив на користь позивача право вимоги заборгованості за договором № ML-009/588/2008 від 27 липня 2006 року (а.с. 34-43). Як вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2006 року між "Райффайзен Банк Аваль" правонаступником якого є АТ "ОТП Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір № ML-009/588/2008 (а.с. 6-10). Відповідно до п. 2, 3 Частини № 1 даного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі 33 350 дол. США, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 10,5% річних, строком до 27 липня 2021 року, а відповідач зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту і сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші зобов'язання, як це зазначено в цьому договорі. 26 травня 2009 року між ЗАТ "ОТП Банк" та відповідачем було укладено Додатковий договір № 1 ( а.с. 11-12), відповідно до умов якого, на період з 27 травня 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого проценту + FIRD. 07 липня 2014 року між [PERSON] та ТОГВ «ОТП Факторинг Україна» укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору № ML-009/588/2008. Відповідно до п. 2.1.1. якої сторони домовилися, що з 07 липня 2014 року та до повного виконання буде використовуватися процентна ставка у розмірі 0, 00. Матеріали справи свідчать, що 21 жовтня та 22 жовтня 2014 року позивачем на ім'я відповідача було направлено досудову вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 28-29). З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачеві кредитні ресурси в повному обсязі, однак, на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, останній, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом сплати відсотків не виконав. У зв'язку з чим станом на 13.07.2015 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 672 570 грн. 93 коп. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), тому у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив норми законодавства та умови кредитного договору. Позивачем було надано розрахунки по заборгованості за вказаним кредитом ( а.с. 24-25), з якими суд погоджується. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідач не спростував розрахунки заборгованості, надані позивачем. Крім того, не були спростовані розрахунки щодо нарахування пені, відносно нарахування якої [PERSON] заперечує. Щодо нарахування пені слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, що є двостороннім правочином. Це добровільне та належним чином оформлене волевиявлення обох сторін, які дійшли згоди стосовно всіх істотних умов, про що свідчать підписи на договорі, як представника позивача, так і відповідача. Пунктом 4.1.1. частини №2 Кредитного договору визначено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання зобов'язання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. Даний пункт договору сторонами не оспорювався. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідача на підставі ст. ст. 526, 611 ЦК України слід стягнути на користь позивача 672 570 грн. 93 коп., а саме: - 25 207, 56 дол. США, що еквівалентно 552 458 грн. 96 коп. - залишок заборгованості за кредитом ; - 120 111 грн. 97 коп. - пеня за прострочення виконання зобов'язань. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 654 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved