Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнюючих позовних вимог від 03.03.2016 року ( Т.2 а.с. 4-5), просить виділити йому в натурі 1/2 частину житлового будинку № 8 у м. Житомирі по провулку Взуттєвому; виділити в натурі 1/2 частину від 27/100 частин нежитлової будівлі за адресою: Житомирська область, м. Малин, вул. Толстого, буд. 2; виділити у власність позивачу автомобіль [NUMBER] та автомобіль [NUMBER], а відповідачу - [PERSON] виділити у власність автомобіль [NUMBER], розподілити судові витрати. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що в період шлюбу за спільні кошти сторонами було набуте вищезазначене майно, проте сторони згоди щодо його поділу не знайшли, тому вимушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнюючих позовних вимог від 16.03.2016 року ( Т.2 а.с.26-30), просить поділити спільне сумісне майно подружжя. В обґрунтування своїх зустрічних вимог зазначила, що позивач в позовній заяві вказав не все майно, яке придбано сторонами під час спільного сімейного проживання, а саме ним не зазначено: ? частини квартири № 93 в м. Житомирі по вул. Леваневського будинку № 64; садовий (дачний) будинок, що розташований за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Буки, садове товариство Відпочинок, масив Бобровський 1, вулиця №748 ; будівельні матеріали у вигляді гаража №90, що розташований у кооперативі Восход у м. Житомирі по провулку 3-му Транзитному. Зазначила, що вона є інвалідом 2 групи та не має можливості проживати із [PERSON] в одному будинку, оскільки між сторонами склались неприязні відносини, та враховуючи те, що іншого житла вона немає, вважає, що житловий будинок № 8 у м. Житомирі по провулку Взуттєвому та частина ( 27/100) нежитлової будівлі за адресою: Житомирська область, м. Малин, вул. Толстого, буд. 2, мають бути виключені із розподілу, оскільки не є об"єктами спільної сумісної власності, а належать її на праві особистої власності. Просила виділити їй у власність автомобіль [NUMBER] та автомобіль [NUMBER], а [PERSON] просить виділити у власність автомобіль [NUMBER]; садовий (дачний) будинок, що розташований за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Буки, садове товариство Відпочинок, масив Бобровський 1, вулиця №748; будівельні матеріали у вигляді гаража №90, що розташований у кооперативі Восход у м. Житомирі по провулку 3-му Транзитному; ? частини квартири № 93 в м. Житомирі по вул. Леваневського в будинку № 64. Просить визнати житловий будинок № 8 у м. Житомирі по провулку Взуттєвому та частину ( 27/100) нежитлової будівлі та земельної ділянки 1823410100:01:004:0094 за адресою: Житомирська область, м. Малин, вул. Толстого, буд. 2 її особистою власністю. Просила стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги. Крім того, просить стягнути із [PERSON] на її користь грошову компенсацію у розмірі 38745,00 грн. за легкові автомобілі. В судовому засідання представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, зустрічні позовні вимоги визнала частково в частині поділу автомобіля [NUMBER]. Зазначила, що сторони набули майно за спільні кошти. При поділі житлового будинку № 8 у м. Житомирі по провулку Взуттєвому просила врахувати 1 та 3 варанти розподілу запропоновані експертом. Відповідач та її представники в судовому засіданні підтримали зустрічні позовні вимоги, просили їх задовольнити. Вимоги позивача визнали в частині виділення позивачу автомобіля [NUMBER], в решті вимог позивача просили відмовити та задовольнити зустрічний позов. При цьому [PERSON] зазначила, що кошти отримані її батьками від продажу будинку, машини, акцій обувної фабрики, відповідач вклала в будівництво будинку по пров. Взуттєвому, 8, крім того коштами допомагали її родичі. Відповідач зазначила, що їздила за кордон в Турцію, 40-50 раз, купувала товар - заробляла кошти. Земельну ділянку купила за кошти від продажу старої хати. Чоловік кошти в будівництво не вкладав, тривалий час був безробітним, певний період часу мав патент на перевезення людей. Будинок по пров. Взуттєвому, 8 та нежитлове приміщення в м.Малині побудовані та придбані за особисті кошти відповідача, тому просила виключити вказане майно з розподілу. Свідок [PERSON] , яка є тіткою відповідача, повідомила, що батьки [PERSON] продали будинок та машину, кошти від продажу вклали в будівництво будинку по пров. Взуттєвому, документи про передачу коштів не складалися, під час передачі коштів свідок присутня не була, але мати [PERSON] зазначала що кошти йдуть на стройку, дані відомості її відомі зі слів батьків [PERSON] Свідок [PERSON] - мати відповідача, зазначила, що вона разом з чоловіком продали дві хати, машину, акції обувної фабрики та кошти від продажу вклали в будинок по пров. Взуттєвому, 8 в м.Житомирі. Свідок [PERSON] зазначила, що купила будинок по вул. Островського, 47 в м.Житомирі у [PERSON] в 1985 році за 15 тис. руб. Свідок [PERSON] сусід сторін по пров. Взуттєвому, зазначив, за адресою пров. Взуттєвий, 8 в м.Житомирі стояв напівзруйнований будинок, там був смітник, подружжя [PERSON] все розібрали та побудували новий будинок. Під час будівництва [PERSON] торгувала, а [PERSON] займався автобусним перевезеннями. Сім»я дуже добра, разом будувались. Свідок бачив як позивач вивозив сміття, навозив землю, будинок будували приблизно 2 роки. Свідок [PERSON]- сусід сторін по пров. Взуттєвому, торгував своїм товаром в м.Малині разом з [PERSON]. Зазначив, що в 90 роках сторони купили земельну ділянку та будували будинок у двох- чоловік та дружина, чоловік возив людей за кордон, сторони їздили разом, мали в м.Малині торгову точку, торгували також разом. Пізніше викупили магазин в м.Малин, бюджет у сторін був спільним, на будівництві були у двох, [PERSON] возив людей за кордон, закуповував товар, продавали товар подружжя разом, потім викупили автобус. Будинок будували 2-2,5 років, разом облаштовували територію, купили мотоблок, садили город. Свідок [PERSON] дочка сторін пояснила, що у 1994 році батьки придбали старий будинок, побудували на його місті новий, своїми руками ніхто нічого не робив, були будівельники, в«їхали в будинок приблизно в 1998 році, всі речі купувались в будинок батьками у двох. В м.Малині був ларьок, пізніше купили ще один, ще пізніше магазин, працювали спільно мати, батько та сама свідок під час літніх канікул. На даний час в магазині працює продавець. Після 1997 року придбали автобус, батько займався перевезеннями; батько посадив біля будинку рози, обробляє город тракторцем. Свідок [PERSON], яка є знайомою сторін з 1996 року, зазначила, що разом із [PERSON] та [PERSON], їздили на їх транспорті в м.Чернівці, купували товар, потім торгували в м.Малин. Після непорозумінь між сторонами, які виникли 1,5-2 роки, тому перестали їздити разом. Зазначила, що її відомо про те, що сторони мали нежитлове приміщення в м.Малин, спочатку це був продуктовий магазин, пізніше продавали одяг, постільну білизну. Пояснила, що [PERSON] і по сьогоднішній день торгує. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 05.08.1978 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований міським відділом ЗАГС м.Житомира, свідоцтво серії І-ТП № 382049( а.с.6 т.1), після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14.10.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Житомир, провулок Взуттєвий, буд. 8 на праві власності належить [PERSON], що підтверджується змістом копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.02.2002 року, виданий на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 14.02.2002 року. /Т. 1, а.с. 96/. Відповідно до акту про право власності на землю, виданого 17.03.1995 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0886 га за адресою м.Житомир, пров. Взуттєвий, 8 ( Т.1 а.с. 121) Право власності на 27/100 частин нежитлової будівлі, що розташовані за адресою: Житомирська область, м. Малин, вул. Толстого (площа Ринкова), 2 на підставі договору купівлі-продажу( Т. 1 а.с. 59) частини приміщення магазину «Будматеріали» від 17.04.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори, належить [PERSON] Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №135213 від 14.09.2005 року, земельна ділянка площею 0,0122 га, кадастровий номер 1823410100:01:004:0094, яка розташована за адресою: Житомирська область, м. Малин, вул. Толстого, 2-а та призначена для комерційного використання, на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2005 року зареєстрованого за № 2894, належить [PERSON]. /Т. 1, а.с. 11/ Зі змісту інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №38486743 від 03.06.2015 року вбачається, що ? частини квартири № 93, яка розташована за адресою: м. Житомир, вулиця Леваневського, буд. 64 на праві спільної часткової власності належать [PERSON]. /Т. 1, а.с. 128,129/, квартиру останній набув на підставі договору купівлі продажу від 03. 07.2002 року( Т.2 а.с.63). Зі змісту копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії САТ 637015, серії САК 132120, серії АМС 063536, вбачається, що автомобіль марки «SSANGYONG Rexton», 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований 19.12.2013 року; автомобіль марки «VOLKSWAGEN Caddy», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований 21.10.2011 року; автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter», 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований 17.07.2008 року є власністю [PERSON]. /Т. 1, а.с. 8-10/. [PERSON] є членом товариства «Відпочинок» в ОСТ масиві «Бобровський 1» та володіє земельною ділянкою 0,06 га №748, що підтверджується довідкою виданою головою правління ОСТ масиву «Бобровський 1» № 25 від 10.07.2014року. /Т.1, а.с. 149/ Згідно до копії дозволу №106, [PERSON] надано право на будівництво, відповідно до виданого йому дозволу адміністрації і профкому №29 від 07.05.1990 року, садового будинку та інших прибудов на земельній ділянці №748, площею 0,06 га. /Т. 1, а.с. 150/ Зі змісту довідки виданої головою гаражного кооперативу «Восход» №40 від 2013 року вбачається, що капітальний гараж №90 по провулку 3-му Транзитному в м.Житомирі на праві власності належить [PERSON] /Т.1, а.с. 55/ Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Зі змісту Кодексу про шлюб та сім"ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В силу ст.ст. 10 ч.3, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки майно житловий будинок та земельна ділянка 0,0886 га за адресою пров. Взуттєвий, 8 у м. Житомирі; 27/100 частин нежитлової будівлі та земельна ділянка несільськогосподарського призначення 0,0122 га, що розташовані за адресою: Житомирська область, м. Малин, вул. Толстого, буд. 2; 3/4 частини квартири [ADDRESS]; автомобіль [NUMBER]; автомобіль [NUMBER]; автомобіль [NUMBER] набуті сторонами під час перебування в шлюбі, з показів свідків сторони мали спільний бюджет, набули майно за спільні кошти, суд визнає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Посилання відповідача на те, що житловий будинок № 8 у м. Житомирі по провулку Взуттєвому та частина ( 27/100) нежитлової будівлі за адресою: Житомирська область, м. Малин, вул. Толстого, буд. 2 та земельні ділянки до них, набуті за особисті кошти [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, не підтверджені належними та переконливими доказами. Наявність квитанцій про оплату будівельних матеріалів [PERSON] не вказує на те, що останні були придбані за її особисті кошти, та саме ці матеріали вкладені в будівництво спірного майна. Свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП [PERSON] від 08.04.1998 року ( Т.1 а.с. 31), довідкою про доходи від 01.07.2015 року виданої [PERSON] (Т.2 а.с 22), змістом трудової книжки (Т.2 а.с.25) підтверджується, що останній здійснював діяльність, був працевлаштований, хоча і впевний період часу не мав доходу, проте вказана обставина не впливає на той факт, що майно придбане в даний період часу є особистим майном будь кого з подружжя. Посилання відповідача на підтвердження набуття особистої власності на покази свідків, суд до уваги не приймає, оскільки свідки [PERSON]- (мати відповідача) та [PERSON] - ( тітка відповідача) перебувають в близьких родинних стосунках з [PERSON] та можуть бути зацікавлені в розгляді справи, свідок [PERSON] повідомила лише про купівлю будинку у [PERSON], що не може бути належним доказом, який вказує на використання коштів від продажу, саме на будівництво будинку по пров. Взуттєвому, 8 в м.Житомирі. Крім того передача грошових коштів не може бути підтверджена показами свідків, а може бути підтверджена лише письмовими доказами. Наданими відповідачем митними деклараціями ( а.с. 133-135) підтверджується факт наявності багажу в вигляді грошових коштів, та не вказує на те, що задекларовані кошти були особистим майном відповідача та використанні для будівництва чи купівлі особистого майна. За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 цього Кодексу). Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України). До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України). Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як обєкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Посилання відповідача на те, що спільним майном подружжя є гараж № 90, який знаходиться в гаражному кооперативі " Восход" в м.Житомирі по провулку 3-му Транзитному в м.Житомирі , побудований сторонами під час шлюбу; що спільним майном подружжя є садовий будинок та інші прибудови розташовані на земельній ділянці №748, площею 0,06 га. в ОСТ масиві «Бобровський 1» Житомирського району с.Буки, суд до уваги не приймає, оскільки належних та переконливих доказів про придбання вказаного майна - гаража та садового будинку чи реєстрацію права власності на них, відповідач суду не надала, а довідка № 40 від листопада 2013 року видана головою вказаного гаражного кооперативу, з якої вбачається, що [PERSON] є власником капітальної споруди (Т.1 а.с. 55) не може бути належним доказом права власності на нерухоме майно. Так само, як і довідка від 10.07.2014 року № 25 ОСТ масиву «Бобровський 1», вказує лише на те, що [PERSON] володіє земельною ділянкою 0,06 га № 748 ( Т.1 а.с. 149), а відповідно до дозволу № 106 останньому дозволено будувати садовий будинок, які не можуть бути належними доказами, що вказують на право власності на садовий будинок та гараж. У разі неможливості поділу гаража та садового будинку, суд міг визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи гаража та будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні мав зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. Проте, жодною зі сторін не надано доказів з зазначенням які саме будівельні матеріали, обладнання та інше майно ( їх найменування) були використані в процесі будівництва (створення майна) - гаража № 90 в гаражному кооперативі "Восход" та садового будинку в ОСТ масиві «Бобровський 1» Житомирського району с.Буки, жодна із сторін не виявила бажання на виділ її вказаного майна із сплатою компенсації частини вартості, так само і не внесено відповідних кошт для компенсації на депозитний рахунок суду, за таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо поділу капітального гаража в вигляді будівельних матеріалів та поділу чи виділення одній зі сторін садового будинку в вигляді будівельних матеріалів. Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України ФОП відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. ФОП, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів( Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.06.2016 року у справі 6-172цс15) Судом встановлено, що майно 27/100 частин нежитлової будівлі та земельної ділянки несільськогосподарського призначення 0,0122 га, що розташовані за адресою Житомирська область м.Малин, вул. Толстого, 2-а [PERSON] набула в період шлюбу, проте, суду не надано доказів про те, що вказане майно набуто за особисті кошти відповідача, що вказане майно набуте саме ФОП [PERSON], за таких обставин, суд приходить до висновку, що вказане майно було придбано за рахунок спільних коштів подружжя та є їх спільною власністю. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Висновком експерта № 216/09-2015 від 16.09.2015 року визначено 4 варіанти поділу в натурі житлового будинку № 8 у м. Житомирі по провулку Взуттєвому, проте суд приходить до висновку, що саме перший варіант розподілу розроблений з найменшими відхиленнями від ідеальних часток по площі будинку і вартості будівель та споруд, та на думку суду є найбільш сприятливим для використання сторонами для їх відокремлення один від одного в усіх аспектах їх взаємовідносин та вважає за можливе виділити: Співвласнику №1 [PERSON] виділити в натурі: - приміщення 1-13 коридор, 20,7 кв.м., вартістю 130 574,00 грн., приміщення 1-14 (кімната) 15,2 кв.м., вартістю 95 880,00 грн., приміщення 1-15 (кімната) 15 кв.м., вартістю 94 619,00 грн., приміщення 1-16 (кімната) 13,2 кв.м., вартістю 83 265,00 грн., приміщення 1-17 (санвузол) 7,2 кв.м., вартістю 45 417,00 грн., приміщення 1-18 (кімната) 20 кв.м., вартістю 126 158,00 грн., приміщення 1-1 (гараж) 51,1 кв.м., вартістю 322 335,00 грн., приміщення 1-2 (сходова клітина) 2,7 кв.м., вартістю 17 031,00 грн. Всього по будинку 145,1 кв.м., вартістю 915 279,00 грн. Господарські будівлі та споруди: приміщення №1-3-2 (1/2 частина огорожі) вартістю 24 945,00 грн., приміщення В (альтанка) вартістю 44 213,00 грн., приміщення Б/1 (34/100 частин сараю «Б»(приміщення Б-5, малюнок №8) вартістю 63 774,00 грн. Всього по будівлям та спорудам вартістю 1 048 211,00 грн. Співвласнику № 2 [PERSON] виділити в натурі: - приміщення 1-6 (веранда) 7 кв.м., вартістю 44 155,00 грн., приміщення 1-7 (коридор) 8 кв.м., вартістю 50 463,00 грн., приміщення 1-8 (кухня) 12,9 кв.м., вартістю 81 372,00 грн., приміщення 1-9 (санвузол) 9,2 кв.м., вартістю 58 033,00 грн., приміщення 1-10 (вітальня) 28,6 кв.м., вартістю 180 408,00 грн., приміщення 1-11 (кімната) 18,3 кв.м., вартістю 115 435,00 грн., приміщення 11-2 (кімната) 14,7 кв.м., вартістю 92 726,00 грн., приміщення 1-3 (пральня) 16,6 кв.м., вартістю 104 712,00 грн., приміщення 1-4 (топкова) 14,4 кв.м., вартістю 90 834,00 грн., приміщення 1-5 (кладова) 10,7 кв.м., вартістю 67 495,00 грн. Всього по будинку 140,4 кв.м., вартістю 885 633,00 грн. Господарські будівлі та споруди: приміщення №1-3-1 (1/2 частина огорожі), вартістю 24 945,00 грн., приміщення У (уборна) вартістю 11 813,00 грн., приміщення Б/2 (66/100 частин сараю «Б» (приміщення Б-1, Б-2, Б-3, . малюнок №8 ) вартістю 123 798,00 грн., Всього по будівлях та спорудам 1 046 189,00 грн. Висновком експерта 378/2б від 25.01.2016 року визначено вартість транспортних засобів станом на 31.05.2014 року, а саме автомобіль [NUMBER] - 503465,15 грн., автомобіль [NUMBER] - 255615,11 грн., автомобіль марки VOLKSWAGEN Caddy д.н.з. АМ2039ВЕ- 209519,92 грн. Сторони не заперечували щодо поділу транспорних засобів шляхом виділу [PERSON] автомобіля [NUMBER] вартістю 209519,92 та [PERSON] автомобіля [NUMBER] вартістю 255615,11 грн. Враховуючи викладене, суд визнає право власності за [PERSON] на автомобіль [NUMBER], та залишає на праві особистої приватної власності на автомобіль [NUMBER] за [PERSON], при цьому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2281,60 грн. компенсації вартості при поділі транспортних засобів автомобіля [NUMBER] та автомобіля [NUMBER]. Транспортний засіб автомобіль [NUMBER] вартістю 503465,15 грн. суд залишає в спільні власності, оскільки присудження компенсації частки у майні можливе лише за згодою сторони, жодна зі сторін не виявила бажання про припинення права власності у даному майні, чи внесення коштів на депозитний рахунок суду для сплати компенсації частини вартості майна. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (далі ЦК України) (частина четверта статті 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної\~сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, в разі, коли жоден з подружжя не вчинив передбачених частиною пятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до висновку експерта № 334/10-2016 від 28.10.2016 року ( Т.2 а.с. 80-101) вбачається, що провести розподіл 27/100 частин магазину "Будматеріали", який розташований в м.Малині, вул. Толстого, 2, відповідно до часток співвласників в розмірі по 1/2 не вбачається можливим, оскільки не дотримано вимог п. 6.1.8 ДБН В.2.2-23:2009 та п. 6.2.1 ДБН В.2.2-9-2009. Враховуючи викладене, а також те, що речі, які судом визнано спільним майном подружжя є неподільними, сторони не виявили бажання на отримання компенсації вартості майна, суд визнає право власності на автомобіль [NUMBER], на земельну ділянку 0,0886 га за адресою пров. Взуттєвий, 8 у м. Житомирі, на 3/4 частини квартири [ADDRESS], на 27/100 частин нежитлової будівлі та земельної дільнки несільськогосподарського призначення 0,0122 га, що розташовані за адресою Житомирська область м.Малин, вул. Толстого, 2-а за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним. Відповідно до заяви на переказ готівки від 21.12.2015 року на суму 1200,00 грн, квитанції № 16 від 12.08.2015 року на суму 5000,00 грн., квитанції про оплату рахунку № 295/918/15 від 17.05.2016 року на суму 6716,10 грн. позивачем проведено оплату витрат на проведення експертиз, та відповідно до ст. 88 ЦПК України вказані витрати підлягають розподілу між сторонами в рівних частинах, за таких обставин суд стягує з відповідача [PERSON] половину вартості проведених експертиз на користь [PERSON] 6458,05 грн. як відшкодування судових витрат. Вимога [PERSON] про стягнення судових витрат на суму 2400,00 грн. не підтверджена документом про її оплату таким чином не підлягає поділу. Відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи, що підтверджується змістом пенсійного посвідчення № [NUMBER], внаслідок чого звільненна від сплати судового збору. Вимога відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не надано доказів про їх оплату, акт приймання робіт вказує лише на об"єм виконаної роботи та не може бути прийнятий судом як належний доказ понесених витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial