Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

18.04.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до фермерського господарства "Багата Нива" про стягнення заборгованості по орендній платі. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька успадкувала належну йому земельну ділянку площею 7,9851 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Єланецької селищної ради Миколаївської області, яку спадкодавець 01.12.2014 року передав в оренду ФГ "Багата Нива" строком на 15 років. Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 05.09.2018 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 14.11.2018 року, вищевказаний договір оренди розірвано. Протягом строку дії вищевказаного договору відповідач допускав істотне порушення умов договору у вигляді систематичної несплати орендної плати протягом 2017-2018 років у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 14595 грн., виходячи з розрахунку 3% від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка станом на 30.01.2019 року становить 243250,62 грн. Враховуючи вищевикладене, просила суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 14595 грн., інфляційні збитки у розмірі 820,96 грн., 3% річних у розмірі 309,73 грн., пеню у розмірі 4400,40 грн. та судові витрати по справі. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивачки у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представники відповідача у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили відкласти розгляд справи. Беручи до уваги положення ч. 2 ст. 210 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті, а також ч. 1 ст. 223 ЦПК України, згідно з якою неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи учасників справи на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Так, відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі ст. 13, 15 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається в письмовій формі. Змістом цього договору є права та обов`язки сторін договору, щодо використання земельної ділянки, визначення розміру орендної плати, порядок і умови її сплати, припинення договору та відшкодування збитків. Як встановлено у ході розгляду справи по суті та вбачається з матеріалів справи, 01.12.2014 року між [PERSON] та ФГ "Багата Нива" укладено договір оренди земельної ділянки площею 7,9851 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Єланецької селищної ради Миколаївської області строком на 15 років, і належала орендодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-МК № 039527 , виданого Єланецькою селищною радою Єланецького району Миколаївської області 29.01.2002 року (а. с.124-127). 18.02.2015 року відомості про вказаний договір внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право №8767790 (а. с. 128). Відповідно до п.п. 5, 8, 9, 11, 13 договору, договір укладено строком на 15 років. Орендна плата вноситься орендарем до 30.12 кожного року у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка на час укладення договору становила 152151,70 грн., тобто 4564,55 грн. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожен день прострочення. [INFO] [PERSON] помер (а. с. 4). Після смерті [PERSON] вказану земельну ділянку успадкувала позивачка, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії [NUMBER] , зареєстрованим в реєстрі за №316 (а. с. 4-6). Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 05.09.2018 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 14.11.2018 року, вищевказаний договір оренди розірвано. Між тим, на думку позивачки, протягом строку дії вищевказаного договору відповідач допустив істотне порушення умов договору у вигляді систематичної несплати розміру орендної плати протягом 2017-2018 років у розмірі 14595 грн. (7297,5 грн.*2), виходячи з 3% від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка станом на 30.01.2019 року становить 243250,62 грн. У зв`язку з викладеним, 15.03.2019 року позивачкою на адресу відповідача направлено претензію про сплату вищевказаної заборгованості зі сплати орендної плати у розмірі 14595 грн., інфляційні збитки у розмірі 820,96 грн., 3% річних у розмірі 309,73 грн. та пеню у розмірі 4093,89 грн. (а. с. 16). Однак, вказана претензія залишена відповідачем без уваги. Зважаючи на те, що вирішити дане питання у позасудовому порядку позивачці не видалось можливим, вона звернулась за захистом своїх порушених прав до суду та просила стягнути з відповідача вищевказану заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 14595 грн., інфляційні збитки у розмірі 820,96 грн., 3% річних у розмірі 309,73 грн., пеню у розмірі 4400,40 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За змістом ст.ст. 1,13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати в установленому розмірі. Разом з тим доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватись належними доказами. Положеннями ст.ст. 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» передбачені права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема, орендодавець зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі», розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству. Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Суд враховує, що належних доказів на підтвердження сплати позивачці орендної плати за користування належною їй земельною ділянкою протягом 2017-2018 років представниками відповідача до суду не надано, тому суд вважає, що у відповідача дійсно виникла заборгованість з виплати орендної плати позивачці. Разом з тим, суд не може погодитись з розрахунками позивачки. Так, при визначені розміру заборгованості з виплати орендної плати протягом 2017-2018 років позивачка виходила з 3% від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка станом на 30.01.2019 року становить 243250,62 грн. (7297,5 грн.*2=14595 грн.). Між тим, пунктом 9 договору оренди землі від 01.12.2014 року визначено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка на час укладення договору становила 152151,70 грн., що складає 4564,55 грн. Тобто, вказаним договором визначено розмір орендної плати у твердій грошовій сумі. Будь-яких дій щодо внесення змін до договору, у відповідності до ст.651 ЦК України та пункту 35 вищевказаного договору, стосовно розміру орендної плати сторонами не вчинено. Відтак, суд вважає, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачкою зі сплати орендної плати у розмірі 9131,11 грн. (4564,55 грн.*2), виходячи із розміру орендної плати відповідно до умов договору оренди від 01.12.2014 року. Також положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Оскільки, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, визначеного в договорі оренди, не сплативши орендну плату у повному розмірі, то позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості також підлягають задоволенню. Таким чином, розмір 3% річних за 2017 рік складає 177 грн. (4564,55 грн.*3%/100%/365*473) та за 2018 рік - 41 грн. (4564,55 грн. *3%/100%/365*108). Загальна сума 3% річних за період 2017-2018 роки, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 218 грн. Що стосується визначення розміру пені, то суд враховує, що відповідно пункту 13 договору оренди сторони передбачили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 2651,97 грн. пені, з розрахунку: за 2017 рік з 31.12.2017 року по 18.04.2019 рік кількість днів прострочення становить 473 днів, а сума пені за вказаний період 2159 грн. (4564,55 грн. х 0,1%/100%*473); за 2018 рік з 31.12.2018 року по 18.04.2019 рік кількість днів прострочення становить 108 днів, а сума пені за вказаний період 492,97 грн. (4564,55 грн. х 0,1%/100%*108). Суд враховує положення ст.21 Закону України «Про оренду землі» та п.10 договору оренди землі, яким передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції та вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню інфляційні збитки за 2017-2018 роки, які розраховуються за формулою: (сума боргу х офіційний індекс інфляції) - сума боргу. Таким чином, інфляційні збитки за 2017 рік складають 616 грн.: січень 2018 року - 4564,55 грн.*101,5/100%-4564,55=68,47 грн.; лютий 2018 року - 4564,55 грн.*100,9/100%-4564,55=41 грн.; березень 2018 року - 4564,55 грн.*101,1/100%-4564,55=50,21 грн.; квітень 2018 року - 4564,55 грн.*100,8/100%-4564,55=36,52 грн.; травень 2018 року - 4564,55 грн.*100/100%-4564,55=0 грн.; червень 2018 року - 4564,55 грн.*100/100%-4564,55=0 грн.; липень 2018 року - 4564,55 грн.*99,3/100%-4564,55=0 грн.; серпень 2018 року - 4564,55 грн.*100/100%-4564,55=0 грн.; вересень 2018 року - 4564,55 грн.*101,9/100%-4564,55=86,73 грн.; жовтень 2018 року - 4564,55 грн.*101,7/100%-4564,55=77,60 грн.; листопад 2018 року - 4564,55 грн.*101,4/100%-4564,55=63,90 грн.; грудень 2018 року - 4564,55 грн.*100,8/100%-4564,55=36,52 грн.; січень 2019 року - 4564,55 грн.*101/100%-4564,55=45,65 грн.; лютий 2019 року - 4564,55 грн.*100,5/100%-4564,55=22,82 грн.; березень 2019 року - 4564,55 грн.*100,9/100%-4564,55=41 грн.; квітень 2019 року - 4564,55 грн.*101/100%-4564,55=45,65 грн. Інфляційні збитки за 2018 рік складають 155,19 грн.: січень 2019 року - 4564,55 грн.*101,0/100%-4564,55=45,65 грн.; лютий 2019 року - 4564,55 грн.*100,5/100%-4564,55=22,82 грн.; березень 2019 року - 4564,55 грн.*100,9/100%-4564,55=41,08 грн.; квітень 2019 року - 4564,55 грн.*101,0/100%-4564,55=45,65 грн.; Всього сума інфляційних збитків, які підлягають стягненню з відповідача становить 771,19 грн. Також позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача на її користь усіх судових витрат по справі. Так, відповідно до ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу надано орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу (а. с. 17) та квитанцію до прибуткового касового ордера від 05.04.2019 року (а. с. 20), із яких слідує, що позивачкою сплачено 7700 грн. в рахунок витрат на правничу допомогу. Вказаний розрахунок витрат на правничу допомогу представниками відповідача не оспорено. Суд вважає розрахунок витрат на правничу допомогу обґрунтованим, співмірним складності справи, витраченого адвокатом часу, обсягу наданих послуг і виконаних робіт. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог 4882,09 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 487,13 грн. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial