Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що вона з серпня 1981 року працювала в Бережанському районному відділі зв"язку на посаді електромонтера станційного обладнання, а в процесі реорганізації підтриємства була переведена на посаду електромеханіка, де протягом багатьох років сумлінно виконувала покладені на неї обов"язки, однак 12 січня 2015 року була звільнена із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, вважаючи своє звільнення незаконним, просила скасувати наказ № 17/к від 12 січня 2015 року про її звільнення з роботи; поновити її на роботі, на посаді електромеханіка електрозв"язку в Бережанську дільницю Тернопільської філії ПАТ "Укртелеком" і стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Додатковою позовною заявою позивачка уточнила свої позовні вимоги, просила поновити її на роботі, на попереднє місце роботи в Тернопільську філію публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Бережани, у комбінований центр телекомунікацій № 142 (м.Тернопіль), цех експлуатацій об"єктів зв"язку (м.Тернопіль) і стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" позову не визнала, просила відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог за їх безпідставністю, подала суду своє письмове заперечення, у якому зазначила, що наказом ПАТ «Укртелеком» за № 583 від 31 жовтня 2014 року скорочено чисельність та штат працівників ПАТ «Укртелеком» у зв'язку з цим з 10 листопада 2014 року внесено зміни до штатного розпису ПАТ «Укртелеком» (в частині філій ПАТ «Укртелеком»), а саме: виведено із штатного розпису Тернопільської філії структурні підрозділи та посади згідно з додатком № 4 до наказу ПАТ «Укртелеком» від 31 жовтня 2014 № 583, в тому числі структурний підрозділ Тернопільської філії, в якому працювала позивачка, та посаду, на якій вона працювала, а так як від запропонованих підприємством посад позивачка відмовилася, то її на законних підставах було звільнено із займаної посади у зв"язку із скороченням. Суд, вислухавши пояснення сторін і свідків, проаналізувавши матеріали справи, вважає, що уточнені позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] після закінчення навчання у Львівському електротехнікумі зв"язку розпочала свою трудову діяльність в серпні 1981 року у Бережанському районному відділі зв"язку на посаді електромонтера станційного обладнання міжміських телефонних станцій, в жовтні 1987 року була переведена електромонтером станційного обладнання ЛАЗу. У процесі реорганізації підтриємства її було переведено у Бережанський районний вузол електрозв"язку на посаду електромеханіка, а 12 січня 2015 року вона була звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Судом також встановлено, що згідно наказу ПАТ «Укртелеком» № 583 від 31 жовтня 2014 року була скорочена чисельність та штат працівників ПАТ «Укртелеком» і в зв'язку з цим 10 листопада 2014 року було внесено зміни до штатного розпису ПАТ «Укртелеком» (в частині філій ПАТ «Укртелеком»), а саме: виведено із штатного розпису Тернопільської філії структурні підрозділи та посади згідно з додатком № 4 до зазначеного вище наказу, в тому числі структурний підрозділ Тернопільської філії, в якому працювала позивачка. 10 листопада 2014 року позивачку було попереджено про майбутнє вивільнення і цього ж дня запропоновано вакантні посади, від яких вона відмовилася, та 23 грудня 2014 року позивачці знову запропоновано вакантні посади, однак вона відмовилася знайомитись із списком, поданих їй вакантних посад і цього ж дня, 23 грудня 2014 року на засіданні президії профспілкової організації було дано згоду на розірвання трудового договору із позивачкою, а 12 січня 2015року наказом № 17/к Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» позивачку було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В судовому засіданні позивачка пояснила, що своє звільнення з роботи вважає незаконним через те, що адміністрація Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» при видачі наказу на її звільнення не врахувала цієї обставини, що вона мала переважне право на залишення на роботі перед іншими електромеханіками електрозв"язку, зокрема, перед [PERSON] та перед [PERSON], поскільки, порівнюючи з ними, у неї вища продуктивність праці, за весь період роботи з 1981 року по 12 січня 2015 року вона не мала жодної догани та стягнення, для виконання своїх посадових обов"язків вона має відповідну освіту, знання і навики, в той час, як [PERSON] освіти по профілю не має, він має економічну освіту, яка до його посади не має жодного відношення. У неї стаж роботи на одному підприємстві становить понад тридцять років, в той час як стаж роботи [PERSON] на зазначеному підприємстві - всього 4 роки. Вона також, як і [PERSON] має посвідчення водія і може водити автомобіль. Далі позивачка пояснила, що вона, як і [PERSON], маючи відповідну їх профілю освіту, також неодноразово підвищувала свою кваліфікацію, крім того, у неї значно вища, ніж у [PERSON], продуктивність праці, вона виконувала свої обов"язки і в нічний час, в той час, як [PERSON] в нічні зміни не ходила, що підтверджується табелями обліку робочого часу та графіками чергування, і стаж роботи у неї значно більший, ніж у [PERSON], так як вона працює у зазначеному підприємстві з 1981 року, а [PERSON] - з 1988 року. Крім того, адміністрацією Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» при видачі наказу на її звільнення з роботи не було врахувано цієї обставини, що вона є особою передпенсійного віку. Далі позивачка пояснила, що із шести осіб, які працювали на посаді електромеханіків у зазначеному підприємстві, 10 листопада 2014 року лише її одну попередили про скорочення, а всіх інших працівників, в тому числі [PERSON] та [PERSON] Тарасівну, 6 листопада 2014 року було переведено у Комбінований центр телекомунікацій № 142 ( м. Тернопіль), Цех електрокомунікацій об"єктів зв"язку ( м. Тернопіль), тобто зазначені вище особи далі залишилися працювати в Бережанах і фактично на тому ж підприємстві, яке лише формально змінило свою назву. Пояснення позивачки також свідчать про те, що від запропонованих їй відповідачем вакантних посад вона змушена була відмовитися, бо, не зважаючи на її передпенсійний вік, ці посади їй пропонувалися в Дніпропетровську, Донецьку, Луганську і т. д., тобто по всій території України, але жодної посади їй не було запропоновано за місцем її проживання, хоч всі інші електромеханіки електрозв"язку 6 листопада 2014 року, напередодні її попередження про звільнення, були працевлаштовані в місті Бережанах, і зокрема, [PERSON] та [PERSON]. Вважаючи своє звільнення з роботи незаконним, позивачка зіслалася на те, що її було звільнено з роботи фактично без згоди профспілкового комітету. Члени профспілкового комітету її не знають, бачили її вперше, її ніхто не вислуховував, вони тільки вислухали думку начальника цеху, який, будучи упередженим до неї, охарактеризував її необ"єктивно лише із негативної сторони, що не відповідало дійсності, при цьому протокол засідання не вівся, а на запит суду представником відповідача був представлений сфабрикований витяг з протоколу засідання президії профспілкового комітету від 23 грудня 2014 року про дачу згоди на розірвання з нею трудового договору, при цьому у витязі було зазначено, що він відповідає оригіналу протоколу. Разом з тим витяг з протоколу свідчить про те, що на засіданні була присутня член президії [PERSON]., і вона ж запропонувала дати згоду на розірвання з нею трудового договору, хоч фактично [PERSON] на засіданні не було, бо вона її особисто знає, а в копії протоколу маються зовсім інші дані. Правдивість показів позивачки підтверджується наказом № 407 від 7 листопада 2014 року, з якого видно, що попередження про майбутнє звільнення з роботи у зв"язку із скороченням штату по Цеху телекомунікаційних послуг №1 м. Бережани Тернопільської філії ПАТ " Укртелеком" із шести електромеханіків електрозв"язку було вручено лише одній позивачці, хоч згідно додатку № 4 до наказу № 583 від 31 жовтня 2014 року по Тернопільській філії ПАТ "Укртелеком" скороченню підлягали 42 особи, в тому числі 6 осіб - електромеханіків електрозв"язку. Із списку вакантних посад, запропонованих позивачці 10 листопада 2014 року та списку вакантних посад, від ознайомлення з якими позивачка 23 грудня 2014 року відмовилася, видно, що позивачці пропонувалися вакантні посади не за місцем її проживання, а по всій території України, хоч інші електромеханіки електрозв"язку, і , зокрема, [PERSON] та [PERSON] залишилися працювати в місті Бережанах. Згідно наказу № 795/к вони обоє, як і інші особи, 6 листопада 2014 року були переведені на посади електромонтерів у комбінований центр експлуатації об"єктів № 142 (м.Тернопіль), цех телекомунікацій зв"язку (м.Тернопіль), в той час як позивачці така посада запропонована не була, хоч вона тривалий час до переведення її на посаду електромеханіка електрозв"язку працювала електромонтером і мала відповідні знання та навики для виконання цієї роботи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона разом з позивачкою тривалий час до 2011 року працювала електромеханіком електрозв"язку, знає позивачку як грамотного і сумлінного працівника, яка може забезпечити безперебійну роботу електрозв"язку. Їй відомо, що позивачка, як і всі інші електромеханіки неодноразово підвищувала кваліфікацію, і декілька разів їздила на курси. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що про скорочення штату працівників, яке відбулося в їх організації в листопаді 2014 року, їм нічого не відомо, про скорочення їх не попереджали, вони як працювали у зазначеному підприємстві в м. Бережанах, так і працюють по теперішній час, фактично змінилася лише назва підприємства. Свідок [PERSON] пояснила, що вона тривалий час була головою профспілкового комітету в Бережанській дільниці Тернопільської філії ПАТ "Укртелеком" , а в даний час вона очолює лише цехком. Питання звільнення працівників в даний час вирішується на рівні області. Про скорочення, яке відбулося в листопаді 2014 року, вона пояснити нічого не може. Жодних документів, які стосувалися звільнення з роботи позивачки, вона президії профспілкового комітету не готувала і не подавала. Чому скоротили саме позивачку, а [PERSON] та [PERSON] перевели на інші посади, вона пояснити не може. Оглянуті і досліджені в судовому засіданні табелі обліку використання робочого часу та графіки чергування інженерно-технічних працівників ЦЕОЗ в м. Бережанах свідчать про те, що до звільнення з роботи позивачка регулярно виконувала свої обов"язки і в нічні зміни в той час, як [PERSON] в нічні зміни на роботу не ходила. Посвідчення водія, яке позивачка представила в судовому засіданні, свідчить про те, що вона, як і [PERSON], має право на водіння автомобіля. Досліджені в судовому засіданні особові справи позивачки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] свідчать про те, що ні [PERSON], ні [PERSON] при скороченні штату не мали переважного права перед позивачкою на залишення їх на роботі, що в свою чергу свідчить про те, що адміністрацією Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» позивачка була звільнена з роботи незаконно. Про допущені адміністрацією Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» порушення трудового законодавства при звільненні позивачки з роботи свідчать і представлені суду профспілкові документи про дачу згоди на розірвання з позивачкою трудового договору, в яких витяг з протоколу засідання президії профспілкого комітету від 23 грудня 2014 року не відповідає його повному тексту, що свідчить про фальсифікацію зазначених документів. Таким чином, на підставі перевірених в судовому засіданні доказів у їх сукупності суд прийшов до висновку, що звільнення позивачки з роботи по п. 1 ст. 40 КЗпП України проведено з порушенням норм трудового законодавства, а тому позовні вимоги позивачки в частині поновлення її на роботі слід визнати підставними і задоволити їх. Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Відповідно до розділу IV п. 5, п. 8 Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року за № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного ( годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Отже, вираховуючи позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що середньомісячна заробітна плата позивачки, що передувала її звільненню за два останні повні місяці становила 4 870грн. 23 коп (зарплата за вересень 2446.25грн. + зарплата за жовтень 2423.98грн.), яку слід поділити на 360 (кількість годин, відпрацюваних за ці два місяці (184 +176), відповідно до табеля обліку робочого часу за вересень і жовтень), і таким чином, отримуємо - 13, 52грн. (середній заробіток позивачки за 1 годину), який слід помножити на 990 год. (час вимушеного прогулу за 5, 5 місяці). В результаті з відповідача слід стягнути у користь позивачки 13384 грн. 80коп. втраченого заробітку.

Outcome: approved