Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

14.05.2015 року [PERSON] звернулася до Новоайдарського районного суду з позовною заявою до ФОП [PERSON], третя особа: Новоайдарський районний центр зайнятості, про розірвання трудового договору, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.04.2010 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір №0501100109312, за яким її було прийнято на посаду торгівельний представник, про що в трудовій книжці зроблено запис за №5 від 01.04.2010 року. Даний договір було зареєстровано в Донецькому міському центрі зайнятості. З грудня 2011 року позивач вийшла у відпусту по догляду за дитиною до трьох років. З березня 2015 року строк відпустки закінчився, але в зв'язку з тим що, підприємство знаходиться на непідконтрольній Україні території відповідач не здійснює свою діяльність, тому не може надати позивачу роботу. Трудовий договір залишився на підприємстві, позивачу передали тільки трудову книжку. На теперішній час позивачеві невідомо місцезнаходження відповідача, в зв'язку з чим вона не може розірвати укладений трудовий договір і працевлаштуватися на законних підставах, в зв'язку з чим позивач просить розірвати трудовий договір, укладений між нею та ФОП [PERSON] та зобов'язати Новоайдарський районний центр зайнятості зняти з реєстрації зазначений трудовий договір та внести відповідні записи до книжки позивача. Позивач, [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», про причини неявки суд не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Представник третьої особи - Новоайдарського районного центра зайнятості, у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Cт. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У відповідності до ст. 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. У відповідності до ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до п.2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №110 від 17.08.1993 року трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Зазначені в абзаці першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис: "Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)"), а при звільненні - запис: "Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)", при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата)". Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою. Згідно п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року за №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за №554/5745 (далі - Порядок), у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Згідно п.п. 14, 15 Порядку записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою. Суд, відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України, визнає загальновідомою ту обставину, що з квітня 2014 року по теперішній час, у зв`язку з тією ситуацією, що склалась в Донецькій області та у зв`язку з проведенням заходів АТО суб`єкти підприємницької діяльності, юридична та фактична адреса яких були до недавнього часу в м. Донецьк не могли належним чином здійснювати свою господарську та іншу діяльність, що і призвело, на думку суду, до неможливості належним чином оформити розірвання та зняття з реєстрації у Донецькому міському центрі зайнятості трудового договору між позивачем та відповідачем, укладеного 01.04.2010 року. Таким чином, враховуючи те, що відповідач ФОП [PERSON] належним чином не оформив розірвання трудового договору з [PERSON], що в подальшому порушило право останньої на працю та її оплату, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved