Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

До суду звернулись Корецька міська рада, [PERSON] з позовом про захист честі, гідності, ділової репутації міського голови, ділової репутації органу місцевого самоврядування та спростування недостовірної інформації . В обґрунтування своїх вимог позивачі покликаються на те, що у номері [NUMBER] газети "Вісник Кореччини" від [INFO] опубліковано статтю автора [PERSON] "[INFO]", в якій подано матеріали щодо нібито "незаконного" укладення Корецькою міською радою договорів щодо оренди земельних ділянок та про нібито "зловживання" посадовими особами Корецької міської ради та безпосередньо міським головою [PERSON] при їх укладенні. Автор звинувачує посадових осіб Корецької міської ради та безпосередньо голову у порушенні норм законодавства та у вчиненні останніми дій що підпадають під ознаки складу злочинів передбачених КК України. Позивачі просять визнати дану інформацію недостовірною та такою, що порочить та принижує честь, гідність та ділову репутацію міського голови [PERSON] та органу місцевого самоврядування - Корецької міської ради. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, вважає, що інформація, викладена в даній статті, є недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію міського голови [PERSON], ділову репутацію органу місцевого самоврядування - Корецької міської ради та посадових осіб Корецької міської ради. Також вважає, що вислови відповідача, які були опубліковані в газеті не є оціночними судженнями, властивими елементам критики, яким може піддаватися будь-яка посадова особа, оскільки в своїх висловах він характеризуючи позивача, застосовує такі висловлювання, як "[PERSON] перевищила свої посадові повноваження", "міський голова [PERSON] зобов"язує громадян укладати договори", "дії посадових осіб Корецької міської ради підпадають під п.1 ст.190 КК України", "частину з даних грошей [PERSON] використовує на свої особисті різні доплати, надбавки, преміювання та матеріальні допомоги", "Корецька міська рада постійно вимагає від суб"єктів підприємницької діяльності - фізичних та юридичних осіб укладення договорів", тобто по суті це фактично є звинуваченням позивача у вчиненні ним тяжких кримінальних злочинів, що є фактом, потребуючим доказування. Дії відповідача є прямим і голослівним поширенням недостовірної інформації лише з одною метою опорочити позивача як серед колег по роботі, так і серед мешканців міста та інших громадян та посадовців в системі органів місцевого самоврядування. Разом з тим будь-яких доказів того, що позивач перевищила свої службові повноваження, вчинила злочин чи інші правопорушення відповідачем не надано. Пред"являти позов до редакції газети "Вісник Кореччини" не вважає за необхідне. Позов підтримує повністю.Просить його задоволити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Пояснила, що висловлювання, які були опубліковані у номері газети "Вісник Кореччини" від [INFO], в статті автора [PERSON] "[INFO] ", а саме: "[PERSON] перевищила свої посадові повноваження", "міський голова [PERSON] зобов"язує громадян укладати договори", "дії посадових осіб Корецької міської ради підпадають під п.1 ст.190 КК України", "частину з даних грошей [PERSON] використовує на свої особисті різні доплати, надбавки, преміювання та матеріальні допомоги", "Корецька міська рада постійно вимагає від суб"єктів підприємницької діяльності - фізичних та юридичних осіб укладення договорів" -це все є неправдиві дані. Заяви які надходять в Корецьку міську раду розглядаються на сесії. Вважає, що інформація, викладена в даній статі, є недостовірною, інформацією, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити в задоволенні та подав суду письмові пояснення. Пояснив, що Корецька міська рада при наданні дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки в оренду під будівництво та обслуговування житлового будинку, будівель та споруд вимагає від громадян укласти договори оренди даних земельних ділянок на 11 місяців, частину з даних грошей [PERSON] використовує на свої особисті різні доплати, надбавки, преміювання та матеріальну допомогу. Корецька міська рада шляхом обману заволоділа грошовими коштами громадян міста та підприємців. [PERSON] перевищила свої службові повноваження. Свідок [PERSON] суду пояснила, що Корецька міська рада при наданні дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки в оренду під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд вимагає від громадян укласти договори оренди даних земельних ділянок на 11 місяців та вимагає сплати відповідних грошових коштів. Дані договори є незаконними. Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, свідка, перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог. 21 січня 2013 року міський голова [PERSON] звернулась до головного редактора газети "Вісник Кореччини" [PERSON] із запитом про надання інформації, на яких умовах була надрукована стаття "[INFO]" за підписом [PERSON], хто є дійсним автором та у якій якості він виступав (фізична особа, посадова особа чи журналіст). Згідно відповіді на звернення міського голови [PERSON], головний редактор газети "Вісник Кореччини" повідомив, що на адресу редакції 17.01.2013 року надійшов лист від фізичної особи [PERSON] з проханням розмістити в районній газеті статтю "[INFO]". До листа була додана стаття за підписом [PERSON] Судом встановлено, що [INFO] у газеті "Вісник Кореччини" [NUMBER] була надрукована стаття "[INFO]" за підписом [PERSON]. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості, події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Статтею 5 цього Закону передбачено, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації та свобода її обміну; об'єктивність, вірогідність інформації; повнота і точність інформації; законність одержання, використання, поширення та зберігання інформації. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Як вбачається зі змісту публікації, автор статті висвітлив суспільно необхідну інформацію щодо діяльності чиновників, раціонального використання комунального майна, виділення земельних ділянок. При цьому автором наведені свої оціночні судження, думки, переконання, а також критична оцінка діяльності чиновників. Відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб"єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати. У статтях 3,4,6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872 -му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Суд дійшов висновку, що попри те, що судження відповідача носили критичний характер та були викладені з деякими припущеннями, позивач [PERSON] не має підстав вважати себе ображеною, оскільки, викладені судження пов"язані з виконанням нею своїх повноважень міського голови, а відповідач не перевищив обмежень, встановлених ч.2 ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також її розуміння, що викладені у відповідних рішеннях Європейського Суду з прав людини. Також, немає підстав для задоволення позову, щодо визнання інформації такою, що порочить ділову репутацію органу місцевого самоврядування - Корецької міської ради. Так, Європейський суд наполягає, що свобода вираження поглядів становить одну з основних підвалин демократичного суспільства і одну з принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи та робить розрізнення між твердженнями факту та оціночними судженнями (справа "Лінгенс проти Австрії"). Вимога щодо доведення правдивості оціночного судження є неможливою та порушує свободу вираження поглядів та думки. Люди мають право мати думки та висловлювати їх вільно з питань, які становлять їх інтерес, думки, які дехто чи навіть усі можуть вважати перебільшеними, обмеженими або упередженими, але думки, яких вони чесно дотримуються. Відповідно до ст.10 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини встановлено, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів, це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави. Відповідно до п.2 вказаної статі здійснення цих свобод, оскільки воно пов"язане з обов"язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або покарання, які встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для захисту здоров"я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно. Європейський Суд з прав людини визначив свободу виявлення поглядів однією з основних умов прогресивного розвитку демократичного суспільства та кожної особи зокрема.

Outcome: dismissed