Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Свої вимоги мотивує тим, що 07 липня 1999 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 454 купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстрований Універсальною товарно-сировинною біржею м. Вознесенська Миколаївської області за № 454 07 липня 1999 року. Ще до початку укладення договору сторони здійснили всі необхідні дії щодо його виконання. Позивачем було сплачено кошти за купівлю будинку, та було передано кошти відповідачу, останній в свою чергу передала позивачу всі документи на житловий будинок, ключі від будинку та звільнила проданий будинок від особистих речей. З того часу позивач з родиною користуються придбаним будинком. Жодних претензій після укладення договору купівлі-продажу будинку сторони один до одного не мають. Будинок зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації. На даний час позивач позбавлений можливості оформити договір в нотаріальному порядку за відсутності відповідача. Посилаючись на ці обставини, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено провести в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України - http://ab.mk.court.gov.ua/sud1401/gromadyanam/csz/. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості та пропорційності, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Судом встановлено, що 07 липня 1999 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] . Договір зареєстровано Універсальною товарно-сировинною біржею в м. Вознесенськ Миколаївської області за № 454 07 липня 1999 року (а.с. 11-12). На момент укладення угоди купівлі-продажу, сторони були членами біржі, що вказано в самому договорі. Зазначена біржова операція являла собою угоду купівлі-продажу нерухомого майна, допущену до обороту на товарній біржі. Згідно реєстраційного листа на об`єкт нерухомого майна, які належать особам, Бюро технічної інвентаризації посвідчує, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна та записаний в реєстраційну книгу №6 за реєстровим номером № 852 07 липня 1999 року (а.с. 13) Як встановлено судом, між сторонами була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов угоди та відбулося її виконання. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу ніким не спростовані та свідчать про те, що позивач є добросовісним набувачам нерухомого майна. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями ст. 42 ЦК УРСР 1963 року, який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). Згідно з вимогами ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Невиконання цих вимог, тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК України 1963 року. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю, або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду визнати угоду дійсною. Відповідно до частини 1 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-Х11 "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі", біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарні біржі"). Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарні біржі", дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. На даний час біржа ліквідована як юридична особа, а відповідач відсутня за місцем реєстрації, та реальне місце її проживання не відоме. За таких обставин позивач позбавлений можливості нотаріального посвідчення угоди. На підставі викладеного, приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved