Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до відповідачів з вимогами про визнання договору про надання споживчого кредиту № 11236127000 від 18 жовтня 2007 року , укладеного між позивачкою та ПАТ «УкрСиббанк» та договорів іпотеки та поруки недійсними.(л.с.2-6) Позивач мотивує свої вимоги тим, що є споживачем по Договору про надання споживчого кредиту № 11236127000 від 18 жовтня 2007 року, згідно п.23 ст. 1 Закону України» Про захист прав споживачів», для споживчих цілей. За даним договором про надання споживчого кредиту №11236127000 від 18 жовтня 2007 року , банк зобов,язався надати [PERSON] кредит в сумі 95000,00 доларів США (479750,00 гривень) на споживчі цілі, а позивачка зобов'язалась повернути кредит саме в іноземній валюті та сплатити комісії та відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,4 % річних строком до 18 жовтня 2028 року.Позивач вказує на те, що п. 1.3.1. цього Договору встановлюється процентна ставку 12,4% річних за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування, а п.10.2 договору встановлюється, що по закінченню 30 (тридцяти) календарних днів, з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду.Пункт 10.2 договору передбачає, що протягом дії цього договору відповідно до умов п. 1.3.1. договору банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої з обставин, вказаних в договорі. Відповідно до п.5.3 кредитного Договору при настанні подій, що впливають на здатність або бажання виконання позичальником зобов'язань за договором, зокрема: погіршення фінансового стану позичальника (під погіршенням фінансового стану Позичальника сторони, в тому числі, розуміють невиконання або прострочення виконання Позичальником грошових зобов'язань перед Банком, передбачених цим Договором, а також будь-якими іншими угодами, що укладені або будуть укладені в майбутньому між Сторонами); порушення проти позичальника кримінальної справи; звільнення з основного місця роботи; довгострокове погіршення стану здоров'я позичальника, інвалідність та інше, які можуть призвести до погіршення фінансового стану позивальника та унеможливлюють подальше виконання зобов'язань за цим договором банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів. Пункт .8.2 договору встановлює, що позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф (неустойку) у сумі 500 гривень за порушення своїх зобов'язань (в тому числі, і за порушення термінів виконання зобов'язань), встановлених п.п. 4.З., 4.4., 4.5,4.7. цього Договору. При цьому , у п.п.2.3., 4.9, 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4, 10.14 договору передбачені випадки коли банк має право збільшити відсотки за користування кредитом чи вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих відсотків. Позивач в своїх обґрунтуваннях зазначає, що вказані ним пункти договору трактуються широко і не на користь позичальника, а обов'язок повернути достроково весь кредит у разі не згоди з підняттям відсоткової ставки саме по собі є дискримінацією, тобто таким, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Банк взагалі не має ніяких зобов'язань окрім передбаченого у пункті 1.1. цього договору - надати кредит позичальнику, що створює умови договору неоднаковими для сторін та передбаченими на користь тільки однієї сторони - кредитодавця . Позивач посилається на те, що метою державного регулювання ринків фінансових послуг є захист інтересів споживачів цих фінансових послуг , що передбачено п.2 ст.19 Закону України „ Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року № 2664-ІИ. Позивач зазначає, що при укладанні договору про надання споживчого кредиту 18 жовтня 2007 року банком не було виконано положення ст.ст. 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N168, (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Позивач вважає, що зазначені вимоги правил банком виконані не були, а вона не була попереджена банком, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе позичальник, а також що надана банком фінансова послуга у вигляді кредиту ставить позичальника у скрутне матеріальне становище, а відносно неї як споживача встановлюються дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки які є несправедливими. Позивач посилається на норми Закону України "Про захист прав споживачів", на статті11п.5; ст..18ч.1,5,6, вважає , що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки та продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Позивач вважає, що до договору застосовуються норми ст. 203ч1,.ст.215,236,548ч2 ЦК України, а саме, що укладений 18 жовтня 2007 року між [PERSON] та між АКБ "УкрСиббанк" договір про надання споживчого кредиту №11236127000 має бути визнаний недійсним і є недійсним з моменту його вчинення, а недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Крім того, як зазначає позивач 18 жовтня 2007 року в забезпечення виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором № 11236127000 між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до п.1.1 якого, [PERSON] передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], оціночна вартість якої складала 489108,00 гривень, що за курсом НБУ на дату правочину еквівалентні 96853,07 доларам США. Для забезпечення виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором №11236127000 також 18 жовтня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №150509, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язалась відповідати перед банком за невиконання позивачкою усіх її зобов'язань перед банком, що виникли кредитним договором №11236127000 від 18 жовтня 2007 року на час укладання договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. В силу ч.2 ст.548 ЦК України зазначені договори іпотеки та поруки від 18 жовтня 2007 р., позивач просить визнати недійсними. Позивач також просить зобов,язати реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції вилучити з Єдиного реєстру заборони відчуження об,єктів нерухомого майна запис про обтяження належної на праві власності [PERSON] квартири [ADDRESS] Позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, повідомлена судом належним чином , однак позивачем дано заяву л.с. 38, в якій свій позов підтримає та просить справу розглядати за її відсутністю, згодна на постановлення заочного рішення про справі у разі неявки належним чином повідомлених відповідачів. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явились, повідомлені судом належним чином, шляхом направлення повісток, л.с. 47,52, але суду подана заяву про розгляд справи за її відсутністю л.с.42. Відповідач - ПАТ «УкрСиббанк» у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином, шляхом направлення повісток, причини неявки суду не повідомлено , тому суд розглядає справу у відповідності до ст.169 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.л.с.45,50. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З,ясував обставини справи , дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] уклала з ПАТ «УкрСиббанком» договір про надання споживчого кредиту №11236127000 від 18 жовтня 2007 року, за яким банк зобов,язався надати [PERSON] кредит в сумі 95000,00 доларів США ( еквівалент 479750,00 гривень) на споживчі цілі, а позивачка зобов'язалась повернути кредит саме в іноземній валюті та сплатити комісії та відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,4 % річних строком до 18 жовтня 2028 року. За даним договором про надання споживчого кредиту позивачка є споживачем , згідно п.23 ст. 1 Закону України» Про захист прав споживачів». Пункт 1.3.1. кредитного Договору встановлює процентну ставку 12,4% річних за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування, а п.10.2 Договору встановлює, що по закінченню 30 (тридцяти) календарних днів, з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду. Пункт 10.2 договору передбачає, що протягом дії цього договору відповідно до умов п. 1.3.1. договору банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої з обставин, вказаних в договорі. В п.5.3 кредитного Договору передбачено,що при настанні подій, що впливають на здатність або бажання виконання позичальником зобов'язань за договором, зокрема: погіршення фінансового стану позичальника (під погіршенням фінансового стану Позичальника сторони, в тому числі, розуміють невиконання або прострочення виконання Позичальником грошових зобов'язань перед Банком, передбачених цим Договором, а також будь-якими іншими угодами, що укладені або будуть укладені в майбутньому між Сторонами); порушення проти позичальника кримінальної справи; звільнення з основного місця роботи; довгострокове погіршення стану здоров'я позичальника, інвалідність та інше, які можуть призвести до погіршення фінансового стану позивальника та унеможливлюють подальше виконання зобов'язань за цим договором банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів. Однак, пункт 8.2 договору встановлює, що позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф (неустойку) у сумі 500 гривень за порушення своїх зобов'язань (в тому числі, і за порушення термінів виконання зобов'язань), встановлених п.п. 4.З., 4.4., 4.5,4.7. цього Договору. Крім цього, у п.п.2.3., 4.9, 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4, 10.14 договору передбачені випадки коли банк має право збільшити відсотки за користування кредитом чи вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих відсотків. Пункти 1.3.1, 4.З., 4.4., 4.5,4.7., 2.3., 4.9,5.3, 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4, 10.14 , кредитного договору №11236127000, трактуються широко і не на користь позичальника, а обов'язок повернути достроково весь кредит у разі не згоди з підняттям відсоткової ставки несе істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, суперечить принципу добросовісності і є дискримінаційним. Зокрема банк несе одне зобов'язання за п. 1.1. договору - надання кредиту позичальнику, що створює умови договору неоднаковими для сторін та передбаченими на користь тільки однієї сторони - кредитодавця . Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року, ст..19 п.2, передбачено, що метою державного регулювання ринків фінансових послуг є захист інтересів споживачів цих фінансових послуг. Згідно з п.9 ч.І ст.6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.Розділ 8 «Відповідальність сторін» у договорі про надання споживчого кредиту від 18 жовтня 2007 року жодним чином не передбачає конкретну відповідальність банку за цим договором, окрім п. 8.5 договору. Суд вважає доведеним позивачем, що при укладанні договору про надання споживчого кредиту 18 жовтня 2007 року банком не виконав положення ст.ст. 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N168, де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. При цьому всупереч вимог п.3.1. зазначених Правил перед укладенням договору банк у розписі сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, не зазначив порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно- правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, послуги нотаріуса. Відповідно до п.3.2. Правил кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, але у графіку платежів докладно не розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Згідно з п.3.3 Правил банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, в тому числі у вигляді абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу;обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо);про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням;правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках,п.3.4 Правил. Суд вважає доведеним позивачем, що зазначені вище вимоги Правил, банком виконані не були, а позивач не була попереджена банком, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе позичальник, а також що надана банком фінансова послуга у вигляді кредиту ставить позичальника у скрутне матеріальне становище, а відносно позивачки як споживача встановлюються дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки які є несправедливими. Судом вважає обґрунтованим посилання позивача на застосування норм Закону України "Про захист прав споживачів",що відображено в ст..11п.5; ст.18ч.1,5,6, укладених з споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» про несправедливі умови в договорах, зокрема якими встановлюються дискримінаційні, стосовно споживача, правила зміни відсоткової ставки та продавець (виконавець, виробник), не повинно включати у договори з споживачем умови, які є несправедливими, несуть нерівні права та обов,язки. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Згідно норми ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний, крім іншого, повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію. Вищенаведені умови договору про надання споживчого кредиту № 11236127000 від 18 жовтня 2007 року свідчать, що відносно позивача як споживача встановлені дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки, які є несправедливими. Права позивача як споживача , також порушені, , при укладанні спірного договору. Відповідно до норм ст..3 ЦК України, загальними основами цивільного законодавства є розумність, справедливість , сумлінність. Умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч сумлінності його слідством є істотний дисбаланс договірних прав і обов,язків на шкоду споживача кредитних послуг - позивача, що є способом зловживання правом, є порушенням частини 3 статті 13 ЦК України. Кредитний договір є двостороннім договором. Спірний кредитний договір не містить відповідальності сторони, як того вимагає ч. 2 ст. 345 ГК України, і зобов'язанням якої є надання кредиту, тобто вимога закону про обов'язковість внесення до умов кредитного договору умови про відповідальність сторін, і зокрема умова про відповідальність кредитора, не виконано. Основою недійсності договору є недотримання у момент здійснення договору стороною (сторонами) вимог ч.1ст.215 ЦК України, які встановлені ч. 1,3,5,6 ЦК України. Зміст кредитного договору повинен відповідати вимогам закону, і відсутність в змісті оспорюваного кредитного договору умови про відповідальність кредитора таким вимогам не відповідає. Внаслідок збільшення розміру відповідальності за кредитом та зростання вартості самого кредиту у відповідності з курсом НБУ на дату чергового погашення заборгованості, суттєво погіршилось матеріальне становище позичальника, а ні з кредитного договору, ні з іпотечного договору , не випливає, що ризик зміни обставин несе зацікавлена сторона - це позивач Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.І ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. В силу ст.ст. 203, 215 ЦК України вважаю, що укладений 18 жовтня 2007 року між [PERSON] і ПАТ "УкрСиббанк"(раніше АКБ»УкрСиббанк») , договір про надання споживчого кредиту №11236127000 має бути визнаний недійсним. Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до приписів ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до норм ст. 203ч1,.ст.215, 236, 548ч2 ЦК України, договір про надання споживчого кредиту від 18 жовтня 2007 року укладений [PERSON] та між АКБ "УкрСиббанк" за №11236127000 (л.с.8-16) , визнається судом недійсним і є недійсним з моменту його вчинення, а недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо відповідальність відповідно до основного договору за своїм обсягом збільшується, то порука припиняється ст..559 ЦК України, через обставини, які збільшили вартість споживчого кредиту, збільшився обсяг відповідальності поручителів, що є підставою вважати іпотечний договір та договори поруки недійсними. 18 жовтня 2007 року в забезпечення виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором № 11236127000 між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до п.1.1 якого, [PERSON] передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], оціночна вартість якої складала 489108,00 гривень, що за курсом НБУ на дату правочину еквівалентні 96853,07 доларам США. Для забезпечення виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором №11236127000 також 18 жовтня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №150509, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язалась відповідати перед банком за невиконання позивачкою усіх її зобов'язань перед банком, що виникли кредитним договором №11236127000 від 18 жовтня 2007 року на час укладання договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. В силу ч.2 ст.548 ЦК України зазначені договори іпотеки та поруки від 18 жовтня 2007 р., також визнаються недійсними. Відповідно до змін установчих документів, які зареєстровані у Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 18 грудня 2009 року, здійснених виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року №514-VI, АКІБ «УкрСиббанк» змінив назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», скорочено ПАТ «УкрСиббанк». За таких обставин, приймаючи до уваги доведеність вимог позивача щодо недійсності договору про надання споживчого кредиту №11236127000 від 18 жовтня 2007 року, укладеного між [PERSON] і ПАТ «УкрСиббанк» (л.с.8-16) , договору іпотеки від 18 жовтня 2007 року та договору поруки від 18 жовтня 2007 року (л.с.25,30-31) , суд визнає дані договори недійсними, а в іншій частині щодо зобов,язаннь відносно реєстраційної служби Одеського МУЮ Одеської області відмовити. У таких випадках рішення суду, який лише констатує недійсність правочину, можуть бути визначені відповідні правові наслідки недійсності правочину, зобов'язано державні органи скасувати його реєстрацію тощо.

Outcome: partial