Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

У грудні 2017 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), згідно якого позивач просив суд зобов'язати відповідача привести до попереднього стану нежитлове приміщення [ADDRESS] шляхом знесення добудови до вказаного нежитлового приміщення. Позовні вимоги вмотивовані тим, що на підставі звернення [PERSON], що надійшло листом до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради та звернення Громадської організації Громадський рух «Будуймо разом», посадовою особою Департаменту у присутності [PERSON] 17.07.2017 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на [ADDRESS]. [PERSON] та ПП «Світлана» експлуатують вказане нежитлове приміщення не прийняте в установленому порядку в експлуатації, після реконструкції. За результатами перевірки посадовою особою Департаменту складено відповідний акт від 28.07.2017, в якому зазначені [PERSON] видано обов'язковий до виконання припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 28.07.2017 з вимогою заборонити експлуатацію нежилого приміщення №63. У подальшому, [PERSON] не були виконані приписи про усунення порушень та [PERSON] продовжує експлуатація зазначеного вище приміщення. Під час позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності надано технічні паспорти, згідно яких посадовою особою Департаменту встановлено, що на момент інвентаризації 06.05.1976 року у приміщенні 63 у матеріалах інвентаризаційної справи на кресленнях існує один дверний отвір назовні будинку, водночас на момент інвентаризації 04.10.2001 у вказаному нежитловому приміщенні зазначено два дверних отвори. Позивач звертає увагу суду, що житловий будинок [ADDRESS] відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 22.11.1982 року №1804 (охоронний №37) є пам'яткою містобудування та архітектури місцевого значення, а [PERSON] експлуатує самочинно реконструйоване приміщення №63 шляхом влаштування додаткового двірного отвору та влаштування вхідної групи, на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту. На підставі ст.376 ЦК України, позивач просить знести прибудову за рахунок відповідача, оскільки нежитлове приміщення, збудоване на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та без належно затвердженого проекту, з істотними порушеннями будівельних норм і правил, тому зазначений об'єкт є самочинним будівництвом. 26.12.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду м.Києві від 30.04.2018 року у справі №826/15441/17, яке переглянуто апеляційною інстанцією та набрало законної сили встановлено, що [PERSON] не здійснювала жодних реконструкцій чи перепланування приміщення 63 за адресою: [ADDRESS] та не облаштовувала жодних додаткових вхідних груп у вказане приміщення. Також представник відповідача зазначає, що надані позивачем докази, а саме, матеріалами інвентаризаційної справи від 05.06.1976 року, не є належними, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування, та не є допустимими, так як не засвідчені належним чином. Відповідач у приміщенні, яке їй належить, нічого не будувала, не реконструювала та не облаштовувала, а нею воно було придбане в такому самому вигляді, в якому воно існує на сьогодні, а тому підстави для задоволення позову відсутні. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити з підстав визначених в позові. Додатково зазначила, що рішенням Окружного адміністративного суду м.Києві від 30.04.2018 року було незаконно скасовано припис від 28.07.2017 року з порушенням норм матеріального та процесуального права. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. Просила звернути увагу суду на те, що [PERSON] не здійснювала реконструкцію приміщення №63. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 28.12.2017 року дану позовну заяву направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 19.11.2018 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено наступні обставини справи. 29.07.2004 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбала у власність нежитлове приміщення [ADDRESS] (а.с. 33). З 01.01.2015 року вказане нежитлове приміщення було здано в оренду ПП «Світлана», що підтверджується договором №2015 (а.с.32). В період з 17.07.2017 по 28.07.2017 Інспектором ДАБІ України проводилась позапланова перевірка, за наслідками якої складено акт щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт (в тексті - Акт). Зі змісту Акту вбачається, що під час перевірки встановлено, що на момент технічної інвентаризації 06.05.1976 у приміщені [ADDRESS] у матеріалах інвентаризаційної справи на кресленнях існує один дверний отвір із зовнішньої сторони будинку, водночас на момент інвентаризації 04.10.2001 у вказаному приміщенні зазначено два дверних отвори. Таким чином, зазначене приміщення реконструйовано ще в 2001 році. За результатами перевірки посадовою особою Департаменту складено відповідний акт від 28.07.2017, в якому зазначені виявлені в ході перевірки порушення та [PERSON] видано обов'язковий до виконання припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 18.10.2017 з вимогою знести самочинно добудовану прибудову до нежитлового приміщення №63. Не погоджуючись із вказаним приписом, [PERSON] звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва із позовом про скасування цього припису. Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 30.04.2018 року у справі №826/15441/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2018 року, адміністративний позов [PERSON] задоволено частково та визнано протиправним і скасовано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, складеного 28.07.2017 Департаментом Державної архітектурно - будівельної інспекції у місті Києві відносно неї. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Як встановлено рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 30.04.2018 року, Старокиївської районної у м. Києві ради депутатів II сесії XXIII скликання від 26 червня 1998 року № 38 затверджено перелік об'єктів комунальної власності Старокиївського району, що підлягають приватизації у 1998 році. До вказаного переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу 1998-1999 року належить приміщення по [ADDRESS], 32, Орендар ПП «Тріо». Рішенням Старокиївської районної у м. Києві ради депутатів VII сесії XXIII скликання від 15 червня 1999 року № 134 затверджено перелік об'єктів комунальної власності Старокиївського району, що підлягають приватизації у 1999 році згідно додатку 1. У зазначеному додатку за порядковим номером 4 зазначено приміщення по [ADDRESS]. У подальшому 06.10.1999 ПП "ТРІО" подано до Фонду приватизації комунального майна Старокиївського району м. Києва заяву на приватизацію приміщення. В липні 1999 року Фондом приватизації комунального майна Старокиївського району м. Києва видано наказ від 21.10.1999 № 64, яким прийнято рішення приватизувати шляхом викупу нежитлові приміщення площею та за адресами зазначеними в додатку № 1, у якому за порядковим № 14 зазначено приміщення по [ADDRESS]. В період з 09 квітня 1998 року по 01 жовтня 2002 року орендарем приміщення за адресою: [ADDRESS] було Приватне підприємство "ТРІО", що підтверджується договором оренди нежилого приміщення № 197 від 09.04.1998р. (строк дії договору по 01.01.2002) та договором оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району м. Києва № 5570/5 від 10.07.2002 (строк дії договору по 01.10.2002). Київським міським бюро технічної інвентаризації 04.10.2001 проведено інвентаризацію Об'єкту, за результатами якої складений план за поверхами на будівлю. Відповідно до зазначеного плану станом на момент інвентаризації було два дверних отвори. Відповідно до Висновку Управління охорони пам'яток історії, культури та історичного середовища Київської міської державної адміністрації від 06.12.2001 стосовно приватизації нежитлових приміщень у житловому будинку [ADDRESS] який є пам'яткою архітектури, "в Управлінні розглянуті представлені ПП "ТРІО" документи, проведено обстеження пам'ятки та приміщень, виконані необхідні дослідження та облікова інвентаризація (історична довідка, фіксація). Підприємство погодило з управлінням охорони пам'яток "Охоронний договір" ("Охоронні зобов'язання") на використання частини нерухомої пам'ятки, а також замовило та погодило з Управлінням паспорт на ремонт та пофарбування фасаду і допроектні пропозиції по опорядженню частини дворового фасаду відповідно до вказаних приміщень". Станом на 15.08.2002 право власності на Об'єкт належало Територіальній громаді Шевченківського району м. Києва, що підтверджується свідоцтвом про право власності. За таких обставин, з серпня 2002 року Спірне приміщення належало Територіальній громаді Шевченківського району м. Києва і у відповідному об'єкті станом на момент інвентаризації 04.10.2001 було наявних два дверних отвори в приміщенні, що вказує про облаштування додаткової вхідної групи. У вересні 2002 року Акціонерним товариством "Полісся", на підставі угоди укладеної з Фондом приватизації комунального майна у Шевченківському районі м. Києва, проведена незалежна оцінка вартості майна - приміщень площею 46,5 кв. м. за адресою: [ADDRESS]. Мета оцінки: обґрунтований розрахунок вартості об'єкта для викупу поточним орендарем. Вказана оцінка підтверджує факт наявності двох входів у приміщення станом на вересень 2002 року, а саме: у розділі 3 оцінки під назвою "Опис об'єкта експертної оцінки" зазначається: "Головний вхід до Об'єкта відокремлений, з бокового фасаду. Другий вихід у двір, що поєднаний підворіттям з [ADDRESS]". До оцінки додані відповідні фотофіксації приміщення. Ринкова вартість об'єкта складає 84 686,00 грн. 05.12.2002 між Фондом приватизації комунального майна Шевченківського району м. Києва, як Продавцем та Приватним підприємством "ТРІО", як Покупцем укладений договір № 000118/10 купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення) шляхом викупу, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує нежиле приміщення загальною площею 46,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно п.п. 1.5., 1.6. Договору характеристика будівлі наводиться в технічній документації, яка є невід'ємною частиною договору. Об'єкт продано за 84 686,00 грн. Станом на лютий 2003 року право власності на Спірне нежиле приміщення площею 46,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] перейшло до Приватного підприємства "ТРІО" на підставі свідоцтва про власність від 04.02.2003. 29 липня 2004 року між Приватним підприємством "ТРІО", як Продавцем та [PERSON], як Покупцем було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, відповідно до п. 1.1. якого Продавець продає, а Покупець купує нежиле приміщення [ADDRESS], загальною площею 46,5 кв.м. Приміщення № 63 є відокремленим. Згідно даних Витягу за № 92473539 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого станом на 20.07.2017, власником Об'єкту є [PERSON] Так, з даних з інвентаризації за 04.10.2001, що була наявна у власника Об'єкту - Територіальної громади Шевченківського району м. Києва, а також згідно матеріалів приватизації не вбачається про відомості щодо самовільно збудованого або переобладнаного Об'єкту відповідним власником. Згідно висновків, викладених у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2018 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не доведення відповідачем факту реконструкції спірного приміщення шляхом влаштування додаткової вхідної групи саме позивачем, як і не доведено того, що вказана реконструкція припадала на період після набрання чинності Законом № 3038-VІ та у період, коли був встановлений обов'язок вчинення дій по прийняттю в експлуатацію результатів таких робіт. Крім того, слід звернути увагу на те, що у спірному приписі інспектором заборонено експлуатацію об'єкта з 28.07.2017 року до усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Натомість, як вже зазначалося реконструкція приміщення була здійснена у 2001 році, тобто у період, коли такі дії не були порушенням. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно п.1, 7 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. У відповідності до п. 3.2. Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затв. наказом Держбуду України 24.05.2001 N 127 (надалі - Інструкція), виявлені в установленому порядку самовільно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), підлягають технічній інвентаризації з уключенням їх у планові та інші матеріали. У разі самовільного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових та оцінювальних матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка щодо самовільно збудованого або переобладнаного будинку (частини будинку). Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ст.81 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як свідчать матеріали справи, відповідач придбала нежитлове приміщення [ADDRESS] уже реконструйованим. Докази надані представником позивача не є достатніми та такими, що дають суду можливість зробити достовірний висновок про те, що [PERSON], як власник нежитлового приміщення №63 вчинила самочинне будівництво, а з матеріалів справи вбачається про здійснення добудови задовго до відповідача, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України унеможливлює зобов'язання [PERSON] приведення приміщення у належний стан шляхом знесення добудови (отвору). Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід'ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed