Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ФГ "Зоря" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 63/25/14-KL від 10.04.2014 року, обґрунтовуючи позовні вимоги таким. 10.04.2014 року між ПАТ "Златобанк" та ФГ "Зоря" укладений кредитний договір № 63/25/14-KL. В той же день на забезпечення виконання зобов'язань ФГ "Зоря" перед банком між ПАТ "Златобанк" та позивачем, [PERSON], укладений договір поруки № 63/25/14-KL/Р-1, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. В свою чергу ПАТ "Златобанк" отримав право на договірне списання коштів з рахунків поручителя для виконання боргових зобов'язань позичальника. Через невиконання відповідачем ФГ "Зоря" зобов'язань у встановлені кредитним договором строки, ПАТ "Златобанк" списав з депозитних рахунків [PERSON] грошові кошти. Рішенням Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2016 року у справі № 198/652/15-ц за позовом [PERSON] до ФГ "Зоря" та [PERSON] солідарно стягнуто з останніх на користь позивача заборгованість в загальній сумі 11 803 617,54 грн., яка утворилась в результаті невиконання позичальником ФГ «Зоря» взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитом станом на 06.06.2016 року. Рішення суду звернено до примусового виконання, але кошти не стягнуто. Посилаючись на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, просить стягнути пеню за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплати відсотків, заборгованість за відсотками, суми інфляційного збільшення заборгованості за кредитом та процентами, а також 3% річних від заборгованості за кредитним договором № 63/25/14-KL від 10.04.2014 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Юр'ївського районного суду від 22 червня 2016 року у справі № 198/652/15-ц за позовом [PERSON] до ФГ "Зоря" та [PERSON] про стягнення боргових зобов'язань за кредитним договором солідарно стягнуто з останніх на користь позивача заборгованість в загальній сумі 11 803 617,54 грн., яка утворилась в результаті невиконання позичальником ФГ «Зоря» взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 63/25/14-KL від 10.04.2014 року станом на 06.06.2016 року, та складається з наступного: заборгованість за кредитом - 5 581 291,36 (п'ять мільйонів п'ятсот вісімдесят одна тисяча двісті дев'яносто одна) грн. 36 коп.; заборгованість за процентами - 1 220 477,79 (один мільйон двісті двадцять тисяч чотириста сімдесят сім) грн. 79 коп.; заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредитних коштів - 4 556 108,68 (чотири мільйони п'ятсот п'ятдесят шість тисяч сто вісім) грн. 68 коп.; заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення процентів - 445 739,71 (чотириста сорок п'ять тисяч сімсот тридцять дев'ять) грн. 71 коп. Також, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] штраф в розмірі 680 176,91 грн. 91 коп. (а.с. 25-29). Вказаним рішенням суду встановлено, що 10 квітня 2014 року між ПАТ "Златобанк" та ФГ "Зоря" укладено кредитний договір № 63/25/14-KL, за умовами якого банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття відкличної кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості за кредитною лінією у розмірі 15 000 000,00 грн. з кінцевою датою повернення кредиту 08.04.2015 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань ФГ "Зоря" перед банком між ПАТ "Златобанк" та позивачем, [PERSON], між ПАТ "Златобанк" та третьою особою, [PERSON], 10 квітня 2014 року укладені договори поруки № 63/25/14-KL/Р-1 та № 63/25/14-KL/Р-2, відповідно до умов яких поручителі зобов'язались відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань за кредитним договором № 63/25/14-KL від 10.04.2014 року в повному обсязі таких зобов'язань. У зв'язку з неналежним виконанням ФГ «Зоря» умов кредитного договору 30 січня 2015 року банк відповідно до умов договору поруки № 63/25/14-KL/Р-1 від 10.04.2014 року списав з депозитних рахунків позивача [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитом грошові кошти на загальну суму 8 908 293,06 грн. Оскільки [PERSON] як поручитель за кредитним зобов'язанням ФГ «Зоря» сплатив борг замість боржника за кредитним договором № 63/25/14-KL від 10.04.2014 року, до нього як до поручителя перейшли права нового кредитора у цьому зобов'язанні. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] штрафу скасовано, а в іншій частині - залишено без змін (а.с. 30-33). З метою звернення судового рішення до примусового виконання 22 березня 2017 року позивачу виданий виконавчий лист, на підставі якого 24 березня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження ВП № 53639181 (а.с. 85). В той же час, з матеріалів справи виходить, що вищезазначене судове рішення станом на день подання цього позову відповідачем виконано лише частково. Так, 04.04.2017 року в межах здійснення виконавчого провадження з боржника стягнуто 755 536,27 грн., які направлено на погашення прострочених відсотків (а.с.16). Необхідно відмітити, що судом в ході розгляду справи сторонам роз'яснювався обов'язок доказування, однак будь-яких доказів на підтвердження сплати боргових зобов'язань в іншому розмірі або в повному обсязі ФГ «Зоря» суду не представило, тому суд приймає рішення на підставі наявних в справі відомостей та доказів. Так, згідно з наданими [PERSON] розрахунками заборгованості відповідача за кредитним договором № 63/25/14-KL/Р-1 від 10.04.2014 року позивач просить стягнути з ФГ «Зоря» грошові кошти (в тому числі ті, які раніше не стягнуто за рішенням Юр'ївського районного суду від 22.06.2016 року), а саме: - пеню за несвоєчасне повернення кредитних коштів (тіла кредиту) за період з 01.09.2016 року до 31.08.2017 року у розмірі 1 523 205,44 грн. (а.с. 11); - суму інфляційного збільшення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) за період з 31.01.2015 року до 23.07.2015 року у розмірі 3 002 010,66 грн. та за період з 21.08.2015 року до 31.08.2017 року в розмірі 1 446 670,63 грн. (а.с. 12,13); - 3% річних від кредитної заборгованості (тіла кредиту) за період з 30.01.2015 року до 31.08.2017 року у розмірі 477 285,50 грн. (а.с. 14) - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 07.06.2016 року до 31.08.2017 року у розмірі 2 221 291,06 грн. (а.с. 15); - пеню за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитними коштами за період з 07.06.2016 року до 07.09.2017 року у сумі 583 244,42 грн. (а.с. 16); - суму інфляційного збільшення відсотків за користування кредитними коштами за період з 10.02.2015 року до 07.08.2017 року у сумі 530 852,65 грн. (а.с. 17). Як вже зазначалось вище, рішенням Юр'ївського районного суду від 22.06.2016 року встановлено, що до [PERSON] як до поручителя, який сплатив борг ФГ «Зоря» перед ПАТ «Златобанк», перейшли в порядку суброгації права нового кредитора у кредитному зобов'язанні. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 512, частини 2 статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав своє зобов'язання перед кредитором, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. За нормами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивачу як поручителю, який виконав забезпечене порукою зобов'язання, належать: права кредитора із основного зобов'язання в межах виконаного, право на отримання виконання від боржника або його грошовий еквівалент, якщо поручитель не зацікавлений у безпосередньому виконанні; права, що забезпечували виконання основного зобов'язання, до яких слід віднести неустойку, заставу, притримання, завдаток, поруку (якщо основне зобов'язання було забезпечене кількома поручителями), гарантію; права, не пов'язані з переходом прав кредитора до поручителя, тобто ті, що мають самостійний характер і ґрунтуються на загальних положеннях цивільного законодавства. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. За положеннями статті 599 ЦК України, яка застосовується до всіх зобов'язальних правовідносин, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання процентів за користування кредитом і штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Пунктом 4.1. кредитного договору № 63/25/14-KL від 10.04.2014 року передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або несвоєчасну повну чи часткову сплату/несплату процентів кредитор має право стягнути, а позичальник зобов'язаний сплатити неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати кредиту та/або процентів до моменту фактичного погашення заборгованості (а.с. 38). Крім того, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За умовами кредитного договору від 10 квітня 2014 року № 63/25/14- КL (пункт 1.5) за весь фактичний строк користування кредитом позичальник сплачує проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, розмір якої встановлений на рівні 25,5% річних (а.с. 34). Отже, враховуючи, що відповідачем в повному обсязі не виконане рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2016 року та не сплачено [PERSON] кредитні кошти (тіло кредиту) в сумі 5 581 291,36 грн., нараховані проценти в розмірі 464 941,52 грн. (1 220 477,79 грн. - 755 536,27 грн.), вимоги позивача про стягнення з ФГ «Зоря» пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів (тіла кредиту) за період з 01.09.2016 року до 31.08.2017 року у розмірі 1 523 205,44 грн., а також заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за період з 07.06.2016 року до 31.08.2017 року у розмірі 2 221 291,06 грн. та пені за несвоєчасне погашення вказаних відсотків за період з 07.06.2016 року до 07.09.2017 року у сумі 583 244,42 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, якою встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, суд зазначає таке. Частиною 1 вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У частині 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини 2 цієї ж статті нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Також, слід зауважити, що проценти, передбачені статтею 1048 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтею 1048 ЦК України, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів за користування кредитними коштами і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним. Підсумовуючи все вищевикладене, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором від 10 квітня 2014 року № 63/25/14- КL , суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача про стягнення з ФГ «Зоря» сум інфляційного збільшення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) за період з 31.01.2015 року до 23.07.2015 року у розмірі 3 002 010,66 грн. та за період з 21.08.2015 року до 31.08.2017 року в розмірі 1 446 670,63 грн., 3% річних від кредитної заборгованості (тіла кредиту) за період з 30.01.2015 року до 31.08.2017 року у розмірі 477 285,50 грн. та суму інфляційного збільшення відсотків за користування кредитними коштами за період з 10.02.2015 року до 07.08.2017 року у розмірі 530 852,65 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 8 000,00 грн., який сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved