Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 07.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №K2HCGL00260493, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 45000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.12.2027 року. Окрім того в забезпечення виконання зобов'язання за договором №K2HCGL00260493 між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки від 10.12.2007 року. На думку позивача, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 07.08.2013 року за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 52243,60 доларів США, тому позивач змушений звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 07.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №K2HCGL00260493, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 45000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.12.2027 року. 10 грудня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №K2HCGL002604931 між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON]. було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], відповідно до якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку площею 0,1438 га, кадастровий номер 3221484000:07:011:0028, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.. Вартість предмета іпотеки складає 287470,00 гривень. 19.11.2012 року відповідачу [PERSON] надсилалася досудова вимога №30.1.0.0/2-847. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №K2HCGL002604931 станом на 07.08.2013 року, заборгованість складає 52 243,60 доларів США( що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.08.2013 року складає 417426,36 гривень), в тому числі: заборгованість за кредитом - 41 931,07 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 9 944,02 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 368,51 доларів США. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно зіст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з ч.1 ст. 591 ЦК України та ст. 39 Закону України "Про іпотеку" задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом іпотеки, в судовому порядку може здійснюватися виключно шляхом реалізації предмета іпотеки через продаж з публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", де зазначено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Враховуючи, що позивач, виконавши умови договору, надав [PERSON] кредит, в розмірі передбаченому кредитним договором, тим самим позивач виконав взяті на себе зобов'язання, однак відповідач отримавши кошти, в порушення договору укладеного з позивачем виконував його не належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується відповідними розрахунками, суд дійшов висновку задовольнити вимоги позивача за рахунок майна відповідача, що є предметом іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки, встановивши початкову ціну, відповідно до Іпотечного договору в розмірі 287470,00 гривень. Суд задовольняючи вищезазначені вимоги позивача вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог позивача відносно надання останньому права отримання витягу з Державного реєстру прав власності, проведення дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, проведення дій щодо оформлення та отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах або організаціях та наданні інших повноважень необхідних для продажу предмету іпотеки оскільки такі вимоги суперечать положенням статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку", оскільки право на укладання від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, на підставі договору іпотеки який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не передбачає надання таких прав, і не потребує отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат судового збору в розмірі 3441 грн. 00 коп. підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: partial