Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі відповідач, ТОВ «ФК «Вектор Плюс») про визнання договору іпотеки недійсним та відшкодування шкоди, мотивуючи його тим, що 13.04.2007 між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі АКБ «ТАС-Комерцбанк») та [PERSON] (далі [PERSON] , позичальник) було укладено кредитний договір № 0050/0407/88-121, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 80 000 доларів США. На момент укладення вищезазначеного договору [PERSON] та позивач перебували у шлюбі та проживали у матері позивача [PERSON] (далі [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] . Згоди на укладення кредитного договору позивач не надавала. В 2010 році шлюб між позичальником та позивачем було розірвано, в результаті чого позичальник переїхав проживати в інше місце. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті позивач подала заяву нотаріусу про вступ в спадщину, однак оформити спадщину не вдалося, оскільки у позивача не було оригіналів документів на право власності на квартиру. В період оформлення спадщини позивачу стало відомо, що квартира, яка входила до складу спадщини знаходиться в іпотеці. В подальшому, вона дізналася, що 13.04.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 0050/0407/88-121-2-68, згідно якого остання виступила як іпотекодавець та майновий поручитель за виконання [PERSON] кредитних зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору. Згідно п.2 спірного іпотечного договору Іпотекодавець ( [PERSON] ) передала в іпотеку Іпотекодержателю належне їй на праві власності майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Вважає, що даний договір іпотеки є недійсним, так як у неї є підстави вважати, що покійна мати під час укладення договору іпотеки не усвідомлювала значення своїх дій, оскільки мала серйозні психічні розлади, і не могла керувати своїми діями та розуміти їх значення. На підтвердження вказаного зазначила, що [PERSON] проходила лікування в Київському міському психоневрологічному диспансері № 1 з 14.02.2005 по 11.11.2013 року, у зв`язку з психічним захворюванням, з вираженою депресивно-бредовою симптоматикою. На підставі викладеного, просить визнати недійсним спірний договір іпотеки. Зазначила, що відповідно до договору факторингу № 15 від 28.11.2012, укладеного між ВАТ "Сведбанк" та ТОВ "ФК "Вектор Плюс", право вимоги за кредитним договором № 0050/0407/88-121 від 13.04.2007 укладеним між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та [PERSON] , на забезпечення виконання якого було передано майно згідно іпотечного договору №0050/0407/88-121-Z-68 від 13.04.2007, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк" та [PERSON] , відступлено ТОВ "ФК "Вектор Плюс. Посилаючись на те, що представники ТОВ «ФК «Вектор Плюс» регулярно погрожували позивачу виселенням та фізичною розправою, намагалися зламати замок в квартирі, в цей час в квартирі знаходилися неповнолітні діти, які були наляканими, відмовлялися від їжі, просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. 17.03.2017 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Цимбал І.К. було відкрито провадження у вказаній справі. Протоколом повторного авторозподілу судових справ між суддями вказану справу передано до провадження судді Заставенко М.О. 16.04.2018 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 21.05.2018 ухвалою суду було призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу та зупинене провадження у справі на час проведення експертизи. Протоколом повторного авторозподілу судових справ між суддями вказану справу передано до провадження судді Мицик Ю.С. 26.07.2018 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. прийнято до провадження вказану справу, відновлено провадження та призначено підготовче судове засідання. 04.02.2019 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва закрито підготовче судове засідання по вказаній справі та призначено до розгляду по суті. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини, що викладені в його мотивувальній частині. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Додатково пояснив, що нотаріусом, яка посвідчувала іпотечний договір було перевірено дієздатність та правоздатність [PERSON] В момент підписання договору остання усвідомлювала та розуміла значення своїх дій. Окрім того, [PERSON] та позивач перебували у родинних відносинах, а тому остання знала про те, що її мати уклала договір іпотеки. Вважає, що сторона позивача даним позовом вводить суд в оману. Просив в задоволенні позову відмовити. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Каплун Юрій Вікторович та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від нотаріуса надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, при ухвалені судом рішення покладається на розсуд суду. Враховуючи те, що сторона скористалась своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Допитана в судовому засіданні 21.05.2018 свідок [PERSON] суду показала, що працювала дільничним психіатром в Київському міському психоневрологічному диспансері № 1. В період з 2005 та у 2007 роках надавала [PERSON] амбулаторну медичну психіатричну допомогу з приводу наявних тяжких психічних і поведінкових порушень, що проявились у [PERSON] розладами сну, зниженням настрою, переживанням тривоги та постійним нав`язливим миттям рук з настирними вимогами до близьких займатись тим самим. При оглядах [PERSON] виявляла малопродуктивність мовного контакту. Вона як лікар пропонувала її донці, яка супроводжувала [PERSON] , пройти стаціонарне лікування в психіатричній лікарні, але вони відмовлялись. Була призначена амбулаторна медикаментозна терапія. В 2007 році стан [PERSON] значно погіршився, у зв`язку з чим останній було видано направлення на стаціонарне лікування в психіатричну лікарню № 1 м. Києва, але хвора відмовилася, погодилася приймати лікування амбулаторно. Крім того свідок пояснила, що попри те, що вона безпосередньо з [PERSON] у період часу укладення договору іпотеки не спілкувалася, однак вона вважає, що з огляду на характер і ступінь наявної в неї психічної патології, [PERSON] не могла навесні 2007 року вести себе розсудливо; наявні в неї психічні порушення були достатньо виявленими в її зовнішньому вигляді, їх повинні були б помічати сторонні оточуючі, в тому числі нотаріус. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] в період з 2000 року по 2007 рік проживала з ним в його приватному будинку, як співмешканка. Він бачив, як [PERSON] неадекватно відреагувала на народження онуки (доньки позивача), не виявляла на цю подію відповідної радості. Вказана поведінка була для нього дивною, оскільки [PERSON] завжди була турботливою жінкою. Навесні 2007 року у [PERSON] посилилися поведінкові порушення, вона постійно мила руки, могла використати по 10 брусків мила за день. Відвідування лікарів психіатрів стали частішими. В 2010 році [PERSON] перестала впізнавати його, а тому він пішов із сім`ї. Допитана в судовому засіданні 21.05.2018 свідок [PERSON] суду показала, що з початку 2000 років проживала по сусідству з сім`єю позивача, де також проживала і мати позивача [PERSON] Приблизно з 2006 року вона помітила, що [PERSON] її не впізнає, змінилась у своїй поведінці, по відношенню до неї вела себе дивно, виявляла психічні відхилення. Позивач [PERSON] при допиті в якості свідка показала, що у її матері психічні порушення періодично почали з`являтись на початку 80 років. Станом на 2005 рік психічні порушення у її матері набули нестерпного рівня, а тому вони з мамою звернулись за амбулаторною медичною психіатричною допомогою до дільничного психіатра. Її мати проходила амбулаторне лікування, постійно приймала ліки, інколи її стан здоров`я покращувався, однак в 2007 році стан матері різко погіршився, у зв`язку з чим їй було поставлено діагноз «Інволюційний параноїд» та призначене відповідне лікування. Крім того мало місце звернення за медичною допомогою в МЦ «Борис». Загалом її мати 5 разів перебувала на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні. Вислухавши пояснення учасників справи, прослухавши за згодою учасників справи запис фіксування судового засідання від 21.05.2018 в частині допиту свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13.04.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0050/0407/88-121, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 80 000 доларів США на строк із 13.04.2007 по 13.04.2017, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання в повному обсязі. /а.с. 23-25/. В забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором 13.04.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 0050/0407/88-121-2-68, згідно якого остання виступає як іпотекодавець та майновий поручитель за виконання [PERSON] кредитних зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору. За умовами спірного іпотечного договору Іпотекодавець ( [PERSON] ) передає в іпотеку Іпотекодержателю належне їй на праві власності майно, а саме квартиру [ADDRESS] /а.с. 16-18/ З відповіді уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ОМЕГА БАНК» № 72 від 21.02.2017 вбачається, що відповідно до договору факторингу № 15 від 28.11.2012, укладеного між ВАТ "Сведбанк" та ТОВ "ФК "Вектор Плюс", право вимоги за кредитним договором № 0050/0407/88-121 від 13.04.2007 укладеним між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та [PERSON] , на забезпечення виконання якого було передано майно згідно іпотечного договору №0050/0407/88-121-Z-68 від 13.04.2007, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк" та [PERSON] , відступлено ТОВ «ФК «Вектор Плюс» /а.с. 11/ . Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру від 15.10.1996, [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] /а.с. 12/. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] /а.с. 20, 33/. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її дочка - позивач [PERSON] , яка 26.09.2014 подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. заяву про прийняття спадщини /а.с.51/. З інформації Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 09.02.2017 № 061/203/06-264, [PERSON] , 1955 року народження знаходилася під консультативним наглядом лікаря-психіатра з серпня 2010 року по травень 2014 року з діагнозом «Рекурентний депресивний розлад» /а.с. 14/. Крім того [PERSON] , 1955 року народження знаходилася під наглядом у психіатра в Київському міському психоневрологічному диспансері № 1 з 14.02.2005 по 11.11.2013 з приводу психічного захворювання з вираженою депресивно-бредовою симптоматикою, що підтверджується довідкою від 07.02.2017 /а.с. 15/. Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 449 від 09.07.2018, на момент укладання договору іпотеки від 13.04.2007 [PERSON] страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді Інволюційного параноїду, депресивно-параноїдний синдром (F 22.8) та за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними /а.с. 201-204/ За приписами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215ЦК України). Частиною 1 статті 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як роз`яснено в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.12 і 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на момент підписання договору іпотеки № 0050/0407/88-121-2-68 13.04.2007 страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді Інволюційного параноїду, депресивно-параноїдний синдром (F 22.8) та за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи від 09.07.2018. Згідно зі ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Висновок експертів складений з врахуванням даних, що містяться в матеріалах цивільної справи, медичних картках амбулаторного хворого [PERSON] з Київського міського психоневрологічного диспансеру № 1 та з диспансерного відділення № 1 Київської міської психоневрологічної лікарні № 2. Представник відповідача клопотав про відхилення вищевказаного висновку, проте доказів на його спростування, він не надав. За таких обставин суд відкидає доводи представника відповідача про неправильність висновку експерта і покладає висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 09.07.2018 в обґрунтування свого рішення вважаючи його належним, допустимим і достатнім доказом того, що [PERSON] на момент підписання спірного договору іпотеки за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. При цьому суд критично оцінює пояснення представника відповідача, що відсутні підстави для задоволення позову, враховуючи що за життя [PERSON] не було визнано недієздатною, та зауважує на тому, що визнання особи недієздатною є правом заінтересованих осіб, а не обов`язком. Відповідно до ст. 3 Закону України від 22 лютого 2000 року N 1489-III "Про психіатричну допомогу" визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. З огляду на зазначені норми права судом також не приймаються заперечення представника відповідача в частині того, що нотаріусом, яка посвідчувала іпотечний договір було перевірено дієздатність та правоздатність [PERSON] та остання в момент підписання договору усвідомлювала та розуміла значення своїх дій, оскільки нотаріус не є спеціалістом в галузі медицини та не міг визначити психічний стан [PERSON] в момент підписання оспорюваного договору іпотеки від 13.04.2007. Таким чином, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що позов в частині визнання недійсним договору іпотеки від 13.04.2007 № 0050/0407/88-121-Z-68, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачкою та відповідає матеріальному закону. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.. Окрім того, згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач має навести у заяві, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тобто, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач обґрунтовує моральну шкоду тим, що представники відповідача регулярно погрожували їй виселенням та фізичною розправою, лаялися нецензурною лайкою, приходили до її квартири, намагалися зламати замок в квартирі. На підтвердження вказаного надала заяви Начальнику Дарницького УПГУНП в м. Києві від 11.04.2017 /а.с. 53-54, 56-57/. Водночас позивачем не надано належних та допустимих доказів, що саме представники ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вчиняли дії на які вона посилається в заявах. Не заслуговують на увагу і доводи позивача, щодо приниження відповідачем її честі, гідності, престижу та ділової репутації, через недоведеність вказаних обставин. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Позивачем не доведено, що завдання їй моральної шкоди, спричинені поведінкою відповідача, об`єктивно не підтверджені жодним належним та допустимим доказом і не є підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. ст. 23, 1167 ЦК України, тому суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial