Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просив суд розірвати два договори оренди земельних ділянок від 10 грудня 2006 року, укладені між ним та ТОВ «Лотуре-Агро», та які зареєстровані в Липоводолинському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» при Держкомземі України 12 червня 2007 року за № 040763104238 та за № 040763104237. Позов мотивував тим, що йому на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 3,5152 га та 3,2457 га, які розташовані на території Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. У 2006 році між ним та відповідачем укладено договори оренди землі від 10 грудня 2006 року, однак відповідач з 2007 року порушував умови цих правочинів, орендну плату у період часу з 2007 року і по 2013 рік за користування земельною ділянкою систематично виплачував не в повному обсязі, не проводячи її щорічної індексації, у а 2014 році жодних виплат в її рахунок не провів взагалі. Зазначав про те, що відповідач в 2014-2015 роках не проводить використання його ділянок за цільовим призначенням в межах укладених договорів, передавши вказані ділянки в обробіток іншому підприємству, а також в умовах укладених договорів відсутня одна істотна умова щодо можливості чи неможливості передачі землі у заставу та внесення до статутного фонду підприємства прав її оренди. Позивач вважає, що зазначені ним обставини є істотними порушеннями умов укладених договорів оренди землі, що порушує його права та інтереси, і стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність та про підтримання позову в повному обсязі з вищевикладених підстав, та подав додаткові докази в обґрунтування мотивів уточненого позову. Представник третьої особи [PERSON], письмово виступивши на стороні позивача, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надходило, тому суд за згодою позивача розглядає дану справу на підставі наявних у ній даних та доказів, ухвалюючи заочне рішення в порядку ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступні факти та правовідносини, а також дійшов наступних висновків. Позивачу на праві приватної власності належить дві земельні ділянки площею 3,52 га та 3,25 га, які розташовані на території Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с.10,13). Указані вище земельні ділянки передані позивачем в оренду відповідачу, що підтверджується копіями договорів оренди землі від 10 грудня 2006 року, зареєстрованих 12 червня 2007 року у Липоводолинському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» при Держкомземі України за № 040763104238 та за № 040763104237 (надалі по тексту - Договір оренди землі) (а.с.11-12,14-15). Пунктами 15,16 Договорів оренди землі передбачено, що вищевказані земельні ділянки передаються в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, цільове призначення земельних ділянок - землі сільськогосподарського призначення. У п.9 договорів оренди сторони визначили розмір орендної плати за землю в розмірі 1,5 % від грошової оцінки земельних ділянок, яка зазначена в п.5 договору оренди, і становить 501 грн. на рік. Відповідно до п. 11 договорів оренди виплата орендної плати повинна здійснюватись орендарем один раз на рік до 01 грудня поточного року, при цьому податок з доходу фізичних осіб нараховується на орендну плату та погашається за рахунок коштів орендаря. Пунктом 13 указаних договорів оренди передбачені підстави для перегляду розміру орендної плати, а саме: підвищення цін і тарифів, інфляція та інші випадки, передбачені законом. Згідно з п. 28 Договорів оренди землі, орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням, передбаченим цим договором, додержання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, своєчасного внесення орендної плати. Пунктом 30 Договорів оренди землі передбачені права орендаря, зокрема самостійно господарювати на землі з дотриманням умов Договору оренди землі. Пунктом 31 Договорів оренди землі встановлено, обов'язок орендаря приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені Договорами, виконувати встановлені щодо земельної ділянки обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом та цим договором, дотримуватися режиму природоохоронного використання земель, дотримуватися вимог щодо чергування сільськогосподарських культур у сівозмінах, своєчасно сплачувати орендну плату. Пунктом 38 Договорів оренди землі передбачено підстави його розірвання, зокрема: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 15 цього Закону істотними умовами договору оренди землі, в тому числі, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. На думку суду, припинення орендарем використання земельних ділянок за цільовим призначенням згідно з договором оренди з передачею цієї функції та обовязку виплачувати орендну плату іншій юридичній особі є істотним порушенням вимог статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі", умов п. 1.31договору оренди та є підставою для його розірвання. Відповідно до довідки Синівської сільради Липоводолинського району Сумської області від 04 червня 2015 року земельні ділянки, які знаходяться на території Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, у 2014-2015 роках ТОВ «Лотуре-Агро» за цільовим призначенням не використовуються, товариство господарську діяльність на території сільської ради у 2015 році не здійснює, у 2013 році відповідач лише засіяв земельні ділянки на території Синівської сільради (а.с.82). Протягом трьох кварталів 2014 року і першого кварталу 2015 року ТОВ «Лотуре-Агро» фактично господарської діяльності на території Синівської сільської ради не здійснювало, звітність до місцевого податкового органу не подавало та перерахунок податку на доходи фізичних осіб з орендної плати за вказаний період позивачу не проводило, що підтверджується довідками Роменської ОДПІ від 20 квітня 2015 року, від 05 червня 2015 року (а.с.56,81). Судом також установлено, що земельні ділянки позивача за цільовим призначенням безпосередньо ТОВ "Лотуре-Агро" у 2014 році і І-ІІ кварталах 2015 року не використовуються, упродовж 2014 року та першого, другого кварталу 2015 року ТОВ "Лотуре - Агро" свою господарську діяльність на території сільської ради не здійснює, збір урожаю у 2014 році, на землях, які перебувають в оплатному строковому користуванні ТОВ "Лотуре - Агро", здійснювало ТОВ "Діамант-Агро" на підставі трьохстороннього договору підряду від 01 жовтня 2013 року, договору відступлення права вимоги від 24 березня 2014 року, що також підтверджується довідкою виконавчого комітету Синівської сільської ради від 04 червня 2015 року та письмовими правочинами (а.с.41-46,82). Так, у матеріалах справи наявна копія договору від 01 жовтня 2013 року, згідно з яким ТОВ «Лотуре-Агро» передає обовязок виконати роботи по посіву, обробці, вирощуванню та збиранню врожаю сільськогосподарської продукції СУНП «Магдон», та копія договору про відступлення права вимоги від 24 березня 2014 року, відповідно до якого до ТОВ «Діамант-Агро» передано всі права та обов'язки щодо проведення обробітку та виплат за договорами оренди земельних ділянок, укладених з ТОВ «Лотуре-Агро», хоча позивач, як власник земельних ділянок, статусу сторони у цих договорах не набув. Крім цього, вищевказані договори не пройшли державної реєстрації як договори суборенди земельної ділянки, як це визначено ст.8 Закону України «Про оренду землі» та п. 19, 36 укладеного договору, проте фактично підтверджують передачу в обробіток орендованих відповідачем земельних ділянок на території с.Синівка ТОВ «Діамант-Агро» з правом виплати орендної плати власникам земельних ділянок. З розрахунково-касових документів за 2014 рік вбачається ті обставини, що за 2014 рік ТОВ «Діамант-Агро» здійснювало виплату орендної плати позивачці в розмірі 4835 грн. 62 коп. (а.с.47). 30 травня 2014 року позивач простим поштовим відправленням отримав лист від ТОВ «Діамант-Агро», в якому містилося повідомлення про те, що ТОВ «Діамант-Агро стало правонаступником ТОВ «Лотуре-Агро» за договорами оренди та про перехід всіх прав і обовязків орендаря за договорами оренди, в тому числі і обовязок по сплаті орендної плати (а.с.83). Протягом 2014 року виплата орендної плати за користування земельними ділянками на виконання п.9,31,11 позивачу відповідачем у визначених розмірах та строках не проводилась. Позивачем також не доведені з посиланнями на засоби доказування ті обставини, що відповідач саме з 2007 року і по 2013 рік включно сплачував орендну плату за вищевказаними договорами не в повному обсязі, як це визначено п. 9,12 укладених правочинів а тому ці обставини суд розглядає як недоведені. У 2015 році термін одноразової сплати орендної плати за користування земельними ділянками відповідачем позивачу до 01 грудня поточного року на день розгляду спору в суді не настав (п.11 вказаного договору). Отже, на думку суду, систематична несплата орендної плати (два і більше разів) протягом 2007-2015 років позивачем не доведена, а разова невиплата орендної плати за 2014 рік по двом договорам оренди не свідчить про систематичність по її несплаті, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 12 грудня 2012 року (у справі № 6-146цс12), згідно з якою договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Таким чином, вищевказана підстава для розірвання договору є недоведеною. Разом із цим, при вирішенні даного спору суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 12 лютого 2014 року (у справі № 6-166 цс 13), предметом якої був спір про розірвання договору оренди землі, про те, що виходячи зі змісту статей 24 та 25 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV "Про оренду землі" (далі - Закон № 161-ХІV) припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельних ділянок та передача третім особам функцій з її обробітку й оплати орендної плати орендодавцю, виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, та є підставою для розірвання договорів оренди земельних ділянок за ст. 32 вказаного Закону. Тому позовна вимога [PERSON] про розірвання договорів оренди земельних ділянок з даної підстави з огляду на вищевстановлені обставини підлягають задоволенню. З приводу непроведення щорічної індексації орендної плати відповідачем позивачу, як підстави для розірвання договору, то суд зазначає те, що невиплата орендної плати ТОВ «Лотуре-Агро» позивачу у 2014 році, свідчить також про те, що відповідачем не проводилась також виплата орендної плати з урахуванням індексів інфляції за вказаний період, що також є порушенням п. 10,11,12,31 укладених договорів. На думку суду, відповідачем з огляду на сукупність встановлених у даній справі фактів істотно порушені умови вказаних вище договорів оренди землі, що в свою чергу призвело до порушення прав позивача як орендодавця, тому позов з двох вищевказаних підстав є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. З приводу відсутності у тексті укладених договорів оренди однією з істотних умов, що стосується передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, то суд розглядає дану вимогу як безпідставну та необґрунтовану, оскільки на момент підписання та проведення державної реєстрації вищевказаних договорів оренди вищевказана істотна умова договору оренди не була визначена такою у ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (вказана умова набула статусу істотної лише з 14 жовтня 2008 року після набрання чинності змін у вказану статтю закону на підставі Закону України N 509-VI від 16 вересня 2008 року, договори укладалися між сторонами та реєструвався у встановленому порядку також до 14 жовтня 2008 року) та позивач в порушення ст.10,60 ЦПК України не довів яким чином відсутність у договорі оренди зазначеної умови порушує його права як фізичної особи-орендодавця і в чому саме полягає порушення його прав як сторони вищевказаних правочинів. Тому у задоволенні позову в цій частині з наведеними мотивами суд вважає за необхідне відмовити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі.

Outcome: approved