Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] в якій просить визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою [PERSON] зустрічався з 2009 року, спочатку це були дружні відносини, які потім переросли у близьких. У грудні 2010 року відповідач завагітніла, дізнавшись про що він одразу запропонував узаконити їхні відносини, бажаючи одружитися з нею та спільно виховувати їхню майбутню дитину. Однак, відповідач відмовилася одружуватися з ним. [INFO] відповідач народила сина [PERSON] . Однак після пологів, без будь-яких на те пояснень відповідач відмовилася проживати разом, спільно виховувати їхню дитину і переїхала проживати з дитиною до себе. Відповідач відмовлялася від будь-яких розмов, однак не відмовлялася від матеріальної допомоги для дитини, яку він надає в сумі 2000-2500 грн. щомісячно, а також бере участь у додаткових витратах на дитину (оплату ДНЗ, придбання одягу та речей). Зазначає, що мав бажання встановити батьківство у добровільному порядку шляхом подання спільної заявив органи реєстрації актів громадянського стану, однак відповідач відмовилася, аргументуючи це тим, що їй це не вигідно. А тому реєстрація дитини була проведена відповідно до ст.. 135 СК України зі слів матері на її прізвище, а ім`я та по батькові дитини записані за вказівкою матері, однак з урахуванням його думки. Після народження дитини він ще кілька разів пропонував відповідачці проживати разом, вести спільне господарство, піклуватися про їхнього сина, однак їм це не вдавалося. Він неодноразово намагався говорити з відповідачкою про їхні особисті сімейні проблеми, про необхідність спільного проживання та виховання сина, однак це ніяк не вплинуло на відповідачку. Останні шість місяців відповідач взагалі відмовляє йому у будь-яких зустрічах з дитиною, нехтуючи як його правами як батька, так і правами дитини. Відповідач не дає йому можливості піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Дитина знає, що саме він є його батьком, впізнає на вулиці. Відповідач також визнає факт його батьківства відносно їхньої дитини, що підтверджується зокрема копією церковного свідоцтва про хрещення їхньої дитини, фотографіями спільного відпочинку, однак закріпити це на юридичному рівні відмовляється. В той же час визнання батьківства має як для нього , так і для сина важливе і принципове значення та необхідне з метою ідентифікації родинного походження неповнолітньої особи та можливості участі у її вихованні. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов, з підстав, викладених у позовній заяві. Проти задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності заперечив, зазначивши, що відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із правовідносин, які він регулює, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. При цьому зазначив , що ч.1 та ч. 2 ст.129 СК України на яку посилається представник відповідача як на підставу для відмови у позові у даному випадку не застосовується , оскільки в момент зачаття та народження дитини [PERSON] відповідачка не перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Представник відповідача в судовому засіданні незаперечуючи факт батьківства позивача , щодо дитини [PERSON] , [INFO] , проти задоволення позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки позивач знаючи про факт народження дитини, свідомо , протягом 6 років уникав виконання своїх батьківських обов"язків, щодо виховання , утримання дитини , тощо. Додав , що позивачем пропущений строк визначений законом для звернення до суду , оскільки позивач з моменту народження дитини [PERSON] достеменно знав , що є його батьком, проте заяву до органів реєстрації актів цивільного стану разом із відповідачем не подав . Просив при ухваленні рішення врахувати можливі юридичні наслідки які наступлять для дитини після досягнення нею повноліття. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є рідною сестрою позивача та їй відомо, що [PERSON] який народився у 2011 році є дитина її брата [PERSON] .. До цього її брат - [PERSON] два роки зустрічався з матір"ю дитин - [PERSON] . За цей час вони брали участь у сімейних святкуваннях, вона разом з братом забирали маму та дитину з пологового будинку, були всі разом на хрестинах. І після народження дитини брат із [PERSON] час від часу приходили до них у гості на свята. Її брат та [PERSON] під час вагітності разом чекали на дитину. Всі в родині усвідомлювали, що це має народитися дитина позивача. Ніяких сумнівів щодо цього не було. [PERSON] і сама визнавала, що [PERSON] є батьком її дитини, говорила до дитини "дивися тато прийшов", коли приходила у гості до батьків позивача маму [PERSON] називала бабусею, а її тіткою. Брат допомагав [PERSON] в утриманні дитини - завжди купував памперси, необхідні речі, гуляв з [PERSON] та дитиною. Сумнівів у тому, що це його дитина ні у кого не було. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є колегою позивача та разом вони працюють уже вісім років. Був свідком відносин [PERSON] із [PERSON] . Бачив як вони спочатку зустрічалися, разом відпочивали. Потім [PERSON] сказав йому, що у них буде дитина. Коли [PERSON] проживала на [ADDRESS] , свідок допомагав позивачу завозити до неї на квартиру меблі. Але потім коли [PERSON] переїзджала з [ADDRESS] на проживання у "Новий район" то вже чув, що вона не відповідала на дзвінки [PERSON] , [PERSON] просив його, щоб він їй зателефонував. Свідок повідомив, що був очевидцем того як [PERSON] неодноразово грався з дитиною, тоді відповідач говорила "дивися, тато прийшов". Також свідок був на хрестинах дитини. Загалом він спостерігав весь період відносин позивача та відповідачки як до вагітності, під час вагітності, так і після. [PERSON] розповідав йому, що в період коли вона була вагітна зробив [PERSON] пропозицію одружитися, але вона відмовилась, мотивуючи це бажанням отримати виплату при народженні дитини як одинока мати. Також бачив [PERSON] та [PERSON] як вони гуляли з дитиною у місті. Показав, що позивач та відповідач спільно не проживали, хоча позивач говорив, що неодноразово пропонував відповідачці проживати разом. Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом та не заперечується відповідачкою та її представником, [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] і батьком дитини є позивач [PERSON] Запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень був проведений відповідачкою в порядку, передбаченому ч. 1ст. 135 Сімейного кодексу України. Позивач просить визнати його батьком вказаної дитини, посилаючись на те, що з 2009 року перебував у дружніх відносинах з відповідачкою, які у подальшому переросли у близькі внаслідок чого у грудні 2010 року відповідач завагітніла від нього та [INFO] народила сина. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. При вирішенні питання щодо визнання батьківства позивача суд бере до уваги покази свідків, які підтвердили факт перебування позивача та відповідача у близьких відносинах та визнання у родинному колі [PERSON] того, що батьком народженої нею дитини є [PERSON] . Спростувань щодо правдивості та достовірності показів свідків від відповідача та його представника не надійшло. Факт того , що позивач [PERSON] фактично є батьком [PERSON] , [INFO] , не заперечується і представником відповідачки у судовому засіданні. Судом також досліджено фотографії, надані позивачем на яких зображено спільний відпочинок позивача з жінкою, яку він називає [PERSON] та матір"ю свого сина [PERSON] , в сімейному колі, на яких позивач зображений з дитиною- [PERSON] і яку він називає своїм сином, а також спільні фотографії позивача, дитини та жінки, яку позивач називає [PERSON] та матір "ю своєї дитини [PERSON] .. Спростувань щодо правдивості та достовірності даних фотографій від відповідача та його представника не надійшло. Також, судом досліджено хресний лист, виданий парохом Кафедрального Собору МГКЄ за № 017/016 від 10.08.2016 року, з якого вбачається, що 02.09.2011 року о. [PERSON] охрещений [PERSON] , [INFO] , батьком якого є [PERSON] , матір" [PERSON] , про що зроблено запис у метриці хрещених та миропомазанних том VІІ стор. 152, № п/п 310/011. Спростувань щодо правдивості та достовірності даного хресного листа від відповідача та його представника не надійшло. При цьому суд констатує, що згідно ухвали від 24.11.2017 року за клопотанням представника позивача у справі було призначено генотипоскопічну експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз. Забір взірців біологічного матеріалу [PERSON] , [INFO] , позивача - [PERSON] , [INFO] , відповідача - [PERSON] , для проведення даної експертизи доручено Закарпатському обласному бюро судово-медичних експертиз (м. Ужгород, вул. Перемоги, 83). Однак, як вбачається з листа Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи від 16.05.2018 року № 2254, відповідач [PERSON] з дитиною [PERSON] жодного разу не з"явилися (викликалися на 13.02.2018 року, 24.04.2018 року та 15.05.2018 року) в Закарпатське обласне бюро судово-медичної експертизи, для забору біоматеріалу на молекулярно-генетичну експертизу для встановлення батьківства не з`явилися, у зв`язку з чим забір крові не був проведений. Відповідно до відомостей вищевказаного листа позивач [PERSON] кожного разу з"являвся для забору біоматеріалу. У зв"язку з ненадходженням до експертної установи біологічних зразків від осіб, що проходять у справі та неможливістю виконання експертизи, за супровідним листом КУ Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 1537-02 від 23.05.2018 року, матеріали цивільної справи № 308/8750/16-ц та ухвала суду від 24.11.2017 року, повернуто без виконання. Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи, що відповідач ухилилася від участі у експертизі щодо встановлення батьківства, а така має для позивача важливе значення, з огляду на відмову відповідача, визнавати позивача батьком народженої нею дитини - [PERSON] , [INFO] , та могла б підтвердити факт батьківства [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , а також з огляду на досліджені в судовому засіданні докази, які, за переконанням суду, засвідчують факт походження дитини - [PERSON] , [INFO] від позивача - [PERSON] , [INFO] , суд визнає факт батьківства позивача відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , для з"ясування якого експертиза була призначена. При цьому при вирішенні даної справи, крім сімейного та цивільно-процесуального законодавства, суд керується приписами ст. 51 Конституції України відповідно до яких, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою та ст. 7 Конвенції «Про права дитини» -відповідно до якої дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Щодо вимоги представника відповідача про застосування строку позовної давності то така є безпідставною, оскільки правововідносини, які є предметом розгляду - вимога позивача про визнання батьківства, регулюються ст. 128 СК України. В той же час ч.1 ст. 20 СК України встановлено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Зокрема , судом встановлено, що відповідачка в момент зачаття та народження дитини не перебувала у шлюбі з іншим чоловіком , що також не заперечувалося в судовому засіданні представником позивачки. А тому на підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Outcome: approved