Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, стягнення недоотриманої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що на даному підприємстві він працював з 10.07.2006 року відповідно до наказу №148-ос від 06.07.2006 року на посаді водія другого класу бази нафтопродуктів ст. Матейкове ДП «Укрзалізничпостач», а з 15.01.2007 року його відповідно до наказу №380-ос від 07.08.2014 року переведено на посаду водія першого класу бази нафтопродуктів ст.Матейкове ДП «Укрзалізничпостач». Згідно наказу №380-ос від 07.08.2014 року його звільнено у зв»язку із скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, оскільки згоду профкому на звільнення отримано 31.07.2014 року, лише за 8 днів до звільнення чим порушено положення ст.43 КЗпПУ. Крім того про звільнення за скороченням штату, як це передбачено ст.49-2 КЗпПУ його не було попереджено взагалі, не дотримано переважного права на залишення на роботі, оскільки у нього тривалий безперервний стаж на підприємстві з 2006 року, при звільненні не було виплачено всі суми, які належать йому від підприємства в день звільнення на підставі ст. 116 ЦПК України. Протиправними діями відповідача, [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв»язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації його життя, він звертався до лікарні з приводу головних болів та пройшов лікування з 11.08.по 01.09.2014 року. Позивач є інвалідом третьої групи, до пенсії йому залишилось кілька років, що створює йому труднощі у працевлаштуванні, відповідач позбавив його можливості заробляти на життя, крім того скоротили лише одного позивача, від чого він страждає та відчуває сором, приниження в очах колег із якими довго працював. Завдану моральну шкоду оцінив у 25000 грн. Судом уточнено позовні вимоги, предмет та підстави позовних вимог, зокрема встановлено, що позивач просить поновити його на роботі з 08.08.2014 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду, завдану неправомірним звільненням, стягнути ненараховану та не виплачену заробітну плату за період з 01.02.2007 року по 07.08.2014 року та за 08.08.2014 року, коли він працював, а також на підставі ст.ст. 116, 117 КУпАП стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з 08.08.2014 року по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що він працював на підприємстві з 2006 року спочатку водієм другого класу і йому доплачували за клас, а з 15.01.2007 року він був переведений на посаду водія першого класу бази нафтопродуктів ст. Матейкове та йому перестали здійснювати доплати за клас з часу закріплення за ним автомобіля ВАЗ 21099, в бухгалтерії повідомили, що «не положено». Він був присутній на засіданні профспілкового комітету, куди його запросив заступник начальника напередодні ввечері, де йому запропонували іншу роботу на підприємстві - двірником, на дану посаду не погодився, сказав, що подумає, а відмовився від посади двірника при самому звільненні, оскільки вважав своє звільнення з посади водія незаконним. На засідання профкому не допустили його адвоката. Спочатку [PERSON] обслуговував три машини, а після того, як у 2012 році взяли на роботу другого водія [PERSON], до нього почались постійні «придирання», два автомобілі передали на обслуговування новому водію, а він в рейси майже не виїздив. На обслуговуванні у нього знаходився автомобіль ВАЗ 2108, передачу якого він здійснював 08.08.2014 року, оскільки виходив в цей день на роботу, іншу роботу не виконував. Вважає, що вони із [PERSON] мають однакову кваліфікацію та продуктивність праці, а те, що [PERSON] має навики до ремонту машин, не слід брати до уваги, оскільки ремонтувати машини на базі заборонено, а ремонтуватись вони мають на станції техобслуговування. За весь час роботи, до нього не було претензій. У них із [PERSON] був один гараж, один робочий стіл, де було обладнане робоче місце, все утримувалось у належному порядку, конфліктів не виникало, відповідальним за протипожежну безпеку був призначений позивач. У нього не погіршились відносини у сім»ї, він не змінив свого способу життя, спілкується із рідними, став на облік в центр зайнятості, де отримав 90 грн. допомоги. Він дуже хвилювався через звільнення, пережив стрес, у нього боліло серце, та він змушений був лікуватись. Він дійсно є інвалідом третьої групи загального захворювання нирок - полінефріту. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі, покази позивача підтвердив, додатково пояснив, що звільнення [PERSON] є незаконним, що повністю доводиться доказами, що містяться в матеріалах цивільної справи. Скорочення було підлаштоване під звільнення одного працівника - [PERSON], бо більше нікого не звільнили. Не було жодних економічних обґрунтувань для скорочення штату. Фактично позивач працював ще і 08.08.2014 року, про що свідчить підписання акту прийомки-передачі автомобіля, за що йому не було нараховано та здійснено оплату. Крім того в день звільнення [PERSON] не були вчасно виплачені всі суми, належні йому при звільненні, а саме оплати здійснювались 05.09.2014 року та 20.08.2014 року, а також не оплачено за 08.08.2014 року. Крім того [PERSON] з часу його переведення на посаду водія першого класу не нараховувалась та не здійснювалась доплата за клас у розмірі 25% посадового окладу, тому ними заявлено вимогу про стягнення недоплаченої заробітної плати з 01.02.2007 року по 07.08.2014 року, виходячи із чинного законодавства. Крім того [PERSON] відчував незаконність звільнення, переніс моральні страждання. На засідання профкому був запрошений під час відпустки, запропонували йому іншу роботу не у встановлений законом двомісячний строк. Вважає, що у [PERSON] у зв»язку із тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, є переважне право на залишення на роботі, оскільки він із [PERSON] є працівниками з однаковою кваліфікацією та в силу професії не здійснюють виробництво продукції, щоб оцінити продуктивність їх праці. Звернув увагу, що на час скорочення штату 25.07.2014 року діяв наказ про обмеження діяльності підприємств залізничного транспорту у виді заборони скорочення чисельності працівників, а тому відповідач не мав права звільнити [PERSON] в тому порядку, як це було здійснено. Представник відповідача Ляхович М.П. позов повністю не визнала, підтримала надані суду письмові заперечення, які оголосила в судовому засіданні, відповідно до яких [PERSON] дійсно працював на ДП «Укрзалізничпостач» з 10.07.2006 року по 07.08.2014 року. Спочатку водієм другого класу бази нафтопродуктів ст. Матейково, а з 15.01.2007 року там же водієм першого класу та із вказаної посади він був звільнений 07.08.2014 року. 14.05.2014 року ДП видано наказ №75 про внесення змін до організаційної структури, яким з метою упорядкування організаційної структури, дотримання фінансової дисципліни, та ефективного використання коштів на утримання працівників в умовах обмеженого фінансування витрат, шляхом оптимізації чисельності та скорочення чисельності адміністративних і виробничих витрат, виведено із організаційної структури підприємства 280 штатних одиниць. Листом від 19.05.2014 року №ЦПХ-29/658, працівників паливно-технологічного відділу (ст.Матейково) попереджено про їх наступне вивільнення з 25.07.2014 року у зв»язку із змінами в організаційній структурі підприємства, що тягне за собою скорочення чисельності та штату працівників, зокрема позивача 22.05.2014 року було персонально під підпис повідомлено про наступне вивільнення. 21.05.2014 року подано до центру зайнятості населення звітність по формі №4-ПН. Позивачу листом від 30.07.2014 року №ЦПХ-29/1544 запропоновано єдину можливу посаду прибиральника території відділу організації зберігання нафтопродуктів, однак він від вказаної посади відмовився, що зафіксовано в протоколі засідання профспілкового комітету та в акті від 07.08.2014 року. 31.07.2014 року на засіданні профспілкового комітету, де був присутній [PERSON] особисто, було розглянуто подання ДП «Укрзалізничпостач» від 31.07.2014 року про розірвання трудового договору з [PERSON], внаслідок чого профком надав згоду на таке звільнення. Тобто підприємством повністю дотримано всі вимоги трудового законодавства при звільненні позивача. Також в день звільнення 07.08.2014 року із ним було здійснено повний розрахунок, видано трудову книжку та копію наказу про звільнення. Щодо переважного права на залишення на роботі, то відповідач при звільненні надав перевагу іншому працівникові із вищими кваліфікацією та більшою продуктивністю праці - [PERSON], який працював краще, ніж позивач, до роботи якого у підприємства були зауваження, що мали системний характер. [PERSON] має навики ремонту автомобілів, що сприяє економії, охайніше ставиться до транспортних засобів. Оскільки звільнення здійснено законно, то відповідно не підлягають задоволенню вимоги про стягнення моральної шкоди. Позивачем не доведено недоотримання сум заробітної плати чи затримки розрахунку при звільненні. Додатково суду пояснила, що наказом №75 від 14.05.2014 року було внесено зміни до організаційної структури підприємства та виведено із штату всіх працівників, а тому не було зрозуміло кому і в якому відділі буде надано і яку посаду, тому і посаду двірника в іншому новоутвореному відділі [PERSON] було запропоновано пізніше. Рішення щодо кращої продуктивності праці приймалось керівництвом та є оціночним, доган [PERSON] за весь період роботи не оголошувалось. Останнім робочим днем [PERSON] був 07.08.2014 року, тоді ж і з ним було здійснено повий розрахунок. Інші виплати, а саме 20.08.2014 року - оплата лікарняних позивача, яка здійснюється із фонду соціального страхування, а 05.09.2014 року - це «тринадцята заробітна плата», виплата якої здійснюється планово затримані не з вини підприємства. Щодо надбавок, то виплата допомоги за клас [PERSON] була припинена з часу переведення його на нову систему оплати праці, а саме на оклад у сумі 2976 грн., що узгоджується із положеннями колективного договору, а іншому працівникові [PERSON], якому оплата здійснювалась за годинною тарифною ставкою, така доплата за клас здійснювалась, проте заробітна плата позивача все одно була більшою. Вважає, що наказ про зміни в організаційній структурі підприємства прийнятий 14.05.2014 року, до введення заборони на скорочення чисельності працівників та до початку реорганізації відповідача, узгоджений із Укрзалізницею, а тому таке скорочення є законним. Вважає позовні вимоги [PERSON] повністю безпідставними, просила в їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивачки та заперечення відповідача та докази, якими вони підтверджуються. Відповідно до наказу №148 ос від 06.07.2006 року [PERSON] прийнятий на роботу водія другого класу бази нафтопродуктів Матейкове із оплатою праці згідно штатного розпису (т.1 а.с.118) Відповідно до наказу № 20ос від 15.01.2007 року [PERSON] переведено на посаду водія першого класу бази нафтопродуктів Матейкове (т. 1 а.с.122) із оплатою праці відповідно до годинної тарифної ставки згідно штатного розпису з доплатою 25% за класність та 25% за ненормований робочий день, остання посада, згідно наказу №120 ос від 29.09.2008 року - водій 1 кл. ВАЗ-21099 [NUMBER] бази нафтопродуктів ст. Матейкове, із оплатою праці згідно штатного розпису, без передбачення доплат за класність та ненормований робочий день (т.1 а.с. 122, 123) Відповідно до наказу № 380-ос від 07.08.2014 року [PERSON] звільнений з посади водія автотранспортних засобів (легкового автомобіля) із паливно-технологічного відділу ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату із виплатою компенсації за 23 днів відпустки, вихідної допомоги, із яким [PERSON] ознайомився 07.08.2014 року (т.1 а.с.128) та отримав трудову книжку в день звільнення (т.1 а.с.209) Позивач [PERSON] вважає своє звільнення незаконним, оспорює його правомірність, оспорює правильність нарахування заробітної плати, оспорює правильність розрахунку при звільненні, а тому правовідносини, що виникли між сторонами є трудовими та регулюються нормами Кодексу законів про працю України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстави, передбаченої п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстави, зазначеної у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 49-2 КЗпПУ про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Відповідно до ст. 94 ч.1 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Відповідно до п. 19 Постанови № 9 пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Тягар доказування правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця. Відповідно до статуту ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач», що затверджений наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України 22.12.2011року №669-ц (т.1 а.с.181-193), засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (уповноважений орган) і підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту (Укрзалізниця). Відповідач є юридичною особою (п.3.1. статуту). Управління підприємством здійснюється його директором, який призначається Укрзалізницею (п.7.2.статуту) Директор підприємства формує штат підприємства, затверджує його структуру та штатний розпис, посадові інструкції, внутрішні положення тощо (п.п.7.6.3статуту) Наказом по підприємству директор призначає особу, що буде виконувати його обов»язки на час відпустки, у випадку його тимчасової відсутності у зв»язку із відрядженням, хворобою тощо (п.7.8. статуту) Уповноважений орган управління та Укрзалізниця відповідно до покладених на них завдань, та в межах, визначених законодавством, здійснюють повноваження щодо реалізації прав держави як власника майна, переданого підприємству, пов»язаних із володінням, користуванням і розпорядженням ним у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб та не має права втручатись в оперативну та господарську діяльність, крім випадків, встановлених статутом та законодавством (п.п. 7.12, 7.14 статуту) Директором ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» з 28.05.2014 року наказом від 28.05.2014 року №627/ос генерального директора Остапюка Б.Я. призначено Лозінського О.А. (т.1 а.с.194-195) Наказом від 14.05.2014 року № 75 «Про внесення змін до організаційної структури» (т.1 а.с.35-37) з метою впорядкування організаційної структури Державного підприємства «Укрзалізничпостач», дотримання фінансової дисципліни та ефективного використання коштів на утримання працівників в умовах обмеженого фінансування витрат шляхом оптимізації чисельності та скорочення адміністративних і виробничих витрат, за погодженням з генеральним директором Укрзалізниці з 25 липня 2014 року внесено зміни до організаційної структури підприємства, а саме виведено 280 штатних одиниць, введено до організаційної структури підприємства 256 штатних одиниць, створено нові відділи. Штатний розпис працівників підприємства, затверджений 30.12.2013 року із відповідними змінами та доповненнями вважається чинним для працівників, які отримали попередження на період їх працевлаштування. Наказом від 24.03.2014 року № 131 у зв»язку із технічною помилкою в абз. 22 підпункту1.2. пункту1 наказу №75 від 14.05.2014 року цифру «19» замінено цифрою «17».(т.1 а.с.38) Відповідно до штатного розпису, затвердженого 30.12.2014 року ДП «Укрзалізничпостач», що вводиться в дію з 01.01.2014 року (т.2 а.с.2-4), в штаті відповідача є 99 штатних одиниць, є паливно-технологічний відділ із двома посадами водія першого розряду: водій автотранспортних засобів (легкового автомобіля) із посадовим окладом 2976 грн. та водія автотранспортних засобів із 12,55 грн. годинної тарифної ставки. Відповідно до штатного розпису, затвердженого 14.07.2014 року ДП «Укрзалізничпостач», що вводиться в дію з 25.07.2014 року (т.2 а.с.5-7), в штаті відповідача є 77 штатних одиниць, паливно-технологічного відділу немає, однак в управлінні обліку нафтопродуктів та складського господарства наявний відділ організації зберігання нафтопродуктів (Матейкове) із однією посадою водія першого розряду: водій автотранспортних засобів із 12,55 грн. годинної тарифної ставки. 21.05.2014 року відповідачем до територіального органу Державної служби зайнятості подано звітність за встановленою формою про заплановане масове вивільнення працівників у зв»язку із ізмінами в організації виробництва і праці (т. 1 а.с. 226-227) 19.05.2014 року працівників паливно-технологічного відділу ДП «Укрзалізничпостач» попереджено про звільнення, де наявний підпис [PERSON] - водія 1 кл. від 22.05.2014 року та іншого водія 1 кл. [PERSON].(т.1 а.с.40) Позивач та його представник наполягають, що [PERSON] та [PERSON] є працівниками із однаковою кваліфікацією, а продуктивність їх праці порівняти не можна, оскільки вони не виготовляють продукції, є посадовими особами державного підприємства - водіями та для їх роботи необхідні права на керування транспортними засобами, технічне обслуговування та ремонт здійснюється на станції технічного огляду, а тому навики ремонту автомобілів [PERSON] не можна брати до уваги. Відповідач стверджує, що водій [PERSON] мав гіршу дисципліну праці, був випадок, коли він заснув за кермом, має гіршу кваліфікацію та продуктивність праці, ніж водій [PERSON], який має навики ремонту автомобілів, бережливіше відноситься до транспортних засобів. Порівнюючи особові справи, що витребувані судом (т.1 а.с.118-128-справа [PERSON]) та (т.1 а.с.129-140 - особова справа [PERSON].) встановлено, що обидва водії обіймали посади водіїв першого класу, мають права на керування транспортними засобами, що їм ввірені, пройшли медичний огляд. При цьому [PERSON] має більший тривалий безперервний стаж на підприємстві. Відповідно до встановлених обставин на підприємстві відповідача 14.05.2014 року мали місце такі зміни в організаційній структурі підприємства, що призвели до утворення нових структурних підрозділів та скорочення штату працівників з 25.07.2014 року. В результаті такого скороченні утворились нові вакантні посади та робочі місця, на які були прийняті особи, право вибору яких як працівників належить власнику. Оскільки у даному конкретному випадку виникло право на працевлаштування на нову посаду, то суд вважає, що правила про перевагу на залишення на роботі, встановлені ст. 42 КЗпП не діють, а відтак судом не беруться до уваги твердження позивача та відповідача з цього приводу. Таким чином, суд не приймає до уваги копії документів про зауваження до роботи [PERSON] на підприємстві в різні періоди (т.1 а.с. 219-227), оскільки дисциплінарних стягнень вони за собою не потягли, а також копію диплому про освіту слюсаря -електромонтажника [PERSON].(т.1 а.с.179), оскільки він не стосується його професійних функцій водія, а свідоцтво про народження дочки може свідчити про наявність лише одного утриманця (т.1 а.с180) Оскільки позивач та його представник вбачають допущення відповідачем інших порушень, судом встановлено, що відповідно до витягу з протоколу зборів розширеного засідання профспілкового комітету ДП «Укрзалізничпостач» від 31.07.2014 року (т.1 а.с.43-44), де розглядалось подання директора підприємства Лозінського О.А. від 31.07.2014 року про надання згоди на розірвання трудового договору із рядом працівників, серед яких і [PERSON], на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в зв»язку із скороченням штату працівників (т.1 а.с.215-216), вказане питання розглядалось в присутності [PERSON], який відмовився від запропонованої посади прибиральника території, вважає, що він має більше прав та досвіду роботи, ніж у [PERSON] Профспілковим комітетом дано згоду на звільнення [PERSON] із врахуванням обґрунтування начальника паливно-технологічного відділу Криклюка О.О. про доцільність звільнення [PERSON], який неодноразово грубо порушував норми з охорони праці, наявність переважного права у іншого водія, а саме наявність у водія [PERSON] неповнолітньої дитини, а також відмову [PERSON] від переведення на іншу роботу. Суд вважає, що відповідачем дотримано вимоги ст. 43 КЗпП України при звільненні [PERSON], оскільки останній був присутній на засіданні профкому, подання власника про звільнення ряду працівників, в тому числі і [PERSON] обґрунтоване неможливістю їх працевлаштування через відсутність вакансій на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, [PERSON] відмовився від вакантної посади прибиральника території новоутвореного відділу на засіданні профкому. Також судом перевірено інші підстави позову, зокрема встановлено, що [PERSON] тричі пропонувалось нову вакантну роботу прибиральника території відділу організації зберігання нафтопродуктів (Матейкове): вперше - 31.07.2014 року - на засіданні профкому (т.1 а.с.43), вдруге - 04.08.2014 року (т.1 а.с.42), втрете 07.08.2014 року (т.1 а.с.41), від якої він відмовився. Обов»язки адміністрації щодо суворого дотримання гарантій працівників, в тому числі і при звільнені закріплені у колективному договорі між адміністрацією та комітетом профспілки ДП «Укрзалізничпостач», а профком зобов»язався не надавати згоди на вивільнення працівників у разі порушення адміністрацією вимог законодавства про працю (п.5.2.1. договору) за роботу з ненормованим робочим днем водіям легкових автомобілів, мікроавтобусів встановлено доплату у розмірі 25 відсотків тарифної ставки (окладу) за відпрацьований час; за перший клас водіям вантажних та легкових автомобілів, автобусів встановлено надбавку у розмірі 25 відсотків встановленої тарифної ставки за час відпрацьований за професією водія (п.6.1.16. договору) (а.с.47-96) При звільненні [PERSON] було нараховано у серпні 2014 року та виплачено 07.08.2014 року виплати, належні до виплати в день звільнення, 20.08.2014 року - лікарняні за рахунок ФСС, 05.09.2014 року - винагорода за підсумками роботи за відпрацьований час «13-а заробітна плата» (т.1а.с.116, 205, 207, 208) Лікарняні в сумі 1064,83грн. виплачені Фондом соціального страхування (т.2 а.с.33-36) В період з 15.07.2014 року по 25.07.2014 року [PERSON] перебував на лікарняному (т.1 а.с.159) Відпустка [PERSON] в серпні 2014 року була перенесена та він приступив до роботи 04.08.2014 року, а 08.08.2014 року не працював (т.2 а.с.38) [PERSON] відповідно до акту прийому-передачі автомобіля (т.1 а.с.115), що затверджений та підписаний ним 08.08.2014 року водієві [PERSON] передано легковий автомобіль ВАЗ 21099 д.н.з.[NUMBER] у справному стані. [PERSON] з 27.08.2014 року перебуває на обліку як безробітній в Жмеринському МРЦЗ (т.2 а.с.41) В період після звільнення, [PERSON] амбулаторно лікувався у Відділковій лікарні ст..Жмеринка з 11.08.2014 року до 21.08.2014 року та з 22.08.2014 по 01.09.2014 року з діагнозом дисциркуляторна енцифалопатія, неврологічний синдром, тривожно депресивний синдром (т.1 а.с.157-158) Відповідно довідки, що видана відповідачам при звільненні [PERSON], його середньоденна заробітна плата складала 140,498 грн. (т.1 а.с.160) та дану довідку позивач просив брати за основу при розрахунку належних йому виплат. Зміст даної довідки не оспорений представником відповідача, розрахований відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року № 100, а тому береться судом до уваги. Судом встановлено, що позивачем не пропущено місячний строк звернення із позовною заявою до суду, що передбачений ст.233 КЗпПУ у справах про звільнення. Щодо оспорювання позивачем та його представником порядку звільнення в частині дії заборони на скорочення чисельності працівників в період утворення ПАТ «Українська залізниця», суд виходить із наступного. Відповідно до Закону України від 23.02.2012, № 4442-VI "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", що набув законної сили 22.03.2014 року визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі, управління і розпорядження його майном та спрямованість на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави. Таке товариство утворюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до ч.ч. 3, 6, 7, ст. 2 вказаного закону товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту). Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється Товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб'єктів господарювання. Відповідно до ст.3 вказаного закону з дня прийняття рішення Кабінету Міністрів України про утворення Товариства до державної реєстрації Товариства Державна адміністрація залізничного транспорту України, підприємства залізничного транспорту, господарські товариства, 100 відсотків акцій (часток, паїв) яких належать державі та вносяться до статутного капіталу Товариства, не мають права без згоди центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту зокрема скорочувати чисельність працівників. Таке товариство утворене відповідно до постанови КМ України, від 25.06.2014, № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що набула чинності 04.07.2014 року, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ЄДРПОУ 00034045) (далі - Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. У додатку №1 до вказаної постанови КМ України у переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" вказано Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" - код ЄДРПОУ19014832. Однак оцінюючи наказ № 75 від 14.05.2014 року, суд вважає, що саме він регламентує внесення змін до організаційної структури ПД «Укрзалізничпостач», що призвели до скорочення штату працівників із подальшим їх вивільненням із 25.07.2014 року та працевлаштуванням на нові вакансії відповідно до нового штатного розпису, винесений уповноваженою особою, містить відповідне обґрунтування, та відповідно до якого розпочато процедуру вивільнення працівників, про що свідчать їх попередження від 19.05.2014 року, а тому позиція позивача щодо неправомірності звільнення [PERSON] із цієї підстави не знайшла свого підтвердження. Крім того статті 40 і 41 КЗпП є спеціальними нормами прямої дії, що не знають будь-яких винятків, та навіть встановлені самим законом обмеження права власника або уповноваженого ним органу звільняти працівників з підстав, встановлених ст. 40 і 41 КЗпП, вимагають обґрунтування. Відповідно до статті 235 КЗпП суд має право поновити працівника на роботі лише в разі його звільнення без законної підстави. Оскільки порушення порядку звільнення не визнається підставою для звільнення, то сам факт такого порушення не є причиною для поновлення працівника на роботі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що при звільненні [PERSON] за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» додержано норм законодавства про працю, що регулюють вивільнення працівників, у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема зміни в організаційній структурі, що призвели до скорочення штату працівників, власником додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, працівник відмовився від переведення на іншу роботу, вивільнюваний працівник не користувався переважним правом на залишення на роботі та він попереджувався за 2 місяці про наступне вивільнення, а тому підстави для задоволення позову [PERSON] в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Оскільки відповідачем не допущено незаконного звільнення, то і вимоги в частині стягнення моральної шкоди, заданої таким звільненням задоволенню не підлягають. Також задоволенню не підлягають вимоги позивача щодо виплати недоотриманої заробітної плати йому в період з 01.02.2007 року по 07.08.2014 року у виді надбавки за клас у розмірі 25% окладу, оскільки як пояснив [PERSON] такі виплати йому припинились із закріпленням за ним автомобіля ВАЗ 21099, так як суду не надано жодних належних та допустимих доказів нездійснення таких виплат в період з 01.02.2007 року по 01.10.2008 року, а в період з 01.10.2008 року по день звільнення, згідно наказу від 29.09.2008 року №120 ос, яким за позивачем таки закріплено автомобіль ВАЗ 21099 з 01.10.2008 року, таких доплат не передбачено (т.1 а.с. 123). Встановлене повністю підтверджується положеннями колективного договору (п. 6.1.16.) та системою оплати праці, що існує на підприємстві, де водіям, яким встановлено оклади та годинні тарифні ставки. Щодо оплати за 08.08.2014 року, коли позивач виходив за роботу, то в цій частині в задоволенні позову також слід відмовити, скільки, як вказав суду [PERSON], він роботи в цей день не здійснював, а лише передав закріплений за ним автомобіль [PERSON] та підписав акт про передачу, а відтак в силу ст. 94 КЗпП України оплаті не підлягає. Щодо вимоги про зобов»язання відповідача виплатити [PERSON] середній заробіток за час розрахунку при звільненні на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, то суд вважає, що належним способом захисту в цій частині є стягнення вказаних сум із відповідача на користь позивача. Судом встановлено, що ДП «Укрзалізничпостач» 05.09.2014 року відповідно до платіжного доручення №128 від 05.09.2014 року (т.1 а.с.207) виплатив [PERSON] 154 грн.02 копійки заробітної плати за другу половину серпня 2014 року. Представник відповідача пояснила, що це винагорода, яка виплачується як «тринадцята зарплата» та відображена у розрахункових документах як річна премія, та вона була нарахована [PERSON] в день звільнення, однак виплачена йому пізніше з причин, що не залежали від відповідача. Однак судом в ході розгляду справи таких причин не встановлено, суми щодо спору затриманої суми не встановлено, а тому суд вважає, що в даному випадку право позивача на отримання належних йому при звільненні в день звільнення сум порушене та підлягає захисту. Таким чином із відповідача на користь позивача слід стягнути його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 08.08.2014 року по 05.09.2014 року за 29 днів затримки, беручи за основу суму середньоденної заробітної плати [PERSON] 140,49 грн. (т.1 а.с.160) Таким чином з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути (29днів*140,49 грн. =) 4074,21 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до Постанови Пленуму ВС України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 40, 43, 44, 47, 49-2, 94, 96, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial