Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

19.11.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Верба В.М. про визнання протиправним та скасування рішення №39065314 від 30.12.2017 року про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за ПАТ КБ «Приватбанк»; скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (запис № 24255223 від 27.12.2017 року); скасування запису про державну реєстрацію права власності № 24255223 від 27.12.2017 року та зобов`язання внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності. Стягнути з приватного нотаріуса судовий збір. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.09.2007 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір. В забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору, укладено договір іпотеки, згідно якого позивач надав в іпотеку Банку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 30.10.2015 ПАТ КБ «Приватбанк» уклав договір купівлі-продажу, згідно якого продав належну йому квартиру [ADDRESS] , Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ». Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.06.2016 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, якою заборонено ТОВ "ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ" проводити дії по відчуженню в будь-який спосіб та реєстрації, перереєстрації, внесення змін в реєстраційні дані, щодо права власності на квартиру [ADDRESS] , до вступу в законну силу рішення суду по цивільній справі № 201/4481/16-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ", третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про визнання договору купівлі продажу недійсним; заборонено Державній реєстраційній службі України здійснювати реєстрацію права власності на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] , до вступу в законну силу рішення суду по цивільній справі № 201/4481/16-ц. Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області (яке залишене без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 25.07.2019 року) визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ». У зв`язку з наведеним вважає, що державну реєстрацію права власності вчинено приватним нотаріусом з порушенням норм Конституції України та вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зокрема вказує, що всупереч наявним заборонам на вчинення реєстраційних дій, щодо належної йому квартири, приватний нотаріус Верба В.М. 30.12.2017 року прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39065314, а тому вважає, що перехід права власності на належну йому квартиру відбувся незаконно (за відсутності правових підстав), рішення про державну реєстрацію прав та запис, який внесено на підставі такого рішення підлягає скасуванню. Зазначене призвело до порушення його права, яке підлягає захисту в судовому порядку. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач направив на адресу суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, вказавши, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі тане заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач причину неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи сповіщались вчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток та шляхом розміщення оголошення шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України, уразі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у клопотанні. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення. Ухвалою суду від 21.12.2019 у справі було відкрито провадження у порядку загального позовного провадження, з викликом сторін та призначено у справі підготовче засідання. 28.04.2020 року справу було призначено до розгляду (а.с. 28, 44). Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відзив на позовну заяву, чи інших заяв з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. 07.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір. В забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору, укладено договір іпотеки, згідно якого позивач надав в іпотеку Банку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 30.10.2015 ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав договір купівлі-продажу, згідно якого продав від власного імені належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] , Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ». 30.03.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ» про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.06.2016 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ», якою заборонено ТОВ "ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ" проводити дії по відчуженню в будь-який спосіб та реєстрації, перереєстрації, внесення змін в реєстраційні дані, щодо права власності на квартиру [ADDRESS] , до вступу в законну силу рішення суду по цивільній справі № 201/4481/16-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ", третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про визнання договору купівлі продажу недійсним; заборонено Державній реєстраційній службі України здійснювати реєстрацію права власності на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] , до вступу в законну силу рішення суду по цивільній справі № 201/4481/16-ц (а.с. 5). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верба В.М., всупереч наявним заборонам, 27.12.2017 року та 30.12.2017 року вніс відомості про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за№ 24255223 та № 39065314 (а.с. 16). У зв`язку з цим, наказом Міністерства юстиції України № 3148/5 від 15.10.2019 року, приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Вербі В.М. тимчасово було заблоковано доступ державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 9 місяців (а.с. 22). Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14.03.2019 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ» із зобов`язанням органів юстиції, органів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державних реєстраторів прав на нерухоме майно та/або нотаріусів скасувати запис про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ" на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що були внесені на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2015 року (а.с. 7-10). Постановою Миколаївського апеляційного суду від 25.07.2019 року, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 березня 2019 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково, а саме, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 30 жовтня 2015 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ». В обґрунтування вказано, що судове рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2015 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», є підставою для скасування державної реєстрації в порядку, передбаченому Законом № 1952-ІV, а тому вирішення цього питання не потребує додаткового судового втручання (11-15). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до Закону України «Про іпотеку» (далі Закон № 898-IV), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Визначення іпотеки передбачено й у статті 575 ЦК України, згідно з якою іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (частина четверта статті 3 Закону № 898-IV). Таким чином, згідно закону іпотекою забезпечуються зобов`язання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 1 ст. 10 Закону № 1952-IV визначено, що державним реєстратором є, зокрема, нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1) ч.3 ст. 10 Закону № 1952-IV, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Положеннями ч.2 ст. 37 Закону №898-IV передбачено, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Судовим рішенням встановлено недотримання Банком вимог ч.1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», наслідком чого стало порушення переважного права [PERSON] , як іпотекодавця, на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. У зв`язку з тим, що договір від 30.10.2015 року купівлі продажу предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] , укладений з порушенням встановленого Законом України «Про іпотеку» порядку, як наслідок був визнаний недійсним. Згідно вимог ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис. Пунктами 74, 75 «Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Предметом оскарження у даній справі є рішення приватного нотаріусу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно №39065314 від 30.12.2017 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за ПАТ КБ «Приватбанк»; запис про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис № 24255223 від 27.12.2017 року. Судом встановлено, що вказані рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно вчинені приватним нотаріусом у період заборони вчиняти будь-які дії, щодо реєстрації права власності квартири [ADDRESS] , встановлені ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.06.2016 року і до набрання рішенням у справі законної сили. У зв`язку з вчиненням вказаних дій, наказом Міністерства юстиції України № 3148/5 від 15.10.2019 року, приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Вербі В.М. тимчасово було заблоковано доступ державного реєстратора до державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 9 місяців Рішення у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ", третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про визнання договору купівлі продажу недійсним, набрало законної сили 25.07.2019 року. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Закон № 1952-IV), передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. Відповідно до статті 27 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV (далі - Закону № 1952-ІV) в чинній редакції, державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації. У зв`язку зі встановленими обставинами, суд дійшов висновку, що державна реєстрація права власності на квартиру, належну позивачеві [PERSON] відбулась з порушенням чинного законодавства, а тому позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах Закону та підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2305.20 грн. (а.с. 1), відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладається на відповідача приватного нотаріуса Верба В.М..

Outcome: approved