Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Дочка позивачки - [PERSON], [INFO], одружилася з [PERSON], [INFO] - 09 вересня 2000 року, про що вчинено відповідний актовий запис №18 Яланецькою сільською радою Бершадського району Вінницької області. Після одруження дочка взяла прізвище чоловіка "[PERSON]". батьків чоловіка. Після одруження молода сім'я проживала в м.Яремче Івано-Франківської області в батьків чоловіка. [INFO] в шлюбі у них народилася донька - [PERSON], яка, відповідно, являється онучкою [PERSON] Восени 2004 року [PERSON] почала працювати в приватному готелі "Сова", розташованому в м.Яремче. По цій причині, в жовтні 2004 року сім'я [PERSON] відправила дочку [PERSON] до бабусі в с.Яланець Бершадського району Вінницької області. Однак, [INFO] [PERSON] було вбито під час розбійного нападу на готель. Після поховання доньки, малолітня онучка [PERSON] продовжувала проживати з бабусею в с.Яланець Бершадського району Вінницької області. Біологічний батько дитини - [PERSON] відвідав дитину лише через півроку. В червні 2005 року, коли дитині вже було 4 роки, [PERSON] приїхав за [PERSON] та забрав її з собою в м.Яремче, де вона проживала з ним до лютого 2006 року. За період з червня 2005 року до лютого 2006 року позивачка декілька разів приїздила в м.Яремче провідувати онуку. В кожний приїзд її неприємно вражала пригніченість дитини, її замкнутість, кволість. Одночасно, її не тільки як бабусю, а й як педагога з великим стажем роботи, вражала обстановка в якій проживала, зростала та виховувалась [PERSON], а саме: відсутність ласки та тепла по відношенню до дитини, неохайність та незручність житла, занедбаність самої дитини. З цих підстав, вона звернулася до зятя з проханням повернути онучку [PERSON] бабусі для її подальшого виховання і проживання в с. Яланець Бершадського району Вінницької області, В лютому 2006 року [PERSON] знову стала проживати у бабусі в с.Яланець, куди її відправив батько. Крім того, після смерті матері дитини, [PERSON] оформив в Управлінні пенсійного фонду м.Яремче Івано-Франківської області пенсію на онучку у зв'язку з втратою годувальника та, отримавши відповідну банківську картку, почав отримувати пенсію на дитину. При цьому, сторони домовились про те, що кошти по пенсії пов'язані з втратою годувальника він буде акумулювати на окремому відкритому для [PERSON] рахунку, з метою подальшого використання цих коштів дитиною на її навчання та подальші життєві потреби. З 2006 року відповідач, як батько усунувся від виконання батьківських обов'язків. За весь цей час він лише декілька разів відвідав свою доньку, не вислав жодної копійки коштів на утримання дитини, її навчання, відпочинок, лікування. Більш того, декілька раз перебуваючи в с.Яланець, він просив колишню тещу підготувати йому продукти до Києва, оскільки по його словам - життя в столиці нелегке, а грошей у нього немає. Під час однієї з телефонних розмов з відповідачем [PERSON] поцікавилась у нього скільки коштів з призначеної онучці пенсії знаходиться на рахунку, який він мав відкрити за їх домовленістю. У відповідь почула нецензурну лайку, образи та відповідь про те, що дані кошти є його власністю, оскільки він є володарем банківської картки. Таким чином, за весь час проживання моєї онучки із бабусею в с.Яланець, її біологічний батько не надав їй жодної копійки матеріальної допомоги, жодним чином не сприяв розширенню її світогляду, навчанню в школі, поліпшенню здоров'я, літнього та іншого відпочинку, тощо. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] звернулась до суду в інтересах малолітньої [PERSON] з позовом, в якому просить: - позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON], [INFO], яка проживає в сім'ї своєї бабусі - [PERSON] в с.Яланець Бершадського району Вінницької області з 2006 року; - встановити опіку над малолітньою [PERSON], [INFO] та призначити опікуном - її бабусю - [PERSON], в сім'ї якої вона проживає з 2006 року; - стягнути з гр. [PERSON], який є біологічним батьком [PERSON], аліменти на її користь у розмірі не меншому 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць. Стягнення суми аліментів за один місяць допустити до негайного виконання, у відповідності до ст.367 ЦПК України. Сплачувати дані аліменти опікуну дитини - [PERSON]; - стягнути з громадянина [PERSON] кошти у сумі 34 609,0грн, які були ним незаконно привласнені за період з червня 2011 року по червень 2014 року у вигляді державної пенсії призначеної на дитину [PERSON] в зв'язку з втратою годувальника. Зазначену суму стягнути на користь дитини [PERSON], перерахувавши їх опікуну - [PERSON]; - спрямувати зазначене судове рішення до Управління пенсійного фонду м. Яремче Надвірнянського району Івано-Франківської області з метою припинення виплати призначеної [PERSON] пенсії з приводу втрати годувальника її батьку [PERSON] та подальшої виплати пенсії опікуну малолітньої [PERSON] - [PERSON]; - стягнути з відповідача користь [PERSON] судові витрати у сумі: 833,29грн., яка складається з: судового збору за дві вимоги немайнового характеру у сумі 487,20 грн. та судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі 346,09грн; -у відповідності до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" та ч.3 ст.88 ЦПК України, судові витрати по стягненню аліментів покласти на відповідача - [PERSON]. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що дитина постійно проживає разом з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні з 2006 року, іншої сім'ї вона не знає, тому задоволення заявлених нею позовних вимог повністю відповідає інтересам дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча двічі був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Заяв та клопотань на адресу суду від [PERSON] не надходило, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без його участі. Представник органу опіки та піклування Струтинський М.Ю. суду пояснив, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] слід задовольнити, так як він не займається вихованням та утриманням дитини, про що викладено у висновку служби у справах дітей, крім того він вважає за доцільне призначити бабусю опікуном малолітньої [PERSON], так як це повністю відповідає інтересам дитини. Вказану позицію підтримала і прокурор Сосонська А.І. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с. 14) [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. 09.09.200 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що Яланецькою сільською радою вчинено актовий запис № 18 ( довідка відділу ДРАЦС а.с. 15) та змінила прізвище на [PERSON]. Від шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON], що вказано у свідоцтві про народження (а.с. 16). Згідно копії вироку апеляційного суду Івано - Франківської області від 18.04.2005 року (а.с. 17-21) та копії свідоцтва про смерть (а.с. 22) [PERSON] загинула [INFO]. За даними довідки Яланецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 14 від 05.05.2014 року (а.с. 37), довідки Яланецької амбулаторії ЗПСМ від 08.05.2014 року (а.с. 38), довідки КП Бершадський РЦ ПМСД ( а.с. 39), встановлено, що [PERSON] з жовтня 2004 року перебуває на обліку Яланецької амбулаторії ЗПСМ, наданий час є ученицею Яланецької ЗОШ І-ІІІ ступенів, здоров'ям та вихованням дитини займається її бабуся [PERSON], яка здійснює постійний догляд за нею, батько дитини за вказаний період не цікавився здоров'ям та успіхами дочки та не приймав участі у її вихованні. Те, що [PERSON] дійсно є бабусею малолітньої [PERSON] підтверджується, окрім свідоцтва про народження дитини та її матері, наступними документами: копією свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26), копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] (а.с. 27), копією паспорта громадянина України [PERSON] (а.с.28-29). [PERSON] згідно з довідками Яланецької сільської ради №419, №420 від 08.05.2014 року (а.с. 31,32) проживає в [ADDRESS] разом зі своєю онукою [PERSON] та чоловіком [PERSON] Подружжя [PERSON] є пенсіонерами за віком та відповідно отримують пенсію, що вказано у довідках УПФУ у Бершадському районі № 1014/01-20 та №1015/01-20 від 05.05.2014 року ( а.с. 37). Крім того, [PERSON] працює вчителем географії у Яланецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів та отримує заробітну плату у розмірі 2423 грн. 17 коп. ( довідка а.с. 33). За період її роботи на вказаній посаді, тобто з 1990 року вона має кваліфікаційну категорію "спеціаліст вищої категорії" та педагогічне звання "вчитель - методист", зарекомендувала себе як відповідальний та досвідчений педагог та умілий організатор, що відображено у характеристиці, складеній начальником відділу освіти Бершадської РДА (а.с. 34). Згідно показів свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що дитина [PERSON] дійсно практично з народження проживає разом з бабусею та дідусем - подружжям [PERSON], які займаються її вихованням та утриманням. Вони, будучи їх сусідами, можуть впевнено ствердити, що [PERSON] забезпечена усім необхідним та виховується у нормальній сім'ї, є гарною та вихованою дитиною. Батько дитини інколи приїздив, але нічим дитині не допомагав. Свідок [PERSON] є жителькою с. Яланець та працює продавцем у місцевому магазині, а тому з її показів суд встановив, що [PERSON] піклується про свою онуку постійно купує всі необхідні речі для дитини. Викладачі Яланецької ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] та [PERSON], вказали, що [PERSON] є гарною та кмітливою ученицею, справно виконує поставлені завдання, товаришує з однокласниками та іншими учнями в школі, на батьківські збори приходить її бабуся [PERSON], яка працює вчителем географії в їх школі та постійно цікавиться про успіхи онуки. Дитина за рахунок бабусі та дідуся забезпечена усім необхідним для життя та навчання. Батька дитини бачили один раз, коли він приїжджав на перший дзвоник, більше вони його за весь період навчання не бачили. Крім того допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що працює керівником дитячого ансамблю спортивного танцю "Мрія" в м. Бершадь, який відвідує [PERSON] Вона зазначила, що дитину в ансамбль записала бабуся [PERSON], яка несе усі витрати, пов'язані з відвідуванням ансамблю та поїздками у м. Бершадь, батько дитини жодного разу не приходив на репетиції, і взагалі, вона не чула, що він чимось допомагав [PERSON]. Один раз він приходив на концерт в м. Київ, однак після зустрічі з батьком дитина була засмучена. Розповідаючи про себе вона постійно говорить про бабусю і дідуся з якими проживає в с. Яланець. Допитна в судовому засіданні в присутності класного керівника [PERSON], [PERSON], [INFO], вказала, що просить задовольнити позов, так як вона дійсно проживає разом зі своєю бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON], які її виховують з самого дитинства та забезпечують усім необхідним, допомагають реалізувати захоплення та мрії. Батько після смерті матері, взагалі не займається її вихованням, не цікавиться життям та приймає участь в матеріальному забезпеченні. Частина 1 ст.150 СКУ, зобов'язує батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. N3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.91року, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ст. 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Аналогічні положення містить ст. 12 вищевказаної Конвенції ООН, де зазначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Враховуючи дані обставини, а також дослідивши висновки служби у справах дітей Бершадської РДА (а.с.43, 44), врахувавши думку [PERSON], яка була допитана в присутності класного керівника та досягши тринадцяти років, має сформовані погляди на взаємовідносини з батьком, суд встановив, що відповідач не приймає участі у вихованні дочки з 2006 року, не цікавиться їх успіхами та інтересами, свої батьківські обов'язки відносно неї не виконував та не виконує, що в повній мірі підтверджено зібраними по справі доказами а тому позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав підлягають задоволенню. Згідно із ч. з ст.60 Цивільного кодексу України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно із ч.ч. 2,3,4 ст.63 цього ж кодексу, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного Отже, зібрані по справі докази та висновок служби у справах дітей №01-11-459 від 10.06.2014 року (а.с. 44) свідчать про те, що [PERSON] дійсно слід призначити опікуном малолітньої [PERSON], та як це відповідає інтересам дитини та її бажанням.. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.2 ст.166 цього ж кодексу, особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст. 60 Цивільного кодексу України судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад. то аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником". Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] слід задовольнити. Також судом встановлено, що згідно з протоколом № 173 від 15.04.2005 року (а.с. 46) [PERSON], як батьку [PERSON], було призначено пенсію по втраті годувальника, а за період з червня 2011 року по червень 2014 року ним було отримано 34 609 грн. коштів на виплат вказаної пенсії, що відображено у довідці УПФУ у м. Яремче (а.с. 47). Ч.1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. П.1 ч. 1статті 1215 цього ж кодексу визначає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] оформляючи документи на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника на 1-го утриманця, достовірно знав про те, що його дочка буде проживати з бабусею та перебувати на її утриманні, а тому набув вищевказані кошти недобросовісно. При цьому судом враховано, що загальна позовна давність за ст. 257 ЦК України складає три роки, а тому поверненню підлягають лише кошти, отримані відповідачем за останні три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, позовні вимоги є законними обґрунтованими, а тому такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved