Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі, зареєстрованому 19 серпня 2009 року у відділі РАЦС Острозького районного управління юстиції Рівненської області, про що зроблений актовий запис №94. Мають доньку, [PERSON] , [INFO] . Шлюб між нею та відповідачем розірвано, що підтверджується рішенням Острозького районного суду від 24 листопада 2011 року №2/1713/659/11. Рішенням Острозького районного суду від 20 жовтня 2010 року №2-540/10 з [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] .. За виконавчим листом від 24 листопада 2010 р., з 01 вересня 2010 р. з відповідача стягуються аліменти в розмірі 400 грн., але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У 2013 році вона вийшла заміж вдруге, після одруження її прізвище стало [PERSON] . На даний час вона не працює, на обліку в Центрі зайнятості не перебуває. Всі матеріальні витрати, що стосуються її та доньки, [PERSON] , [INFO] , несе її чоловік, [PERSON] . Місце роботи та розмір доходів відповідача їй невідомі. Свої доходи він приховує. Дитина росте, розвивається, її потреби значно зросли. У школі вона навчається за програмою "Інтелект України", яка вимагає придбання посібників вартість яких щомісяця складає 250 грн. Також донька займається у танцювальній студії, місячний абонемент якої коштує 450 грн. Збільшився прожитковий мінімум, який для дитини віком 6-18 років з 01.01.2020 - 30.06.2020 р. становить 2218 грн., відповідно до ЗУ"Про державний бюджет України на 2020 рік". Просила змінити спосіб стягнення присуджених аліментів, встановлений рішенням Острозького районного суду від 20 жовтня 2010 року № 2-540/10 та стягнути з відповідача, [PERSON] , на її користь , аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи з часу звернення до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовну заяву в межах її доводів. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав та не заперечив проти задоволення позову. Пояснив, що він офіційно працевлаштований, аліменти сплачені включно по лютий місяць 2020 року, за березень-квітень ще не отримав заробітну плату через карантин. Аліменти стягуються у ромірі 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 24.11.2011 р.№1713/659/11 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На підставі рішення суду від 20.10.2010 року Острозьким районним судом Рівненської області 24.11.2010 р. видано виконавчий лист, за яким з відповідача [PERSON] з 01 вересня 2010 р. стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 400 грн., але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З оглянутого судом свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 95, зареєстрований відділом РАЦС Острозького районного управління юстиції Рівненської області, записані [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, встановлено, що позивачка 21.06.2013 року уклала повторний шлюб з [PERSON] , зареєстрований виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області, актовий запис № 1. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » . З довідки № 276 від 17.02.2020 року, виданої Межиріцькою с/радою Острозького району Рівненської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS], в складі сім`ї: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дочка), [PERSON] (свекор), [PERSON] (свекруха). Встановлено, що [PERSON] не працевлаштована, на обліку в Центрі зайнятості як безробітна не перебуває, що підтверджується оглянутою копією трудової книжки позивачки та довідкою № 04-11/440 від 20.02.2020 року, виданою Рівненським міським центром зайнятості. Судом встановлено, що відповідач працевлаштований та має дохід від заробітної плати, а саме працює у ФОП [PERSON] з 09.07.2012 р. оператором цифрового друкування по теперішній час згідно Довідки від 30.04.2020 р. . З оглянутого звіту про здійснені відрахування та виплати ФОП [PERSON] відносно [PERSON] вбачається, що із заробітної плати відповідача за виконавчим листом проводяться відрахування на сплату аліментів за період з 01.01.2020 р. по 30.04.2020 р. всього утримано 1330,80 грн., щомісячна утримана сума у розмірі 665,40 грн., що становить 30% прожиткового мінімуму на дитину віку сторін. Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2020 рік" у 2020 р. установлено прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років: з 1 січня 2020 року для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2218 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суд у, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним змінити розмір аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів . Суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 20.10.2010 року у сумі 400 грн. на теперішній час є значно меншим від мінімального розміру аліментів, встановленого частиною другою статті 182 СК України, що суперечить вимогам закону. Таким чином, судом встановлено, що на утримання дитини стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі, у даній справі позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів та перейти на стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а також приймаючи до уваги положення ч.2 ст. 182 СК України, визнання відповідачем позову, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення шляхом зміни способу стягнення аліментів, стягнувши з [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Рівне на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки судом встановлено наявність рішення суду про стягнення аліментів у цивільній справі № 2-540/10, то за зазначеним виконавчим документом слід припинити виконання за виключенням наявності боргу по сплаті аліментів. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету На підставі вищевикладеного ст.ст. 180,181, 182, 184, 192, СК України ,

Outcome: approved