Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року в розмірі 19437,92 швейцарських франків та 44,73 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке після внесення змін до Статуту у відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VІ від 17.09.2008 року перейменовано на ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11093609000 в іноземній валюті на суму 28340,00 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті на день укладення договору становило 118476,86 грн., терміном до 10.12.2027 року зі сплатою 7,99% річних. В подальшому шляхом укладення Додаткової угоди №1та №2 до кредитного договору сторонами було змінено кінцевий термін повернення кредиту на 10.06.2028 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Договором та додатковою угодою №1, в частині повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами, можливих штрафів та інших витрат, між позивачем і [PERSON] було укладено договір поруки № 1 від 12.12.2006 року, за умовами якого остання зобов»язалася відповідати перед позивачем за невиконання зобов»язань відповідача [PERSON] в повному обсязі. Відповідач [PERSON] порушив взяті на себе згідно кредитного договору зобовязання щодо своєчасного погашення заборгованості за щомісячними платежами у зв»язку із чим станом на 29.09.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 19437,92 швейцарських франків, з яких: 17206,46 швейцарських франків -заборгованість по кредиту строкова; 1409,68 швейцарських франків- прострочена заборгованість за кредитом; 136,71швейцарських франків-поточна заборгованість за процентами; 685,07 швейцарських франків-заборгованість по процентах прострочена, а також 44,73 грн. нарахованої пені з яких: 33,50 грн.-пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 11,23 грн. заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів, які позивач просить стягнути із відповідачів. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання Договору про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року частково недійсним, а саме: в частині Розділ 1 «Предмет договору, що визначає грошову одиницю даного зобов»язання, виклавши абзац першй Розділу 1 «Предмет договору» в наступній редакції: «…Банк зобов»язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов»язується прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит(грошові кошти) в сумі 118487,86(сто вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 86 копійок у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі…», а також визнати недійсним графік погашення заборгованості, виходячи із суми кредиту в розмірі 118487,86 грн. В решті кредитний договір залишити в силі. Визнати незаконними дії ПАТ «УкрСиббанк» у формі протиправного отримання оригіналів документів на належну [PERSON] квартиру за адресою: м. Тернопіль, вул. Макаренка,4/142 і зобов»язати ПАТ «УкрСиббанк» повернути [PERSON] по акту оригінали документів на квартиру за адресою: м. Тернопіль, вул. Макаренка,4/142. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначено, що 12.12.2006 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11093609000 на придбання квартири за адресою м. Тернопіль, вул. Макаренка,4/142. Незважаючи на те, що в тексті договору зазначено, що кредит надається у розмірі 28340,00 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті станом на день укладення договору становить 118487,86 грн., фактично валютою даного зобов»язання була національна грошова одиниця-гривня. Всі розрахунки за придбання квартири були проведені у гривні, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою продавця квартири, згідно якої він сплатив за придбану нерухомість кошти в сумі 151500,00 грн. про даний факт було відомо банку, а отже валютний кредит носить фіктивний характер. Вказане підтверджується тим, що на момент укладення кредитного договору була чинною постанова правління НБУ № 119 від 26.03.1998 року якою було встановлено чіткий та вичерпний перелік випадків використання іноземної валюти фізичними особами-резидентами іноземної валют, як засобу платежу або застави. Використання іноземної валюти, як засобу платежу дозволялось за наявності індивідуальної ліцензії Національного банку України. Таким чином, на думку позивача за зустрічним позовом, діючим законодавством на момент придбання ним квартири не було передбачено використання іноземної валюти як засобу платежу, а у банку вказаної ліцензії на момент укладення кредитного договору не було. Погашення заборгованості із кредитним договором здійснювалось у національній валюті, яку банк сам обмінював на валюту та зараховував на свої рахунки. Також [PERSON] вказав, що він не отримує доходів у іноземній валюті та не має індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, що на його переконання об»єктивно вказує на те, що дійсною грошовою одиницею зобов»язання за Договором про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року була гривня. Банком в обгрунтування своїх вимог про стягнення коштів за кредитним договором у іноземній валюті не долучено письмових доказів та документів та відсутні посилання на такі докази та положення кредитного договору, якими врегульовано юридичний факт фактичної передачі коштів в іноземній валюті в сумі 28340,00 швейцарських франків, а отже ПАТ «УкрСиббанк» не доведено факт видачі [PERSON] грошових коштів в іноземній валюті. Натомість банк незаконно заволодів оригіналами документів на придбану [PERSON] квартиру, які на його вимогу не повернув, що створює останньому перешкоди у здійсненні права власності. Із врахуванням наведеного просить зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. В ході судового розгляду [PERSON] подав заяву про уточнення зустрічного позову, відповідно до якої просить визнати недійсним кредитний договір №11093609000 від 12.12.2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» із застосуванням наслідків недійсності кредиту. Представник ПАТ «УкрСиббанк» у судовому засіданні первісний позов підтримав повністю та просить його задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити за безпідставністю, посилаючись на те, що ПАТ «УкрСиббанк» діє на підставі банківської ліцензії національного банку України №75 від 24.12.2001 року, яка включає дозвіл на здійснення операцій з іноземною валютою. Умовами укладеного із [PERSON] Договору про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року визначено, що позичальник повертає банку кредит та відсотки за користування кредитом у валюті кредиту. Факт отримання [PERSON] кредиту в іноземній валюті-швейцарських франках підтверджується меморіальним ордером №0601833817 від 12.12.2006 року та випискою про рух коштів по рахунку. Представник відповідача у судовому засіданні зустрічний позов підтримав та просить його задовольнити із врахуванням заяви про уточнення зустрічних вимог. У задоволенні первісного позову просить у його задоволенні з підстав, викладених зустрічній позовній заяві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти. 12.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11093609000 за умовами якого позивач надав відповідачу у кредит в іноземній валюті в сумі 28340,00швейцарських франків, що на дату кладення договору становило в національній валюті 118487,86 грн. гривень для придбання однокімнатної квартири за адресою: м. Тернопіль,вул. Макаренка,4/142 з терміном їх остаточного повернення до 10.12.2027 року. Погашення кредиту здійснюється в терміни, встановлені графіком погашення-п.1.2 Договору. У відповідності до п. 1.3.1 договору за використання кредитних коштів на перший місяць установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 7,99% річних. По закінченню цього терміну та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2 даного договору. Згідно п.2.1 договору у забезпечення виконання зобов»язань позичальника приймається квартира за адресою:м. Тернопіль, вул. Макаренка,4/142 згідно договору іпотеки від 12.12.2006 року та договір поруки від 12.12.2006 року. Пунктом 5.3 договору передбачено, що при настанні подій, що впливають на здатність або бажання виконання позичальником зобов»язань за договором, визначених у вказаному пункті договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 договору. За порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, позичальник сплачує банку додатково від встановленої процентної ставки за кредит пеню з розрахунку 0,2 відсотка від суми зазначеної заборгованості(суми кредиту та/або процентів по кредиту та /або комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня-п.7.1 договору. Пунктом 7.6 договору передбачено, що за порушення своїх зобов»язань( в тому числі і за порушення термінів виконання зобов»язань), встановлених п.п.4.3,4.4.,4.5,4.7 договору позичальник зобов»язаний сплатити банку неустойку у розмірі 500 грн. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених Договором про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 рокуміж позивачем та [PERSON] 12.12.2006 року було укладено договір поруки №1. Відповідно до п.п.1.1, 1.3,1.4 вказаного договору остання зобов'язалась відповідати перед позивачем по зобов'язаннях [PERSON], які виникають з умов договору про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року в повному обсязі. Позичальник та поручитель відповідають перед позивачем як солідарні боржники. 25.02.2009 року між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 та №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року відповідно до якої змінено графік погашення кредиту та встановлено кінцевий термін виконання основного зобов»язання-10.06.2018 року. На виконання умов Договору про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року [PERSON] було надано кредитні кошти у сумі 28340,00 швейцарських франків шляхом зарахування їх 12.12.2006 року на поточний рахунок позичальника №2620261647500, що підтверджується наданим позивачем меморіальним ордером №0601833817 від 12.12.2006 року. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено пере графом 2 і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог статей 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору та діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином- ст. 599 ЦК України. Зі змісту статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів- ст. 554 ЦК України. Як встановлено судом, [PERSON] взяті на себе зобов»язання за Договором про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року належним чином не виконує внаслідок чого утворилася заборгованість по погашенню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами. Згідно доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, станом на 29.09.2015 року заборгованість [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року становить: 17206,46швейцарських франків -заборгованість по кредиту строкова; 1409,68 швейцарських франків -прострочена заборгованість за кредитом; 136,71швейцарських франків - поточна заборгованість за процентами; 685,07 швейцарських франків- заборгованість по процентах прострочена, а також 33,50 грн.-пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 11,23 грн. заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів. Загалом сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 19437,92 швейцарських франків та 44,73 гривні. За таких обставин, враховуючи факт невиконання відповідачами умов Договору про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачами майнових прав позивача, які підлягають до задоволення шляхом солідарного стягнення з [PERSON], [PERSON] в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 19437,92 швейцарських франків та 44,73 грн. нарахованої пені. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року, суд враховує те, що АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», отримав Банківську ліцензію №75-2 зареєстровану Національним банком України 28 жовтня 1991 року за номером 57, з відповідними дозволами, якою надано право на укладення правочинів з використанням іноземної валюти. У відповідності до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до п.11 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з цим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ дійшов до висновку, що суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Водночас Верховний суд України у правовій позиції від 10.02.2016 року у справі № 6-1680 цс15 зазначив, що якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Аналізуючи наведене, суд приходить до переконання, що АКІБ «УкрСиббанк» на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ, укладаючи кредитний договір із відповідачем та нараховуючи платежі за договором в іноземній валюті, діяв в межах своїх повноважень та згідно вимог чинного законодавства. Факт виплати та отримання [PERSON] грошових коштів згідно Договору про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року в іноземній валюті, а саме у швейцарських франках, підтверджується долученим до матеріалів справи меморіальним ордером №0601833817 від 12.12.2006 року, що спростовує твердження відповідача про відсутність доказів, які засвідчують факт отримання ним кредитних коштів в іноземній валюті. При цьому суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на те, що розрахунок за придбану ним однокімнатну квартиру за адресою: м. Тернопіль, вул. Макаренка,4/142 у м. Тернополі здійснено у національній валюті, оскільки зазначене не є свідченням того, що кредит йому було надано саме у національній валюті-гривні. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.ч.1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідачем не наведено обставин, які б обґрунтовували заявлені ним позовні вимоги в частині визнання недійсним в цілому Договору про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року, свідчили про допущені порушення з боку фінансової установи при укладенні кредитного договору, а тому суд не вбачає підстав для визнання Договору про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 року, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» недійсним, у зв'язку з чим зустрічні позовні вимоги не підлягають до задоволення. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» слід задовольнити, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №11093609000 від 12.12.2006 рокув розмірі 19437,92 швейцарських франків, 44,73 грн. нарахованої пені, а також 6426,91 грн. сплаченого судового збору. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved