Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в Острозький районний суд та просить визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON], право приватної власності на 1/5 частку садибного житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], мотивуючи свій позов тим, що спадкодавиця своєчасно не виготовила правовстановлюючих документів на дане майно, в зв'язку з чим він не може належним чином реалізувати своє право на спадщину. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов визнав. Треті особи на стороні відповідача - [PERSON] та [PERSON] позов визнали, про що подали суду письмові заяви та просять справу розглянути в їх відсутності. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] позов визнав. Суд, заслухавши сторони по справі та вивчивши матеріали справи, рахує позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належав садибний житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS]. Дані обставини підтверджуються технічним паспортом від 18.12.2014 року та повідомленням КП "РОБТІ" № 8400 від 18.12.2014 року . Даний садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями було побудовано у 1981-1984 роках, що підтверджується відповідними записами у технічному паспорті від 18.12.2014 року. Рішенням Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 384 від 12.05.2009 року з додатком до нього, було впорядковано найменування вулиць та номерів будинків, та для вказаного садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS]. На даний час, відповідно до погосподарської книги № 2 с. Верхів Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області, садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS] рахується за [PERSON], що підтверджується випискою з погосподарської книги Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 40 від 03.02.2015 року. Право власності на вказаний садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями зареєстровано не було, що підтверджується відсутністю записів у графах "Реєстровий №" та "Реєстраційний №" технічного паспорта від 18.12.2014 року, повідомленням КП "РОБТІ" №8400 від 18.12.2014 року та відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний садибний житловий будинок. Відповідно до рішення Верхівської сільської ради народних депутатів № 8 від 17.12.1993 року з додатком до нього, для [PERSON] було передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,98 га в с. Верхів Острозького району Рівненської області. Станом на 1991 рік вказаний садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями відносився до типу колгоспного двору, що підтверджується довідкою Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 45 від 03.02.2015 року. Станом на 1991 рік даний садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, згідно погосподарської книги на 1991-1995 роки, особовий рахунок [NUMBER], рахувався за [PERSON], суспільна група господарства - колгоспна. До членів домогосподарства належали: [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]. Дані обставини підтверджуються витягом з погосподарської книги Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 41 від 03.02.2015 року. Поняття суспільної групи господарства було припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки № 885-XII було введено в дію Закон України "Про власність". До правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом України "Про власність" застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору та майно господарств інших суспільних груп, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність відповідного господарства, а саме: право власності на майно, яке належало двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до статті 120 Цивільного кодексу УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). . Відповідно до статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Відповідно до статті 126 ЦК УРСР, працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. [PERSON] згідно записів у погосподарській книзі вибула в с.Точевики 23.10.1993 року, вона не проживала у садибному житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями та не брала участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору протягом трьох років підряд, а тому втрачає право на частку в майні двору, та на даний час у [PERSON] сплили строки позовної давності про виділення її частки в майні колгоспного двору. Таким чином, оскільки станом на 1991 рік в садибному житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями, що відносився до типу колгоспного двору та що розташований в [ADDRESS] проживали та були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (яка однак втратила право на частку в майні двору) та [PERSON], а тому з врахуванням вищевказаного їхні частки як членів колгоспного двору у даному садибному житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями є рівними та становлять по 1/5 частці від цілого садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за кожним. [INFO] у віці 75 років помер [PERSON] (актовий запис №11 від 28.09.2004 року). Після смерті [PERSON] [PERSON] було подано до Острозької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за наслідками якої було заведено спадкову справу № 319/2006. Спадкоємцем за законом є [PERSON], дружина спадкодавця. Відомості про інших спадкоємців в Острозькій РДНК відсутні. Дані обставини підтверджуються довідкою Острозької РДНК № 71/01-16 від 19.02.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Таким чином, до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] входить і його право на 1/5 частку садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS], право на яку переходить до [PERSON], як спадкоємця за законом після його смерті. [INFO] у віці 79 років померла [PERSON] (актовий запис №4 від 20.03.2009року За життя, а саме 16.01.2007 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області та зареєстрований в реєстрі за № 1, у якому залишила особисте розпорядження на випадок своєї смерті, відповідно до якого - все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і все те що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла, [PERSON] та [PERSON], в рівних частках. Після смерті [PERSON] Острозькою РДНК було заведено спадкову № 371/2009. Спадкоємцями за заповітом посвідченим Верхівською сільською радою Острозького району Рівненської області 16.01.2007 року за №1 в рівних частках є [PERSON] та [PERSON]. Відомості про інших спадкоємців в Острозькій РДНК відсутні. Дані обставини підтверджуються довідкою Острозької РДНК № 85/01-16 від 10.02.2015 року. 19.05.2011 року державним нотаріусом Острозької РДНК, позивачу як спадкоємцю за заповітом після смерті [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом (зареєстровані в реєстрі за № 997, № 999 та № 1001) на частину спадкового майна, а саме на земельні ділянки та грошові заощадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки для [PERSON] у садибному житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями. що розташовані в [ADDRESS] належали 2/5 часток, а саме 1/5 частка - як члена колгоспного двору та 1/5 частка, як спадкоємця за законом після смерті [PERSON], а тому з врахуванням вищевикладеного до позивача переходить право на 1/2 від 2/5 часток, тобто на 1/5 частку як спадкоємцю за заповітом після смерті [PERSON] Після звернення позивача до Острозької РДНК за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS] у такій видачі йому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 86/02-31 від 10.02.2015 року. Позивач 17.02.2015 року звернувся до Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області з заявою відповідно до якої просив видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на частку садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS] на ім'я - [PERSON] померлої [INFO]. На дану заяву він отримав повідомлення Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 107/02-20 від 19.02.2015 року, відповідно до якого йому було повідомлено, про те, що видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - немає можливості, оскільки [PERSON] померла. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Так як [PERSON] помер [INFO], [PERSON] померла [INFO], за якими відповідно до погосподарського обліку рахувався садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS], а тому видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - даний садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та зареєструвати право власності на їхні імена є об'єктивно неможливим. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється в разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Так як за життя [PERSON] та [PERSON] не виготовили необхідної технічної документації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та не здійснили державної реєстрації права власності на нерухоме майно - садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS], а тому на даний час на нього відсутній правовстановлюючий документ, що порушує передбачені законом права та інтереси позивача як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON], а тому суд рахує за можливе задовольнити його позовні вимоги. Враховуючи викладене та

Outcome: approved