Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму 29836,26 грн. заборгованості по заробітній платі, 63855,04 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 50000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що він знаходився у трудових відносинах з відповідачем, де працював на посаді заступника технічного директора з протиаварійного захисту в період з 23 квітня 2013 року по 01 жовтня 2014 року, із встановленим посадовим окладом у розмірі 8100 грн. Останній раз відповідач виплатив йому заробітну плату 20 серпня 2014 року за період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року, тобто з порушенням встановлених законодавством строків на 18 днів. В подальшому, до моменту його звільнення, відповідачем не було проведено жодної виплати заробітної плати до моменту його звільнення. Розмір його посадового окладу за період з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року становив 8285 грн., а кількість фактично відпрацьованих днів 20. У період з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року - становив 8285 грн., а кількість фактично відпрацьованих днів 5. Його середньоденна заробітна становила 406,72 грн., виходячи з наступного розрахунку: За серпень 2014 року кількість фактично відпрацьованих ним днів співпадає з кількістю робочих днів у даному місяці, тому розрахунок середнього заробітку з урахуванням фактично відпрацьованого ним часу за серпень 2014 року є наступним: (8285 грн. / 20 днів) * 20 днів = 8285 грн. Розрахунок розміру заробітної плати за фактично відпрацьований ним період у вересні 2014 року є наступним: (8285 грн. / 22 дня) * 5 днів = 1882,95 грн. Розрахунок середнього заробітку за серпень - вересень 2014 року з урахуванням фактично відпрацьованого ним часу: (8285 грн. + 1882,95 грн.) / (20 днів + 5 днів) = 406,72 грн. Тож розрахунок середнього заробітку за час затримки рахунку по заробітній платі за серпень - жовтень 2014 року, з урахуванням розміру середнього заробітку, є наступним: 406,72 грн. х 157 днів = 63855,04 грн. Таким чином, розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку, який відповідач повинен сплатити на його користь, становить 63855,04 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, він вважає, що їх розмір становить 29836,26 грн. Окрім того, в результаті невиконання відповідачем своїх обов'язків щодо виплати йому заробітної плати, ним було позбавлено його та його родину (він одружений, має двох неповнолітніх дітей, дружина перебуває у відпустці по догляду за молодшою дитиною) основного джерела доходу, тим самим поставивши їх у критичне фінансове становище, оскільки він, як єдиний годувальник у своєї родині не мав на час перебування з відповідачем у трудових стосунках та досить тривалий час після їх завершення іншого джерела доходу. В жахливих умовах, у яких опинилась його родина в той період (його робоче місце, як і місце мешкання його і його родини знаходилось у зоні проведення антитерористичної операції - місто Горлівка Донецької області) саме тільки уявлення того, що його родина позбавлена основного джерела для існування, завдавало йому непоправних моральних страждань, і як наслідок - значної моральної шкоди. Через відсутність можливості у придбанні навіть необхідних речей у той скрутний час ним та його родиною було втрачено нормальні життєві зв'язки, що в свою чергу вимагають від них пошуку додаткових зусиль для організації свого існування. Виходячи зі ступеню його моральних страждань, спричинених йому відповідачем, моральну шкоду він оцінює в 50 000 гривень. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, посилаючись на обґрунтування позову. Представник відповідача надав суду заперечення на позов, в судовому засіданні в режимі відео конференції позов не визнав та заперечував проти його задоволення, зазначив, що довідка, видана позивачеві, на його думку, є недійсною. З 10.12.2014 року ДП "Артемвугілля" змінило місцезнаходження з м. Горлівки на м. Слов'янськ, м. Святогірськ, було виготовлено нову печатку з зазначенням нового місцезнаходження. На довідці, наданій позивачем стоїть відтіск старої печатки, яка залишилась на підприємстві в зоні АТО. Також у відповідача на даний час відсутні документи, які можуть підтвердити розмір посадового окладу позивача та кількість відпрацьованих ним днів. Вини відповідача у затримці належних позивачу виплат немає, оскільки місце розташування відповідача знаходиться у зоні проведення антитерористичної операції. Відповідач є державним підприємством, але держава на теперішній час не має можливості контролювати його. Також зазначив, що позивачем неправильно нарахована заробітна плата та середній заробіток, оскільки він відштовхувався від даних, отриманих з ПФ України, тобто заробітна плата, зазначена у наданих позивачем довідках, без обовязкових податкових вирахувань, тож розмір заробітної плати є завищеним. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з 23 квітня 2013 року по 01 жовтня 2014 року, позивач працював заступником технічного директора по протиаварійному захисту, що підтверджується копією трудової книжки. За період з липня 2014 року по жовтень 2014 року відповідач не виплачував позивачеві заробітну плату, через що за вказаний період виникла заборгованість позивача перед відповідачем по заробітній платі, яка становить 29836,26 грн. Данні обставини підтверджується розрахунковими листками позивача (табельний номер 194) за період з липня по жовтень 2014 року, довідкою за вих. № 14/2-1 від 05 січня 2015 року, довідкою пенсійного фонду - індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] Вказана заборгованість не була виплачена позивачеві при звільненні та підлягає стягненню на користь останнього з відповідача. Доводи представника відповідача щодо недійсності довідки за вих. № 14/2-1 від 05 січня 2015 року про розмір заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі спростовуються розрахунковими листами та довідкою з пенсійного фонду, загальні суми у яких співпадають, без вирахування обовязкових страхових, податкових та інших відрахуваннь. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 04.09.2013 р. № 9884/0/14-13/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік", тривалість робочого часу у період з 02 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року, при пятиденному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, становила 65 днів. Згідно додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік, тривалість робочого часу у період з 01 січня 2015 року по 19 травня 2015 року, при пятиденному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, становила 92 дня. Виходячи з вищевикладеного, сумарна кількість робочих днів у період з наступного дня після звільнення позивача (02 жовтня 2014 року) по день подання до суду уточнених позовних вимог (19 травня 2015 року), становить 157 днів. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 04.09.2013 р. № 9884/0/14-13/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік", тривалість робочого часу у серпні 2014 року становила 20 дні, а у вересні 2014 року 22 дні. Згідно довідки про доходи, позивачу за останні два місяці перед звільненням була нарахована наступна заробітна плата: за серпень 2014 року 8285 грн. з кількістю фактично відпрацьованих днів - 20, за вересень 2014 року 1882,95 грн., з кількістю фактично відпрацьованих днів 5. Виходячи з розрахунку: (8285 грн. + 1882,95 грн.) / (20 днів + 5 днів) середньоденна заробітна плата позивача становила 406,72 грн. Тож середній заробіток за час затримки виплати позивачеві розрахунку при звільненні розраховується наступним чином: 157 днів * 406,72 грн. = 63855,04 грн. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні в розмірі 63855,04 грн. Відповідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при визначенні середнього заробітку слід керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення даних позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачем, в результаті невиконання своїх обов'язків щодо виплати позивачу заробітної плати, завдано останньому моральну шкоду, проте виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, стягнувши з відповідача на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ст. 237-1 КЗПП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадах, встановлених законом. Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Outcome: partial