Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

1.Позиція позивача. У листопаді 2019 року - [PERSON] звернулось до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» «про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії», в якій просить: -Визнати незаконними дії Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» по встановленню вузла обліку природного газу на ввідному газопроводі на будинку [ADDRESS] , з метою комерційного обліку; -Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , індивідуальний лічильник обліку природного газу (комерційний вузол обліку). В обґрунтування позовної заяви зазначила, що відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015р. за №1379/27824. Відносини, які виникають між постачальником та споживачами, з урахуванням їх взаємовідносин з Операторами ГРМ регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2496 та реєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827. Розподіл природного газу відповідач здійснює відповідно до «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2498 від 30.09.2015 року (зі змінами), фактом згоди приєднання до якого відповідно до п. 1.3 був сплачений рахунок оператора ГРМ та споживання природного газу. В лютому-березня 2017 року представниками відповідача на ввідному газопроводі багатоквартирного будинку [ADDRESS] , був встановлений та опломбований вузол обліку природного газу, з дня його введення в експлуатацію обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу (за відсутності індивідуального лічильника газу) визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих в квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. Згідно листа відповідача №49001.ЗЛв-17755-1019 від 29.10.2019 року зазначено, що підставою для встановлення вузла обліку газу у багатоквартирному будинку [ADDRESS] , є План розвитку газопостачальної системи на 2016-2025 роки, згідно якого встановлення індивідуальних лічильників газу за зазначеним будинком не передбачено. так як вважається, що усі квартири будинку забезпечені комерційним обліком газу, як того вимагає Закон. » Вважає, що дії відповідача є незаконними, оскільки відповідно до умов Типового договору та Кодексу ГРС визначення фактичного об`єму природного газу спожитого побутовим споживачем [PERSON] повинно здійснюватися за допомогою комерційного лічильника природного газу, який повинен встановлюватись на межі балансової належності квартири позивача, якою є територіально відокремлені стіни. Також, дії відповідача щодо встановлення загальнобудинкового лічильника є порушенням вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Встановивши вузол обліку природного газу на багатоквартирний будинок [ADDRESS] , відповідач поставив у нерівне становище побутового споживача цього будинку [PERSON] перед іншими побутовими споживачами квартир багатоквартирних будинків в м. Кам`янське, в яких відповідачем встановлені індивідуальні лічильники газу, а саме приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу буде визначатись не по об`єкту побутового споживача (квартирі), а за будинком, що потягло за собою збільшення нарахування обсягів газу споживачу та порушення умов Типового договору, Кодексу ГРС, Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України. Також, враховуючи, що об`єктами споживання природного газу в житловому будинку [ADDRESS] є квартири, то відповідач не звернувся до мешканців будинку щодо монтажу загальнобудинкового приладу обліку природного газу, не укладено акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Фасадні газопроводи багатоквартирного будинку [ADDRESS] , до яких відносяться ввідні газопроводи на будинку, є спільним майном власників квартир. Відповідач не звертався до співвласників багатоквартирного будинку щодо надання згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу. Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу. Отже, межа балансової належності та місце встановлення визначається актом укладеним між Оператором ГРМ та споживачем. Так, в акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між відповідачем та споживачем, відносно багатоквартирного будинку [ADDRESS] , взагалі відсутній. Також, первинне обстеження, випробування, приймання в експлуатацію вузла обліку та його опломбування, здійснювалось без участі споживача. Вважає, що, не уклавши акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, акт опломбування та прийняття в експлуатацію вузла обліку, відповідач не мав підстав для монтажу та введення в експлуатацію вузла обліку природного газу змонтованого на багатоквартирному будинку [ADDRESS] 10 липня 2020 року позивач надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що спір між сторонами полягає у тому, що позивачка вимагає від відповідача встановити індивідуальний лічильник газу, а відповідач відмовляє їй в цьому. У зв`язку із цим, підлягає застосуванню правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 07.11.2018 року (справа № 214/2435/17), відповідно до якої стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05, рішення від 07 липня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року) ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції (пункт 33 рішення). Ведучи мову про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (пункт 54 рішення від 09 листопада 1999 року у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки» (Spacek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (пункт 109 рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96). Коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці (пункт 65 рішення від 17 лютого 2004 року у справі «Горжелік та інші проти Польщі» (Gorzelik and Others v. Poland), заява № 44158/98). У цьому зв`язку не можна недооцінювати завдання вищих судів у забезпеченні уніфікованого та єдиного застосування права (пункти 29-30 рішення від 24 березня 2009 року у справі «Тудор Тудор проти Румунії» (Tudor Tudor v. Romania), заява № 21911/03; пункти 34-37 рішення від 02 листопада 2010 року у справі «Стефаніка та інші проти Румунії» (Stefanica and Others v. Romania), заява № 38155/02). Вирішуючи правову проблему, з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, Велика Палата Верховного Суду робить такі висновки. Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. На переконання Великої Палати Верховного Суду, можливість різних тлумачень одних і тих самих положень законодавства головним чином спричинена неналежним станом національного законодавства з цього питання. Відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з цього важливого питання, що призвело до його суперечливого тлумачення судами, порушує вимоги Конвенції щодо «якості закону». Таким чином, доводи відповідача суперечать позиції Великої Палати Верховного суду і законодавству України та призводять до порушення прав позивача, адже через несправедливе нарахування оплати за газ по загальнобудинковому лічильнику газу, позивач несе додаткові витрати, які є неспівмірними зі споживанням газу 2. Позиція відповідача. Відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» вважає, що позовні вимоги позивача у справі є безпідставними та необґрунтованими та як наслідок, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Довільно сформулювала позивачем позовна вимога - «визнати незаконними дій ...... по встановленню вузла обліку природного газу на ввідному газопроводі на будинку [ADDRESS] » не може бути задоволена судом оскільки така вимога не обґрунтована ні нормами матеріального права що регулюють відносини у сфері розподілу природного газу а ні нормами процесуального права. Підставою для встановлення зазначеного загальнобудинкового лічильнику слугувала та обставина, що між балансоутримувачем будинку - Комунальним Підприємством Дніпродзержинської міської ради «Управляючої компанії по обслуговуванню житлового фонду» та ПАТ «Дніпропетровськгаз» 15.09.2016 було укладено Договір №244/м про забезпечення можливості проведення монтажу, зберігання та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) ВОТ, а також Договір №244/з щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів. Оскільки, відповідно до пункту 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2002 №620 (далі - Положення № 620) власник (власники) будинку (будинків, квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор ГРМ зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку Данні договори, станом на сьогоднішній день є чинними та такими що підлягають безумовному виконанню сторонами. Між тим, 20.01.2018 року згідно Закону № 2260-VIII від 21.12.2017, «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» набули чинності зміни до Закону №3533-VI , згідно яких, в ст. 2,5,6 даного Закону, цифри "2018" замінено цифрами "2021", та ст.2 доповнено новою частиною, а саме: з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу за адресою позивача у справі було здійснено в період дії попередньої редакції Закону, в якій не передбачалося отримання згоди співвласників багатоквартирного будинку. Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У відповідності до Кодексу ГРМ та Закону № 3533-VI, разом із встановленням загальнобудинкового вузла обліку, усі споживачі цього будинку вважаються забезпеченими комерційним обліком газу. Крім того, додатково прошу звернути увагу суду на ту обставину, що позивач, висуваючи позовну вимогу щодо визнання незаконними дії AT «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу фактично наділяє себе повноваженнями вирішувати це питання одноособово, тобто виступає від імені жителів будинку [ADDRESS] , нарахування оплати яким за спожитий природній газ здійснюється за показниками загальнобудинкового вузла обліку природного газу (згідно даних відповідача за ЗО квартирами жителів будинку [ADDRESS] нарахування оплати за спожитий природній газ здійснюється за показниками загальнобудинкового вузла обліку природного газу). Але , задоволення такої позовної вимоги для вирішення спору за позовом позивача вплине в майбутньому на правовідносини між цими споживачами та газопостачальним підприємством а також Оператором ГРМ в частині обліку об`єму спожитого природнього газу. Більше того, документів, які б підтверджували право позивача у справі виступати в суді представником всіх жителів вказаного будинку до позовної заяви не додано, інші жителі будинку не залучені до розгляду судової справи навіть в якості третіх осіб а отже це є ще однією підставою для відмови в задоволенні цієї позовної вимоги. 2. Щодо другої позовної вимоги про зобов`язання AT «Дніпропетровськгаз» у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача [PERSON] - квартирі [ADDRESS] комерційний вузол обліку природного газу, вважаю, що вона також не підлягає задоволенню з огляду на наступне. У відповідності до п. 1 гл. 5 розд. IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від ЗО вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРМ) за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально будинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. Також, відповідно до п. 4 Положення № 620 обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: 1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні; 2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. Більше того, відповідно до абз. 6 п.4 Положення № 620, у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Однак, позивач у справі, ігноруючи наведені норми законодавства щодо встановлення лічильника газу в свою квартиру, обрав інший шлях для вирішення проблемного для себе питання, а саме подав до суду позов без належного обґрунтування нормами матеріального права. Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» /далі - Закон № 3533-VI/ визначено загальні правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу. Стаття 6 цього Закону (в редакції, що діяла на дату встановлення загальнобудинкового вузла обліку) зобов`язувала суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, забезпечити встановлення лічильників газу для населення не пізніше 1 січня 2018 року. Однак, при цьому, Закон № 3533-VI не встановлював категорій та конкретних обставин здійснення газопостачання на об`єкти споживачів, за якими суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, мають встановлювати вузли обліку -загальнобудинкові чи індивідуальні. Така правова позиція, зокрема, викладена у постанові Верховного Суду від 08.08.2018 року по справі № 296/6536/17-ц. Фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що були передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, встановленого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - НКРЕКП) від 24.03.2016 № 425 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ «Дніпропетровська», яка набрала чинності з 01.04.2016 р. та з якої вбачається, що в структурі тарифу передбачено кошти на встановлення як індивідуальних, так і будинкових приладів обліку. Заходи із встановлення будинкових лічильників газу та встановлення індивідуальних лічильників газу там, де не будуть встановлюватись будинкові лічильники газу, передбачено у відповідних Планах розвитку газорозподільної системи ліцензіатів на 2016-2025 роки, зокрема у І розділі таких планів - інвестиційних програмах на 2016 рік. Відповідно до п. 1 гл. 2 р. IV Кодексу ГРМ з метою забезпечення безпеки, надійності, регулярності та якості розподілу (газопостачання) природного газу газорозподільною системою та з урахуванням законодавства з питань охорони довкілля та енергоефективності Оператор ГРМ щороку до 31 липня розробляє та подає на затвердження Регулятору план розвитку газорозподільної системи на наступні 10 років, а після затвердження розміщує його на своєму веб-сайті. Згідно з п. 6 глави 2 Розділу IV Кодексу ГРМ при розробці плану розвитку газорозподільної системи Оператор ГРМ бере до уваги: 1) безпеку експлуатації газорозподільної системи, а також забезпечення безперервності надання газорозподільних послуг; 2) технічний стан елементів ГРМ; 3) зниження питомих витрат на експлуатацію; 4) збільшення технічної потужності ГРМ; 5) приєднання до газорозподільної мережі; 6) економічну ефективність інвестиційних заходів. Так, Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 391 (зі змінами, внесеними Постановою № 2344 від 22.12.2016р.) було затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування, відповідно до якого у розділі І передбачено встановлення у 2-4 кварталі 2016 року будинкові ВОГ за рахунок витрат на встановлення будинкових лічильників газу населенню, які закладені в тариф на розподіл природного газу. Y Розділом 1 вищевказаного плану розвитку передбачено встановлення будинкового ВОГ зокрема за адресою: будинок [ADDRESS] . Згідно з пп. 1 п. 6 Положення про НКРЕКП, затвердженого указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014, НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов`язковими до виконання суб`єктами природних монополій. Таким чином, AT «Дніпропетровськгаз» не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, яка затверджена Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 року № 391. На підставі викладеного в задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи» «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача -просить відмовити повністю. 21 липня 2020 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, яких зазначає, щодо звернення позивача у справі до висновку Великої Палати верховного Суду, викладеного у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17, слід звернути увагу на наступне. Відповідач не може погодитися із застосуванням вказаної судової практики у справі, що знаходиться на розгляді, оскільки конкретні обставини даної судової справи № 208/7822/19 суттєво різняться від обставин судової справи. Так, спочатку предметом спору у справі № 214/2435/17 були: - визнання незаконними акту ПАТ «Криворіжгаз», який був складений ПАТ «Криворіжгаз», що засвідчує відмову споживачів від встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на об`єкті по [ADDRESS] ; - визнання незаконним та скасування рішення комісії ПАТ «Криворіжгаз» з розгляду , актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму врахування природного газу побутовому споживачу (фізичній особі) про зміну для позивачів, тo проживають в будинку норми використання природного газу з 7,1 м3 на 18,3 м3 на людину; - в подальшому - визнання за споживачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз». При цьому основною відмінністю між обставинами справ № 208/7822/19 та № 214/2435/17 є те, що на будинку у справі № 214/2435/17 на момент розгляду справи не був встановлений загальнобудинковий ВОТ та споживачі не були забезпечені приладом обліку газу у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі - Закон № 3533-VI), і, відповідно, здійснювали своє волевиявлення щодо встановлення індивідуальних приладів обліку, в той час як у справі, що розглядається, на Момент подання позовної заяви на будинку [ADDRESS] загальнобудинковий вузол обліку газу (далі - ВОТ) вже встановлений, та позивачка є забезпеченою приладом обліку природного газу. Вказане обставина підтверджується роз`ясненнями, наданими НКРЕКП від 09.12.2016 р. № 13283/16.3.2/7-16 у відповідь на заяву заступника начальника відділу представництва Першого Криворізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги від 09.11.2016 р. № 1/1-355, у яких зазначено, що під визначення поняття лічильника газу, передбаченого Кодексом ГРС, підпадає будь-який засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму (обсягу) природного газу, що проходить через нього, та є складовою комерційного (дублюючого) вузла обліку, незалежно місця його встановлення (в квартирі, перед житловим будинком, тощо). НКРЕКП в даному роз`ясненні звертає увагу на те, що виконання положень Кодексу ТС є обов`язковим як для Оператора ГРМ, так і для споживача природного газу. Також в зазначеному вище роз`ясненні зазначено, що законодавством (на момент встановлення загальнобудинкового ВОГ у будинку позивача) не передбачено погодження я споживачем встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу. Детальне обґрунтування підстав для встановлення загальнобудинкового ВОГ було наведено у відповіді на відзив. А тому є необхідність наголосити додатково тільки на окремі положення чинного законодавства на підтвердження аргументації у даних запереченнях. Так, постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 391 було затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування, відповідно до якого, у розділі І передбачено встановлення будинкових ВОГ, що закладені в тариф на розподіл природного газу. Постановою НКРЕКП від 22.12.2016 № 2344 Про внесення зміни до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 24 березня 2016 року № 391» викладено в новій редакцїї додаток до постанови НКРЕКП від 24.03.2016 № 391, в якому серед інших, наявний і будинок позивача за адресою: вул. Бурхана, буд. 11 (м. Дніпродзержинськ до перейменування) м. Кам`янське в розділі "Встановлення будинкових ВОГ населенню згідно вимог Закону України «Про комерційний облік газу» № 3533-VI" (п. 3.2.132). Згідно з пп. 1 п. 6 Положення про НКРЕКП, затвердженого указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014, НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань іфункцій має право: приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов`язковими до виконання суб`єктами природних монополій. Відповідно до абз. абз. 2 та 3 п. 13 вищевказаного Положення рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Таким чином, ПАТ «Дніпропетровськгаз» не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, яка затверджена постановою НКРЕКП від 24.03.2016 №391. На виконання вимог постанови НКРЕКП від 24.03.2016 № 391, за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» за адресою: [ADDRESS] встановлено загальнобудинковий вузол обліку природного газу, що зафіксовано у акті обстеження вузла обліку газу від 03.02.2017 року, та опломбовано, що підтверджується актом перевірки загальнобудинкового вузла обліку від 03.02.2017 року. А отже він є належним приладом обліку, встановленим з дотриманням усіх норм чинного законодавства, що регулює встановлення та використання загальнобудинкового ВОГ. Відповідно до розділу 5 Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 року № 285 (далі - ПБСГ), підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків за умови не відповідності системи газопостачання житлового будинку проектній та виконавчо-технічній документації. Вузол обліку газу встановлений за проектом, ПБСГ не порушені. А отже, зважаючи на усе вищевикладене, позивачка вважається забезпеченою приладом обліку газу в розумінні Закону № 3533-VI, а тому застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17, у даній справі буде суперечити вимогам ЦПК України, оскільки правовідносини не є подібними. Усі інші цитати із судової практики є абстрактними та узагальнюючими. Не наведено жодних аргументів щодо їх сутнісної єдності із безпосередньо позовними вимогами [PERSON] . Більш того, посилання позивача на судову практику з питань правового регулювання таких понять, як «володіння майном», «позбавлення власності», «контроль за використанням майна» та ін. у такому вигляді, як це зазначено у відповіді на відзив, взагалі є безпідставним, оскільки предметом даного спору не є питання реалізації права власності чи будь-яких інших складових зазначеного права. Підсумовуючи все вищевикладене, немає жодних підстав вважати викладені у відповіді на відзив пояснення, міркування, аргументи та доводи позивача такими, що дають підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки не мають під собою жодного обґрунтування. 3. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Монатко Д.С. до судового засідання подав заяву за якою прохала провести розгляд справи за своєю відсутності, підтримує позицію викладену в позовній заяві, відповіді на відзив, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «Оператор газопостачальної системи» «Дніпропетровськгаз» за довіреністю Решетнік О.Ю. до судового засідання подав заяву за якою прохала провести розгляд справи у його відсутність, на підставі поданих доказів, підтримала відзив н позовну заяву та подані заперечення, позовні вимоги не визнає у повному обсязі. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 27.11.2019 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Оператор газопостачальної системи» «Дніпропетровськгаз». 03.12.2019 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. 21.02.2020 року від представника позивача [PERSON] адвоката Монатко Д.С. надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 15.05.2020 року клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Оператор газопостачальної системи» «Дніпропетровськгаз» про перенесення розгляду справи. 05.05.2020 року відповідачем Акціонерним товариством «Оператор газопостачальної системи» «Дніпропетровськгаз» подано відзив на позовну заяву. 05.05.2020 року відповідачем Акціонерним товариством «Оператор газопостачальної системи» «Дніпропетровськгаз» подано клопотання про відкладення розгляду справи. 10.07.2020 року представником позивача [PERSON] адвоката Монатко Д.С. подано відповідь на відзив. 21.07.2020 року відповідачем Акціонерним товариством «Оператор газопостачальної системи» «Дніпропетровськгаз» подано заперечення на відповідь на відзив. 17.09.2020 року представником позивача [PERSON] адвоката Монатко Д.С. подано клопотання про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті. 19.10.2020 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті. 26 жовтня 2020 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із звільненням з посади на підставі рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 жовтня 2020 року щодо відсторонення від здійснення правосуддя, судді Нельги Д.В. справу було передано судді Івченко Т.П. Представник позивача [PERSON] адвокат Монатко Д.С. до судового засідання подав заяву за якою прохала провести розгляд справи за своєю відсутності, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «Оператор газопостачальної системи» «Дніпропетровськгаз» за довіреністю Решетнік О.Ю. до судового засідання подав заяву за якою прохала провести розгляд справи у його відсутність, на підставі поданих доказів, позовні вимоги не визнає у повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», згідно п. 1.1.1 р. 1 Статуту позивача. АТ «Дніпропетровськгаз» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Дніпропетровськгаз», що підтверджується копією статуту (а.с. 17). Позивач [PERSON] , [INFO] , є побутовим споживачам послуг з розподілу природного газу, які надаються АТ «Дніпропетровськгаз» в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки ТОВ «ЄРЦ КП» № 3/15469 від 23.09.2019 року квартиронаймач квартири за адреою: [ADDRESS] - є [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). [PERSON] , [INFO] є інвалідом другої групи, за загальним захворюванням, що підтверджено довідкою «Сер. ВТЭ-31№ 060323 ». Розподіл природного газу відповідач здійснює відповідно до «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2498 від 30.09.2015 року (зі змінами), фактом згоди приєднання до якого відповідно до п. 1.3 був сплачений рахунок оператора ГРМ та споживання природного газу. В лютому-березня 2017 року представниками Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на ввідному газопроводі багатоквартирного будинку [ADDRESS] , був встановлений та опломбований вузол обліку природного газу, з дня його введення в експлуатацію обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу (за відсутності індивідуального лічильника газу) визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих в квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. Згідно листа Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» №49001. Лв-17755-1019 від 29.10.2019 року зазначено, що підставою для встановлення вузла обліку газу у багатоквартирному будинку [ADDRESS] , є План розвитку газопостачальної системи на 2016-2025 роки, згідно якого встановлення індивідуальних лічильників газу за зазначеним будинком не передбачено, так як вважається, що усі квартири будинку забезпечені комерційним обліком газу, як того вимагає Закон. » Об`єктами споживання природного газу в житловому будинку [ADDRESS] є квартири, то Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» не зверталось до мешканців будинку щодо монтажу загальнобудинкового приладу обліку природного газу, не укладено акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Фасадні газопроводи багатоквартирного будинку [ADDRESS] , до яких відносяться ввідні газопроводи на будинку, є спільним майном власників квартир. Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» не звертався до співвласників багатоквартирного будинку щодо надання згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу. Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу. Межа балансової належності та місце встановлення визначається актом укладеним між Оператором ГРМ та споживачем. Так, в акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між відповідачем та споживачем, відносно багатоквартирного будинку [ADDRESS] , взагалі відсутній. Також, первинне обстеження, випробування, приймання в експлуатацію вузла обліку та його опломбування, здійснювалось без участі споживача. 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч. 2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення, збору та вивозу твердих побутових відходів за місцем проживання відповідачів. Згідно з ч. 1ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до Постанови КМУ від 16 травня 2002 року № 620 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку» та пункту 1 гл. 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, згідно якого за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року № 3533-VI (зі змінами несеними згідно із Законами № 329-VIII від 09.04.2015, № 2260-VIII від 21.12.2017\, який визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку. Статтею 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (встановлення загальнобудинкового лічильника газу 01 листопада 2017 року), передбачено, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Крім того, частиною 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції станом на 01 листопада 2017 року), у разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній, території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (у редакції станом на 10 листопада 2017 року) суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. Враховуючи викладене, ПАТ «Оператор ГРМ «Дніпропетровськгаз», являючись суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, був зобов`язаний в термін до 01 січня 2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних так і загальнобудинкових, щоб забезпечити 100% облік спожитого природного газу населенням. При цьому, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ч. 1 ст. 6 Закону, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (положення ч. 1 ст. 6 Закону). Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. На теперішній час фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, а не за рахунок виділених бюджетних коштів на встановлення індивідуальних лічильників газу. Запровадження індивідуального обліку у абонентів тільки з газовою плитою потребує значних коштів у зв`язку з високою загальною вартістю встановлення індивідуального обліку та тривалих термінів встановлення індивідуального обліку, а Закон (у редакції станом на 1 листопада 2017 року) зобов`язував забезпечити 100% облік до 01 січня 2018 року. Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення зростання тарифів на розподіл природного газу, ліцензіатами з 01 жовтня 2015 року проводилися заходи щодо забезпечення споживачів обліком природного газу, зокрема, в частині запровадження масштабного встановлення будинкового обліку природного газу, що потребує значно менше коштів. Законом України «Про забезпечення комерційного обліку газу» було визначено строк виконання зобов`язання по забезпеченню населення комерційним обліком газу до 01 січня 2018 року. Законом України № 2260-VIII від 21 грудня 2017 року були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зокрема до ч.1 ст. 6 Закону, якими забезпечення встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі - було продовжено до 01 січня 2021 року. Статтею 3 Закону визначено перелік джерел фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення. Тому, аналогічний обов`язок в частині встановлення лічильників газу, в тому числі і індивідуальних, перед населенням мають бюджети всіх рівнів та саме ж населення. Законодавством не встановлено визначення порядку черговості безкоштовного встановлення лічильників. Черговість безкоштовного встановлення лічильників залежить від багатьох факторів, законодавством визначено лише строк до якого має бути встановлено лічильники. Відповідно до п. 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних мереж (Кодекс ГРМ), у цьому Кодексі терміни вживаються у таких значеннях: Оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Зі змісту п. 1 глави 5 розділу IX Кодексу ГРМ, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що АТ «Оператор ГРС «Дніпропетровськгаз» з законних підстав встановило загальнобудинковий вузол обліку газу в будинку [ADDRESS] , з огляду на те, що з 01 січня 2018 року, у випадку не забезпечення обліку природного газу у побутових споживачів, оператор ГРС був би змушений припинити розподіл природного газу, як це визначено ст. 5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно п. 5 Правил постачання природного газу, постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року побутовий споживач, це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Постачальник із спеціальними обов`язками, це суб`єкт господарювання, на якого відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» Кабінетом Міністрів України покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу певній категорії споживачів та який не має права відмовити таким споживачам в укладенні договору постачання природного газу. Відповідно до п. 1 розділу III Правил № 2496, підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; відсутність простроченої заборгованості побутового споживача перед діючим постачальником за поставлений природний газ (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки розрахунків. Постановою від 30.09.2015 № 2500 НКРЕКП затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Як вбачається зі змісту п. 1.1 Договору, цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. В п. 4.4 Договору вказано, що об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або між опалювальний період. Якщо об`єми (обсяги) постачання та споживання природного газу будуть визначатись за плановими величинами, їх значення не можуть використовуватися Постачальником при здійсненні балансування газотранспортної системи України. При цьому Постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу за даними Оператора ГРМ та проводити відповідний перерахунок Споживачу. За відхилення нарахованих сум за плановими величинами та величинами фактичного споживання за даними Оператора ГРМ пеня не стягується. Згідно з п. 2 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою від 16.05.2002 № 620 Кабінету Міністрів України (Тимчасове положення № 620), дія порядку проведення розрахунків, передбаченого цим Тимчасовим положенням, поширюється на всіх суб`єктів (учасників) ринку природного газу. В п. 5 Тимчасового положення № 620 передбачено, що обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: 1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні; 2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. Згідно з п. 1 постанови від 23.03.2016 № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», затверджено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників згідно з додатком. Таким чином, дані норми не можуть застосовуватись, коли за об`єктом споживання побутового споживача, забезпечено облік природного газу, як шляхом встановлення індивідуального лічильника природного газу, так і загальнобудинкового вузлу обліку газу. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. [PERSON] звернулось до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» «про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії», в якій просить: -Визнати незаконними дії Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» по встановленню вузла обліку природного газу на ввідному газопроводі на будинку [ADDRESS] , з метою комерційного обліку; -Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , індивідуальний лічильник обліку природного газу (комерційний вузол обліку). Та спір між сторонами полягає у тому, що позивачка вимагає від відповідача встановити індивідуальний лічильник газу, а відповідач відмовляє їй в цьому. У зв`язку із цим, підлягає застосуванню правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 07.11.2018 року (справа № 214/2435/17), відповідно до якої стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 21 травня 2015 року № 1588 ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу за регульованим тарифом на території Дніпропетровської області, тобто згідно ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 липня 2015 року є постачальником природного газу на території Дніпропетровської області, у тому числі в м. Кам`янське, оскільки на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу. Згідно постанови НКРЕКП від 29 червня 2017 року № 844 Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», який є правонаступником ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу на території міста Кам`янське Дніпропетровської області та в розумінні ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» є оператором газорозподільної мережі (оператор ГРМ), адже здійснює на підставі ліцензії діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників). Відносини, які виникають між постачальником та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), від 30 вересня 2015 року за № 2496, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 (далі - Правила постачання) та Кодексом газорозподільних систем (Кодекс ГРС), затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року за № 2494, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року. за № 1379/27824 (далі - Кодекс ГРМ). ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», як оператор ГТС, надає споживачам дані щодо обсягу та вартості спожитого газу, виставляє рахунки для оплати та отримує кошти за спожитий газ. Водночас, зважаючи на положення абзацу 3 пункту 5 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, оператор ГРМ (АТ «Оператор ГРМ «Дніпропетровськгаз») в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до оператора ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Таким чином, АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є суб`єктом правовідносин з побутовим споживачем щодо розподілу та обліку природного газу, оскільки визначає об`єм та обсяг спожитого газу, на підставі чого в подальшому ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» виставляє відповідні рахунки про оплату кінцевому споживачу Оскільки позивач по справі [PERSON] сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі. Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства та порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним. АТ «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ. Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року. Як встановлено матеріалами справи, позивач [PERSON] є споживачем природного газу, а АТ «Дніпропетровськгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням, за адресою: [ADDRESS] .. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей633,634,641та642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС. Судом встановлено, що позивач [PERSON] приєдналася до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника». Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору АТ «Дніпропетровськгаз», взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу. Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 25,14 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 15.12. 2016 року № 2283 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 16,22 грн. Оскільки позивач по справі сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі. Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства та порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним. Таким чином, суд дійшов висновку, що задоволення вимог позивача [PERSON] щодо зобов`язання відповідача АТ «Дніпропетровськгаз» здійснити за власний рахунок в її квартирі встановлення індивідуального газового лічильника буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню, забезпечить оплату кожним з позивачів саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. Між тим, доводи відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про те, що, він є постачальником природного газу на території Дніпропетровської області, до обов`язків якого не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачам, а також встановлення режимів нарахування об`ємів спожитого газу та здійснення їх перерахунків, суд вважає прийнятними з огляду на таке. Відповідно до Постанови НКРЕКП № 653 від 16.04.2015 року про видачу ліцензії з постачання природного газу, ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Дніпропетровської області. В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року зазначено, що оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ. В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року зазначено, що оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Згідно Кодексу ГРС та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 року оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Пунктом 13 розділу 3 Правил визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за підсумками місяця за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 20 липня 2020 року по справі №212/1796/18. В зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача, які пред`явлені до відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» стосовно: зобов`язання Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , індивідуальний лічильник обліку природного газу (комерційний вузол обліку). 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141ЦПК України, суд стягує судові витрати по справі, в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок з відповідача у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог.

Outcome: partial