Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог просить визнати недійсним кредитний договір № 7438010 від 10 червня 2011 року, укладений між ним та ПАТ КБ "Приватбанк"; стягнути з відповідача судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 487 грн. 20 коп. та забезпечення позову - 243 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог вказується, що 10 червня 2013 року позивач звернувся в Рівненську філію ПАТ КБ "Приватбанк" за отриманням інформації з приводу отримання кредитних коштів на споживчі цілі. Умови кредитування були сприятливими і позивачу запропонували підписати кредитний договір. Екземпляр договору працівники банку 10 червня 2011 року йому не надали, пояснили, що буде наданий після активації кредитної банківської карки. Згодом на адресу позивача надійшла банківська картка, яку треба було активізувати. Такий час настав 10 січня 2013 року, у зв'язку з потребою коштів. Якийсь час він користувався банківською карткою та старався вчасно поверти кредитні кошти, але сталися обставини за яких не зміг повернути вчасно отримані в кредит кошти. Сума заборгованості станом на 17 червня 2014 року склала 7 977,23 грн., враховуючи річні відсотки - 30%, як повідомили при укладені кредитного договору, через рік ця сума мала би скласти приблизно 10400 грн., яку позивач міг би погасити виплачуючи 50% з заробітної плати на протязі року, але виявилось сума заборгованості станом через рік на 30 червня 2015 року склала 17 479,62 грн. Тобто, за цей період йому нарахували не 30% річних, а 115% річних. Позивач доводить, що працівники банку ввели його в оману, схиливши підписати оманливий кредитний договір, по якому до цього часу нараховують неосяжні відсотки, фіктивна сума мнимого боргу росте в геометричній прогресії, банк через свою "внутрішньобанківську виконавчу службу" та своє особисте рішення, яке він прирівнює до судового, самовільно знімає кошти з його місячного заробітку. Умови укладання кредитного договору суперечать ст. 203 ЦК України і мають всі ознаки, що визнають його недійсним, в т.ч. невиконання переддоговірної роботи з позичальником. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що при укладенні оскаржуваного договору 10 червня 2011 року працівники ПАТ КБ "Приватбанк" показували де ставити "v". Він довіряв їм, а тому і підписався, під так званими, умовами договору. Ніхто не повідомляв про строк кредитування. Вказав, що в діях працівників банку вбачаються ознаки злочинності. Просив позов задоволити в повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задоволити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що договірні кредитні відносини між позивачем та ПАТ КБ "Приватбанк", укладені у формі Заяви, Пам'ятки клієнта та Умов і Правил надання банківських послуг, тарифів, 09 січня 2013 року. В банку не існує кредитного договору, на який вказується в позові. Позивач користувався банківськими послугами і ознайомлений з умовами кредитування та користування банківською кредитною карткою, а тому, його доводи щодо неправомірності дій банку є безпідставними. Просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Судом встановлено, що 09 січня 2013 року між позивачем і ПАТ КБ\~ "Приватбанк", укладений кредитний договір (Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку"). Згідно ст. ст. 1 ч. 1 п. 22, 11 Закону України\~ "Про захист прав споживачів"\~та ст. ст 1, 3 Закону України\~ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" позивач є споживачем фінансових послуг, а відповідач ПАТ КБ\~"Приватбанк" фінансовою установою, яка надає фінансові послуги. Ст. 215 ЦК України\~визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6\~ст. 203 ЦК України. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і в такому випадку визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Так, ст. 18 Закону України\~ "Про захист прав споживачів"\~передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. В позовній заяві позивач зазначає, що йому не було надано інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість всіх сукупних послуг, термін кредитування, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язанні з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Однак з таким твердженням позивача погодитись не можна, оскільки у тексті укладеного між ним і ПАТ КБ\~"Приватбанк"\~у письмовій формі кредитного договору - Анкета-заява вказано, що позивач ознайомився і згоден з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом позивач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування у Приватбанку. Також, на виконання договірних умов позивач отримав платіжну картку. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про несправедливість умов кредитного договору або визначений ст. 19 ч. 6 Закону України\~ "Про захист прав споживачів" \~випадок здійснення правочину з використанням нечесної підприємницької практики, що тягне його недійсність. Також, суд вважає безпідставним посилання позивача на порушення банком вимог\~ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки, підписавши кредитний договір (Анкету-заяву), він підтвердив отримання належної інформації. Крім того, відповідно до ст. 11 вищезазначеного закону, у разі ненадання інформації, яка зазначена у частині 2 даної норми, банк несе відповідальність, яка встановлена ст.ст.\~15\~та\~23\~цього\~закону, тобто споживач має право на відшкодування завданих даними діями збитків, однак закон не передбачає можливості визнання недійсним у даному випадку кредитного договору. Статтею 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, позивачем не додано жодного доказу на підтвердження того, що він звертався до банку щодо надання в письмовій формі інформації про умови надання кредиту та інформації про умови кредитування. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"\~передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони\~\~в\~\~оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки,\~\~ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в\~\~оману,\~\~і\~\~сам\~\~факт обману повинна\~\~довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, саме на позивача покладений обов'язок доведення факту укладення кредитного договору під впливом обману з боку відповідача. При вирішенні спорів про визнання оспорюваних правочинів недійсними має бути встановлено наявність саме на момент вчинення правочину (укладення договору) тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що на дату підписання кредитного договору існували обставини, щодо яких відповідач навмисно ввів позивача в оману, які мали істотне значення і обізнаність щодо яких позивача могла вплинути на вчинення ним спірного правочину. На підставі ст. \~203, 215 ЦК України,

Outcome: dismissed