Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

29.04.2014 року неповнолітня [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила позбавити [PERSON] відносно неї батьківських прав. В обґрунтовування позовних вимог [PERSON] вказувала, що її батьками є третя особа в справі [PERSON] та відповідач [PERSON], які з 16.03.1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.04.2011 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу батьки проживали за однією адресою, але відповідач завжди чинив сварки та влаштовував бійки; з кінця літа 2012 року перестав цікавитися життям своєї доньки, не піклується про фізичний та духовний розвиток позивача, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться її навчанням. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тому позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав. В своїх запереченнях від 03.07.2014 року відповідач [PERSON] позов не визнав, вказував, що всі твердження позивача це результат налаштування її колишньою дружиною - [PERSON] Викладені в позові обставини не відповідають дійсності та націлені на те, щоб його образити як батька. Колишня дружина провокувала конфлікти з метою задовольнити свої претензії на спільне майно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позбавити відповідача відносно неї батьківських прав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали з пістав, викладених в запереченнях на позов від 03.07.2014 року, просили в задоволенні позову відмовити. Вважали, що відповідач ніколи не ухилявся від виконання батьківських обовязків, і зазначений позов є результатом конфлікту із колишньою дружиною Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав підтримали, просили задовольнити позовні вимоги. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Миколаївської міської ради - Кабацюра О.Л. в судовому засіданні позов підтримала та, посилаючись на висновок органу опіки та піклування, вважала за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, покази свідків, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В процесі судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], [INFO]. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 12.11.1997 року. На день розгляду справи [PERSON] досягла повноліття. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст. 155 СК України визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Однією з таких обставин є ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, що викладена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За змістом ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, і питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови). Позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Таким чином, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, які визначені ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Посилаючись на ухилення відповідача від виховання та належного утримання неповнолітньої дитини, конфліктні відносини із батьком та його небажання визнавати себе відповідальним за її подальшу долю, позивач [PERSON] просить застосувати до [PERSON] крайній засіб цивільно-правової відповідальності - позбавлення батьківських прав. Із наявного у матеріалах справи висновку Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 21.07.2014 року за № 1630/02.02.01-22/22/14/14вбачається, що зазначений орган вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки [PERSON] Висновок мотивується тим, що відповідач за місцем проживання характеризується посередньо, мав приводи в міліцію, долею доньки не цікавиться, не приймає участі в її вихованні, аліменти на утримання дитини не сплачує. При цьому, з метою збереження родинних стосунків між батьком та донькою відповідач запрошувався до служби у справах дітей, однак за запрошенням не з'явився та не надав жодних пояснень. Разом із цим, у вказаному висновку про доцільність позбавлення батьківських прав не наведено фактичних обґрунтувань стосовно того, якими доказами, окрім характеристики з Корабельного РВ УМВС в Миколаївській області, підтверджується ухилення відповідача від утримання та виховання дитини, та якими причинами це викликано; не зазначено ставлення дитини до батька. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На переконання суду, позивач [PERSON] не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем в якості доказів долучено до справи документи, які, на її думку, підтверджують протиправну поведінку батька. Проведений аналіз зазначених доказів не дає підстав щодо застосування у відношенні [PERSON] приписів ст. 164 СК України. Так, за наслідками перевірки чисельних заяв матері позивача - [PERSON] про скоєння [PERSON] побутових правопорушень постановами посадових осіб Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області за 2011-2012 р.р. відмовлено в порушенні кримінальних проваджень за відсутності складу злочину. За цією ж ознакою постановою від 03.07.2013 року закрито кримінальне провадження (а.с.16-19; 21-23). Постановою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.11.2015 року відмовлено в притягненні [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Посилання позивача на негативну характеристику батька, складену 20.08.2014 року дільничним інспектором Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області [PERSON], є безпідставним, оскільки зазначена характеристика спростовується позитивною характеристикою, наданою цією ж посадовою особою 09.07.2014 року на адресу Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради (а.с.43). Таким чином, ні перелічені докази, ні покази у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] не підтвердили противоправну поведінку відповідача стосовно колишньої сім'ї. Із представленої суду копії трудової книжки [NUMBER] вбачається, що до 25.10.2001 року відповідач [PERSON] працював, а 21.10.2001 року звільнений з підприємства "НАРП" за власним бажанням по догляду за дитиною до 14 років. Та обставина, що [PERSON] не працював та доглядав малолітню доньку, не оспорюються позивачем та її матір'ю. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.04.2011 року шлюб між подружжям [PERSON] розірвано, а за рішенням цього ж суду від 29.08.2012 року з відповідача на користь [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 600 гривень щомісячно на утримання позивача до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.12.2011 року. З 28.09.2012 року по цей час [PERSON] працює токарем 5 розряду в ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль"; у 2012 році був зобов'язаний сплатити аліменти у розмірі 7200 гривень ( з врахуванням заборгованості з 06.12.2011 року) та сплатив 1150 грн.; у 2013 році мав сплатити 6600 грн. та сплатив 2200 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця Корабельного ВДВС міського управління юстиції [PERSON], долученим до позовної заяви (а.с.9). Розрахунком заборгованості по сплаті аліментів від 16.03.2016 року, складеним державним виконавцем Заводського ВДВС міського управління юстиції [PERSON], підтверджено, що станом на 01.10.2015 року заборгованість відповідача по аліментам складала 16 225,03 грн.; з жовтня 2015 року по лютий 2016 року відповідачем з врахуванням заборгованості сплачено 13174,85 грн.; на 01.03.2016 року заборгованість складає 3650,18 грн. Таким чином, твердження позивача та її матері про ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дочки є необгрунтованим, тому не може бути підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. За актом психологічного дослідження від 12.10.2014 року на обгрунтованість рішення неповнолітньої [PERSON] в повній мірі впливає атмосфера спільного проживання з батьками, їх взаємовідносини, роль та значення кожного з батьків у процесі формування та розвитку дитини (а.с.78-83). Актом судово-психологічного дослідження експерта [PERSON] № 14-16 від 10-13.03.2015 року визнано, що [PERSON] за індивідуальними особливостями, інтелектуальним рівнем та умовами мікросоціального оточення здібна усвідомлювати реальний зміст власних дій, керувати ними та передбачати їх наслідки. В судовому засіданні від 23.03.2016 року позивач [PERSON] висловлювала свою образу на [PERSON] за те, що після розлучення батьків відповідач ухиляється від спілкування із нею та не вважає її дочкою. За таких обставин, з врахуванням існуючих між батьками позивача після розлучення конфліктних відносин та наявності майнового спору, суд вважає недоведеними вказані позивачем підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. На переконання суду, висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 21.07.2014 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав надано без грунтовної перевірки взаємовідносин сторін та на підставі непідтверджених обставин порушення відповідачем вимог ст.ст.150,152,155 СК України, у зв'язку з чим суд на підставі ч. 6 ст. 19 СК України не погоджується з таким висновком та відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed