Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( далі АТ КБ «Приватбанк» ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.09.2008 відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на офіційному банківському сайті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту, банк керується п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2017 має заборгованість - 59574,48 грн, яка складається з наступного: - 4700,39 грн - заборгованість за кредитом; - 51799,11 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 250,00 грн - штраф (фіксована частина); - 2824,98 грн - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 59574,48 грн та понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить їх задовольнити. Також зазначив, що відповідачу видавалось три карточки, остання з яких терміном дії до серпня 2017 року. Умови та правилами надання банківських послуг відповідачем не підписані, однак вони є складовою частиною кредитного договору. Остання сума погашення за наданим кредитом була проведена відповідачем 23.06.2014 в розмірі 350 грн. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просить відмовити в задоволенні позову. Пояснив суду, що відповідач інших карток, крім першої, не отримувала. За першою карткою вона розрахувалась повністю. Також подав до суду заяву, згідно якої просив застосувати строки позовної давності, оскільки кредитний договір було укладено строком на один рік та в з`язку з цим відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник АТ КБ «Приватбанк» стверджує, що відповідач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з цим підписала заяву №б/н від 28.03.2008, згідно якої отримала кредит в розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», "Правилами користування платіжною карткою" та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між нею та банком Договір і дана заява підтверджує той факт, що [PERSON] була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк». На підтвердження позовних вимог представник позивача надав суду такі докази: копію заяви позичальника від 28.03.2008; розрахунок заборгованості за договором № б/н від 16.09.2008, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 30.09.2017; копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 30 днів пільгового періоду"; копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Тарифи банку, на які представник позивача посилається в обгрунтування позову, останній суду не надано. Відповідно до копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 30 днів пільгового періоду" (а.с.113), строк внесення щомісячних платежів встановлено до 25 числа місяця, наступного за звітним, включаючи обов`язковий платіж 7% заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Базова процентна ставка в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, становить 3 % на місяць (36% на рік). Штраф при порушенні строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, біль ніж на 120 днів складає 250 грн + 5% від суми позову. Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.4-6), заборгованість за відповідачем станом на 30.09.2017 становить 59574,48 грн, яка складається з наступного: 4700,39 грн - заборгованість за кредитом, 51799,11 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 2824,98 грн - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики. За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору. Згідно вимог ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Між тим, аналіз документів, які, на думку представника позивача, є кредитним договором, свідчить про те, що підпис відповідача міститься лише в заяві позичальника від 28.03.2008 та довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", виданої того ж числа. Надана ж представником позивача копія Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою підпису відповідача не містять, а тому останнім не доведено, що відповідач при складанні заяви від 28.03.2008 ознайомилась саме із цими Умовами та правилами надання банківських послуг (як зазначено в заяві позичальника), розуміла саме ті Умови та правила надання банківських послуг, що додано представником позивача до позову. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано представником позивача при розгляді вказаної справи. Також в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.03.2008) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (30.11.2017 направлено суду поштовою кореспонденцією), тобто кредитор міг додати до позовної заяви копію з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надана банком копія Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин, а тому суд приходить до висновку, що Умови та правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.03.2008 шляхом підписання заяви. Аналогічна позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Між тим, судом враховано, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» є частиною кредитного договору, оскільки підписана відповідачем і в даній довідці зазначені умови кредитування, зокрема щодо сплати процентів та штрафу, а також вказано, що тип кредитної лінії - відновлювана. Окрім цього, судом також встановлено, що 28.03.2008 при укладенні з банком кредитного договору [PERSON] виявила бажання оформити кредитку "Універсальна", "30 днів пільгового періоду", про що свідчить її відмітка в даній графі. Також в даній заяві містяться відомості про те, що кредитну картку та ПІН остання отримала 28.03.2008, номер картки [NUMBER] , дата відкриття рахунку -11.03.2008, останній було роз`яснено, що базова процентна ставка за кредитом становить 3 % на місяць на залишок заборгованості та встановлена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 250 грн + 5% від суми позову за порушення позивачальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач під час оформлення кредитного договору №б/н від 28.03.2008 була проінформована про відповідні умови кредитування. Згідно довідки, наданої АТ КБ «Приватбанк» (а.с.88), [PERSON] згідно кредитного договору № б/н отримала картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , остання з яких мала термін дії до останнього дня 08.2017 року. В свою чергу, представник відповідача заперечує факт отримання відповідачем інших карток, крім першої. Однак, як вбачається з виписок по картрахунку [PERSON] за період з 16.09.2008 по 28.07.2018 (а.с.83-87), остання, отримавши в АТ КБ «Приватбанк» кредитну картку № [NUMBER] , користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, сплачувала заборгованість. Згідно даної виписки, а також розрахунку заборгованості (а.с.4-6) вбачається, що остання сума погашення за наданим кредитом в розмірі 350 грн була проведена відповідачем 23.06.2014 по картці № [NUMBER] , строк дії якої до 10.2014 року. Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідач користувалася двома картками № [NUMBER] , № [NUMBER] , а не як стверджує представник відповідача однією. Враховуючи наведене, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі - 4700,39 грн (4613,71 +86,68) та процентів в розмірі 2004,95 грн ( станом на 31.10.2014 - термін дії картки № [NUMBER] ) є обґрунтовананою та такою, що підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, отримання відповідачем картки № [NUMBER] , термін дії якої до 08.2017 року, в судовому засіданні не підтверджено. Отримання коштів, чи будь-яких розрахунків, здійснених відповідачем за даною карткою виписка по картрахунку [PERSON] (а.с.83-87) не містить. Наявні в матеріалах справи два фото відповідача з отриманими банківськими картками (а.с. 149) суд до уваги не бере, так як вони не є належними доказами, які б підтверджували отримання відповідачем кредитних карток № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , оскільки з даних фото встановити, яку саме картку отримано відповідачем, її номер та строк її дії, що б давало суду можливість підтвердити отримання відповідачем вищевказаних карток, неможливо. Інших доказів, які б підтверджували будь-які операції по картці № [NUMBER] , здійсненені відповідем, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи недостатньо доказів на підтвердження отримання відповідачем картки № [NUMBER] . Відтак, нарахування процентів відповідачу станом на 30.09.2017, тобто після спливу дії кредитного договору і настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі (31.04.2014 - термін дії картки № [NUMBER] ) не відповідає вимогам матеріального права і не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018, де вмотивовано законодавчо врегульоване припинення нарахування процентів із закінченням строку дії кредитного договору. А тому, позовна вимога представника позивача щодо стягнення процентів, починаючи з 01.11.2014 є необгрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь банку штрафу, суд враховує , що позовна вимога в частині стягнення штрафу (фіксована складова) не може бути задоволена, оскільки фіксована частина штрафу в розмірі 250 грн не відповідає суті і змісту ч. 2 ст. 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання. В зв`язку з чим підлягає стягненню з відповідача лише штраф (процентна ставка), проте не в сумі 2824,98 грн., як просить представник позивача, а в сумі 335,27 грн. - 5% від суми заборгованості встановленої судом ( 4700 грн + 2004,95 грн = 6705,34 грн х 5% = 335,27 грн ). Вирішуючи питання щодо застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Між тим, укладений сторонами кредитний договір №б/н від 28.03.2008 у вигляді заяви позичальника, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Зважаючи на це, до звернення банку до суду з позовом до боржника перебіг позовної давності у спірних правовідносинах не починався, а отже позовна давність до спірних правовідносин не застосовується. Аналогічна позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 657/663/18. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.03.2008 в розмірі 7040,61 грн., з яких: 4700,39 грн - заборгованість за кредитом, 2004,95 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом та 335,27 грн - штраф (процентна складова). Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 189,09 грн (7040,61 х 1600/ 59574,48 = 189,09 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial