Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до кредитної спілки «Злагода» про відшкодування шкоди. Позов мотивовано тим, що 30 травня 2013 року між позивачем та Кредитною спілкою «Злагода» укладено депозитний договір № [NUMBER] із вкладом у розмірі 2 000 гривень 00 копійок, під 28,4 % річних, строком до 30 травня 2015 року. 13 червня 2013 року між позивачем та Кредитною спілкою «Злагода» укладено депозитний договір № [NUMBER] із вкладом у розмірі 2 000 гривень 00 копійок, під 28,8 % річних, строком до 13 червня 2015 року. В подальшому, 15.04.2014 року, між сторонами укладено депозитний договір № [NUMBER] із вкладом 50 000 гривень 00 копійок під 31,8 % річних, строком до 15.04.2016 року. Свою частину договорів позивач виконав повністю, в той час як відповідач з жовтня місяця 2014 року припинив виплату належних щомісячних відсотків, тіло вкладів по договорам не повертає. Така поведінка відповідача негативно вплинула на усталений розклад життя позивача, заподіяла душевних страждань, непередбачену втрату особистого часу на судову тяганину, дискомфорт. Позивач був вимушений відмовитись від звичайних життєвих потреб і побутових запитів, обмежитись в медичному обслуговуванні. На даний час сума вкладу позивачу досі не повернута. У зв'язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача КС «Злагода» в судове засідання не з'явився, однак повідомлявся належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та Кредитною спілкою "Злагода" укладено договір від 30 травня 2013 року про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № [NUMBER] строком до 30 травня 2015 року та за умовами договору позивач повинен внести 2 000 грн. Також, між [PERSON] та Кредитною спілкою "Злагода" було укладено договір від 13 червня 2013 року про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № [NUMBER] строком до 13 червня 2015 року та за умовами договору позивач повинен внести 2 000 грн. Відповідно до п. 2.8. договорів спілка зобов'язана повернути вкладнику внесок та нараховані проценти у строки та в розмірах, які передбачені умовами договорів. Згідно графіків розрахунків, підписаних сторонами, основна сума та відсотки згідно депозитного договору № [NUMBER] від 13.06.2013 року становить: основна сума 2 000,00 грн., відсоток 1 135,94 грн.; основна сума та відсотки згідно депозитного договору № [NUMBER] від 30.05.2013 року становить: основна сума 2 000,00 грн., відсоток 1 135,94 грн. Окрім цього, судом встановлено, що 15 квітня 2014 року між [PERSON] та Кредитною спілкою "Злагода" укладено договір про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № [NUMBER] строком до 15 квітня 2016 року та за умовами договору позивач повинен внести 50 000 грн. Згідно графіку розрахунків, підписаного сторонами, основна сума та відсотки згідно депозитного договору № [NUMBER] від 15 квітня 2014 року становить: основна сума 50 000,00 грн., відсоток 31 843,56 грн. Відповідно до п. 3.2.5 договору спілка зобов'язана повернути вкладнику внесок та нараховані проценти у строки та в розмірах, які передбачені умовами договору. Відповідно до Правил здійснення депозитних операцій для кредитних спілок, затверджених розпорядженням Держкомісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 30 грудня 2011 року №821, зареєстрованого Міністерством юстиції України 10 лютого 2012 року за 3211/20524, внесок (вклад) на депозитний рахунок до запитання - грошові кошти в готівковій та безготівковій формі, внесені до кредитної спілки її членом на договірних умовах, на визначений строк та під процент із зобов'язанням їх повернення на першу вимогу та/або з правом отримання частини вкладу протягом дії договору. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитні спілки є фінансовими установами, які в належному порядку зареєстровані та надають фінансові послуги. П. 4 ч.1 ст. 4 Закону визначає фінансову послугу, зокрема, як послугу залучення фінансового активу із зобов'язанням щодо наступного його повернення. Ст. 1 ЗУ «Про кредитні спілки» визначено кредитну спілку як неприбуткову організацію, засновану фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків її членів. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Стаття 23 Закону регламентує належність внесків (вкладів) на депозитні рахунки та нараховані на них проценти членів кредитної спілки цим же членам цих же вкладів на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у строк, встановлений договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) згідно зі ст. 610 ЦК України. Згідно з ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок по оплаті за отримані послуги, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей. На підставі вище викладеного, суд вважає, що оскільки відповідач не виконав умови договорів і не повернув позивачу кошти в обумовлені договорами строки, тому позивач має право на отримання від відповідача 3 % річних та інфляційні. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за договором про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № [NUMBER] від 30.05.2013 року в сумі 4 734, 01 гривень, за договором про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № [NUMBER] від 13.06.2013 року в сумі 4 748, 52 гривень та за договором про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № [NUMBER] від 15.04.2014 року в сумі 198 431, 55 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд зважає на наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У п. 5 постанови № 4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи те, що позивачем не надано жодних належних на допустимих доказів на підтвердження спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди. Відповідно до 141 ЦПК України із відповідача підлягають до стягнення на користь держави 704,80 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved