Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], якою після зміни позовних вимог, просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця. До початку розгляду справи судом по суті, позивач подала заяву, якою просила суд розглянути справу без її участі. Відповідач подав заяву про безумовне і добровільне визнання позовних вимог в повному обсязі. Також зазначив, що правові наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі, їх роз'яснення з боку суду не потребує, а розглянути справу та ухвалити рішення по суті спору просив за його відсутності. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Відповідно до положень частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно та добровільно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Тому, оскільки позивач просить суд захистити порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, суд вважає, що вони підлягають задоволенню. Разом з цим, суд вважає що присудженню на користь позивача підлягають аліменти від дня подання позову, тобто з 20 квітня 2016 року, оскільки такий порядок присудження прямо передбачений частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, і не залежить від волі відповідача. А позивач, своїм правом на присудження аліментів за минулий час не скористався. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 ЦПК України, також, слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Поряд з цим, аліменти на користь позивача на утримання дитини: [PERSON], слід присудити з відповідача до досягнення [PERSON] повноліття, оскільки в силу положень частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, розмір якого за подання вимоги майнового характеру, виходячи з положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" та частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" складав 551 гривня 20 копійок, тому в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі.

Outcome: approved