Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що як видно із договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 08 вересня 1990 року Іванівською сільською радою Ставищенського району Київської області та довідки Іванівської сільської ради від 10 березня 2015 року, [PERSON] придбав за 3000 карбованців житловий будинок [ADDRESS] 1961 року побудови. З погосподарської книги №13 Іванівської сільської ради за 1991-1995 роки «пусті будинки і дачі» вбачається, що житловий будинок належав до двору робітників та службовців, оскільки не мав в своєму складі членів колгоспу. Прописані на той час до будинку батьки [PERSON]: [PERSON] та [PERSON] мали лише право проживання в будинку. [INFO] в місті Києві [PERSON] помер. Спадщину після його смерті, подавши до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клітко Валентини Василівни заяву про прийняття спадщини, прийняла вона, його дружина [PERSON]. Окрім неї, спадкоємцями першої черги після смерті чоловіка є його діти: [PERSON], яка подала заяву про відмову від прийняття спадщини та [PERSON], яка в силу частини 1 статті 1272 ЦК України вважається такою, що спадщину не прийняла. Отримати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок неможливо через відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Як вбачається із довідки №287 від 16 серпня 2015 року комунального підприємства «Південне бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок [ADDRESS] до 01.01.2013 року зареєстровано не було. Не було зареєстроване право власності і в реєстрі речових прав. Вважають, що [PERSON] за життя набув права власності на житловий будинок [ADDRESS] 1961 року побудови, тому вказане право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останнього. Відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця позбавляє її можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Житловий будинок загальною площею 71,8 кв. метри, житловою площею 34,4 кв. метри, вартістю 192916 гривень. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, приватизована, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А-1», погріб з шийкою «Б/пг», прибудова «а», прибудова «а1», літня кухня «Б-1», гараж-прибудова «в», сарай «В-1», убиральня «Г-1», ганок «а2», огорожа №1, хвіртка №2, ворота з хвірткою №3, колодязь питний №4. Позивач просить суд визнати за неї право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], як на частку в спільному майні подружжя та право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] на ? частину житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 71,8 кв. метри, житловою площею 34,4 кв. метри, вартістю 192916 гривень. В судове засідання позивач не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином, до суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить справу розглядати без її та її представника участі. Представник відповідача - Іванівської сільської ради в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи сільська рада повідомлена належним чином, до суду від неї надійшла заява, в якій позовні вимоги визнаються в повному обсязі, справу просить розглядати без участі її представника. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, до суду подали заяви, в яких проти задоволення позову не заперечують, справу просять розглядати без їх участі. Суд, розглянувши матеріали справи, заяву представника відповідача про визнання вказаного позову та дослідивши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 08 вересня 1990 року Іванівською сільською радою Ставищенського району Київської області та довідки Іванівської сільської ради від 10 березня 2015 року №204, [PERSON] придбав за 3000 карбованців житловий будинок [ADDRESS] 1960 року побудови (а. с. 12, 14, 69). З погосподарської книги №13 Іванівської сільської ради за 1991-1995 роки «пусті будинки і дачі» вбачається, що житловий будинок належав до двору робітників та службовців, оскільки не мав в своєму складі членів колгоспу. Прописані на той час до будинку батьки [PERSON]: [PERSON] та [PERSON] мали лише право проживання в будинку.(а. с. 17-18). [INFO] в місті Києві [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Спадщину після його смерті, подавши до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клітко Валентини Василівни заяву про прийняття спадщини, прийняла позивач - його дружина [PERSON] (а. с. 8, 58, 61). Окрім позивача, спадкоємцями першої черги після смерті чоловіка є його діти: [PERSON], яка подала заяву про відмову від прийняття спадщини та [PERSON], яка в силу частини 1 статті 1272 ЦК України вважається такою, що спадщину не прийняла (а. с. 97-102). Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок неможливо через відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Як вбачається із довідки №287 від 16 серпня 2015 року Комунального підприємства «Південне бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок [ADDRESS] до 01.01.2013 року зареєстровано не було. Також не було зареєстроване право власності і в реєстрі речових прав, що підтверджується довідкою державної реєстраційної служби. (а. с. 11, 56). Із ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно ч. 5 ст. 3 вказаного Закону державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. У відповідності до ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно ст. 28 Положення про державний нотаріат Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 31.08.64 р. N 941 договір про відчуження будинку повинен бути зареєстрований набувачем у комунальному органі протягом шести місяців з дня нотаріального оформлення договору. На час посвідчення договору діяв Закон Української РСР від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", який передбачав, що у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Згідно ст.14 вказаного Закону у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти; 2) посвідчують інші угоди. Стаття 35 вказаного Закону передбачала, що угода про відчуження жилого будинку (частини будинку), який знаходиться в сільській місцевості, посвідчується лише за умови, що набувачу в установленому порядку надається в користування земельна ділянка при будинку, за винятком випадків продажу будинків на знос чи перенесення. На виконання постанови Ради Міністрів СРСР від 10 лютого 1985 р. N136 "Про порядок державного обліку житлового фонду", наказом ЦСУ СРСР від 15 липня 1985 року №380 були затверджені «Инструкция о порядке проведения технической инвентаризации жилищного фонда» та «Инструкция о порядке проведения регистрации жилищного фонда с типовыми формами учётной документации», відповідно до п.1.2 якої, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами з метою обліку належності їх в містах, селищах міського типу і в сільській місцевості проводили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад народних депутатів. Таким чином, [PERSON] за життя набув права власності на житловий будинок [ADDRESS] 1960 року побудови, тому вказане право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останнього. Відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця позбавляє позивача можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Житловий будинок загальною площею 71,8 кв. метри, житловою площею 34,4 кв. метри, вартістю 192916 гривень. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, приватизована, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А-1», погріб з шийкою «Б/пг», прибудова «а», прибудова «а1», літня кухня «Б-1», гараж-прибудова «в», сарай «В-1», убиральня «Г-1», ганок «а2», огорожа №1, хвіртка №2, ворота з хвірткою №3, колодязь питний №4 (а. с. 13, 30-33, 67). Згідно із ст. ст. 1218, 1220 ч. 1, 2 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи, до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як видно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З урахуванням положень ст. ст. 15 ч. 1, 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] за життя набув права власності на житловий будинок [ADDRESS] 1960 року побудови, тому вказане право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останнього, а після його смерті спадщину за законом на вказаний житловий будинок набула позивач і оскільки відповідачем - Іванівською сільською радою позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки Іванівська сільська рада до пред'явлення позову про визнання права на спадщину на вказаний житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, то відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved