Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

18 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] . Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного 26 вересня 2016 року договору між позивачем і відповідачем, [PERSON] отримала кредит у сумі 49999,00 грн зі сплатою 10 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідач скористалася кредитними коштами, проте зобов`язання за договором належним чином не виконала. Станом на 24 вересня 2019 року [PERSON] має заборгованість у загальній сумі 87270,98 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та понесені судові витрати. Ухвалою від 22 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник позивача у позовній заяві, просив розглядати справу у його відсутності, позов підтримав. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами направлені на адресу відповідача та отримані нею. 13 листопада 2019 року до суду надійшов відзив на позов, в якому просила у задоволенні позову АТ «Ідея Банк» відмовити повністю. Свої вимоги мотивувала наступним. По-перше, нарахування плати за обслуговування кредиту суперечить вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а рішенням Рівненського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року встановлено, що плата за обслуговування кредиту саме за договором, що є підставою спору, є протиправною. Відповідач також зазначає, що стягнення пені банком здійснюється за період з 31 грудня 2016 року по 24 жовтня 2017 року, що суперечить нормам ЦК України, яким встановлений спеціальний строк позовної давності в один рік на вимоги до стягнення пені. Крім того, вважає, що сума пені нарахована з порушенням умов договору. Всі розрахунки банку є необґрунтованими, оскільки там не враховані всі проплати клієнта, а також завищена сума отриманого кредиту. АТ «Ідея Банк» у відповіді на відзив, що надійшла до суду 22 листопада 2019 року, зазначає, що одержання [PERSON] суми кредиту саме в розмірі 49999,00 грн підтверджується первинними бухгалтерськими документами; у п. 5.5 кредитного договору сторонами узгоджений строк позовної давності щодо стягнення пені - 03 роки; сплата відповідачем сум по кредиту відображена у розрахунку, що наданий суду. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 26 вересня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № Р.25.120.12462, згідно з яким банк надав клієнту кредит у сумі 49999,00 грн зі сплатою 10 % річних. Відповідач, в свою чергу, зобов`язалася сплатити проценти за користування кредитом та погасити кредит відповідно до графіку щомісячних платежів. Відповідач отримала від банку кредитні кошти (меморіальний ордер, а.с.16), але свої зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі. Відповідно до розрахунку суми боргу за кредитом, наданого позивачем, борг [PERSON] станом на 24 вересня 2019 року становить 87270,98 грн та складається з основного боргу 2751,38 грн, простроченого боргу 45876,62 грн, прострочених процентів 4702,69 грн, простроченої плати за обслуговування кредиту 13322,55 грн, пені за несвоєчасне погашення платежів 16788,37 грн та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання - 3829,37 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає підставними та доведеними вимоги АТ «Ідея Банк» про стягнення з відповідача у повному обсязі заборгованості за простроченим боргом, процентами та пені. Вирішуючи питання про розмір штрафних санкцій за невиконання договору, суд виходить з наступних правових підстав. Обов`язок сплатити неустойку відповідачем виникає у разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Отже, з відповідача на користь банку слід стягнути і нараховану суму пені 16788,37 грн. У той же час, між сторонами виникли правовідносини з приводу договору надання споживчого кредиту. Особливості регулювання відносин за договором споживчого кредитування встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України "Про захист прав споживачів". За положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Аналогічні положення містить п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ 10 травня 2007 року (були чинними на час виникнення правовідносин), згідно якого банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу споживача тощо) абощо їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, винесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно із Законом України "Про захист прав споживачів" послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Отже,за змістом наведених норм послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Плата за обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування в розумінні цього Закону. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 06 вересня 2017 року при розгляді справи № 6-2071цс16, предметом якої був спір про визнання недійсним положення кредитного договору, укладеного між ПАТ "Ідея Банк" та фізичною особою, яким встановлено плату за обслуговування кредиту (комісію). При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого, виходячи з положень ст.ст. 1, 11 Закону України "про захист прав споживачів" послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. За наведених обставин, суд вважає за необхідне відмовити АТ «Ідея Банк» у задоволенні вимоги про стягнення плати за обслуговування кредиту 13322,55 грн. Крім того, згідно з положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. від 30 листопада 2017 року з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Ідея Банк» суму заборгованості у загальному розмірі 85041,61 грн, що складалася з основного боргу, простроченого боргу, прострочених процентів, строкових процентів, нарахованої плати за обслуговування кредиту та плати за вчинення виконавчого напису. Проте, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2019 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 30 листопада 2017 року, що був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем (реєстровий номер 2240). Рішення суду залишене в силі постановою Рівненського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року. З урахуванням викладеного, з відповідача не може бути стягнута сума 3 % рівних, як відповідальності за невиконання зобов`язання. При цьому, судом не приймаються посилання відповідача про порушення АТ «Ідея Банк» строків позовної давності з огляду на наступне. Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Пунктом 5.5 кредитного договору, укладеного між сторонами, встановлена позовна давність до вимоги про стягнення штрафу чи пені - 03 роки. Відтак, вимоги АТ «Ідея Банк» про стягнення пені, що нарахована у період 31 грудня 2016 року по 24 жовтня 2017 року, перебуває у межах трирічного строку позовної давності, оскільки банк звернувся до суду з даним позовом 18 жовтня 2019 року. Посилання [PERSON] про отримання кредиту у меншому ніж 49999,00 грн розмірі спростовується первинним бухгалтерським документом - меморіальним ордером № Р.25.120.12462 від 26 вересня 2016 року про перерахування на рахунок [PERSON] саме суми 49999,00 грн (а.с.16). Не приймаються судом і посилання [PERSON] про те, що позивач не враховував у своїх розрахунках сплачені нею 8440,00 грн., оскільки такі сплати повністю відображені у наданому банком до суду детальному розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.40-43), у тому числі із стягнутою згідно договірного списання сумою в розмірі 465,08 грн. (пункту 2.6 цього кредитного договору). Вказане також вбачається із виписки по рахунку, на який Відповідач зобов`язувалась повертати кредит, і в погашення якого всього надійшло 8905,08 грн. (8440 грн. + 465,08 грн.). Відтак, з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» слід стягнути суми: основного боргу 2751,38 грн, простроченого боргу 45876,62 грн, прострочених процентів 4702,69 грн, та пені за несвоєчасне погашення платежів 16788,37 грн, що у загальній сумі складає 70119,06 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача сплаченого АТ «Ідея Банк» судового збору в сумі, пропорційній задоволеній частині вимог. Так, з [PERSON] слід стягнути (70119,06/87270,98) х 1921 = 1543,45 грн. Водночас, як вбачається із заяви про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, з метою надання професійної правничої допомоги АТ «Ідея Банк» у судовій справі за позовом позивача до відповідача про стягнення заборгованості між АТ «Ідея Банк» та Адвокатським об`єднанням "АСТРІМ" укладено договір про надання клієнту (АТ «Ідея Банк») правової допомоги № ЮО-01/01/19 від 01 січня 2019 року. На виконання умов договору адвокату Олешек О.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001149, видане 28 вересня 2018 року) надано довіреність для представництва інтересів позивача. Клієнту згідно умов договору було надано правову допомогу за тарифами згідно додатку № 1 до договору «Тарифи на правову допомогу у справах» та розраховано ціну послуг (робіт), на підтвердження надання яких було складено та підписано між АТ «Ідея Банк» та Адвокатським об`єднанням відповідний акт приймання-передачі наданих послуг від 13 травня 2019 року (копія акту та витягу з нього є в матеріалах справи), і які були оплачені Адвокатському об`єднанню. Відповідно до витягу з додатку до акту приймання-передачі наданих послуг від 13 травня 2019 року, адвокатське об`єднання надало позивачу наступні послуги: аналіз справи по боржнику [PERSON] , надання консультації (усної) та узгодження правової позиції (перша інстанція) на суму 500,00 грн; складання позову до боржника на суму 800,00 грн.; підготовка заяви про розподіл судових витрат по справі за позовом до боржника на суму 800,00 грн, підготовка відповіді на відзив - 800,00 грн, загальна сума 2900,00 грн. Не підлягають стягненню витрати на участь в судовому засіданні представника АТ «Ідея Банк», надання усної консультації, оскільки доказів надання таких послуг суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (70119,06/87270,98) х 2900,00 грн = 2330,04 грн.

Outcome: partial