Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

[PERSON] 13.10.2020 року (згідно дати поштового відправлення)" в інтересах АТ "Укрпошта" звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогою поновити строк для звернення до суду з позовом; стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ "Укрпошта" в особі Вінницької дирекції завдану нею шкоду, яка станом на 01.09.2020 року становить 12590,26 грн. В обгрунтуванні позовних вимог зазначено, що 30.05.2016 року відповідач [PERSON] була прийнята на посаду листоноші до центрального відділення поштового зв`язку с.Станіславчик Жмеринського центрального відділення поштового зв`язку Вінницької дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" правонаступником якого є Акціонерне товариство "Укрпошта". Того ж дня між сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до п.1 укладеного Договору працівник, що займає посаду листоноші або виконує, безпосередньо пов`язану із збереженням, обробкою, продажем, відпусканням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей; прийом, обробка, доставка, супроводження поштових відправлень, матеріальних та грошових цінностей, бере на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених йому підприємством матеріальних цінностей. Згідно п.3 Договору у випадку незабезпечення з вини працівника схоронності довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству та її відшкодування вирішується згідно чинного законодавства. Відповідно до п.5 Договору його дія поширюється на весь час роботи працівника та довіреними йому матеріальними цінностями підприємства. Відповідач, працюючи на посаді листоноші, згідно функціональним обов`язкам та "Інструкції про здійснення касових операції у ПАТ "Укрпошта", затвердженого наказом ПАТ "Укрпошта" від 11.06.2018 року №720, була наділена повноваженнями та виконувала роботу пов`язану із збереженням , обробкою продажу, відпусканням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їй цінностей; крім того здійснювала прийом, обробку, доставку супроводження поштових відправлень, матеріальних та грошових цінностей, при цьому несла повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених їй підприємством матеріальних цінностей. На відповідача було покладено обов`язки дбайливого ставлення до переданих їй для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей підприємства; зобов`язувалась вживати заходи для відвернення шкоди та повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню схоронності довірених їй матеріальних цінностей; веденню обліку, складанню і наданню у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених їй матеріальних цінностей. Наказом директора підприємства від 30.11.2017 року №2479-к трудові відносини з відповідачем було припинено. 23.01.2018 року до позивача надійшло звернення від ТОВ "Курланд", за змістом якого було повідомлено про те, що мешканцями с.Станіславчик не доотримано грошові кошти (поштові перекази). В подальшому 09.03.2018 року в ході службового розслідування по факту зловживань працівником, було встановлено, що зазначених клієнтів обслуговувала відповідачка. З метою врегулювання ситуації, що виникла, позивачем було проведено виплату грошових коштів, за власний рахунок, усім 13 клієнтам на суму 12590,26 грн, про що було складено відповідні акти. Виявивши недостачу матеріальних цінностей та грубі порушення трудової дисципліни (зловживання) з боку працівника, підприємство звернулось із заявою до правоохоронних органів. За результатами розгляду заяви Жмеринським відділом поліції ГУНП у Вінницькій області було розпочате досудове розслідування кримінального провадження за №12018020130000156, за результатом якого матеріали кримінальної справи були спрямовані до суду. 19.07.2019 року суд, розглянувши кримінальне провадження (справа №130/974/19) по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України ухвалив визнати останню винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358 та ч.3 ст.358 КК України. Вирок набрав законної сили 20.08.2019 року. Дане рішення суду надійшло до позивача 06.08.2020 року. Оскільки, факт підробки документів відповідачкою та внесення в систему неправдивих відомостей з метою підтвердження виплати грошових коштів доведений вироком суду, який за змістом статті 82 ЦПК України має преюдиційну силу і не потребує доказування, тому позивач дійшов висновку, що дії засудженої в поєднанні зі злочинним наміром вказують на завдану шкоду і досяганню злочинного результату. Внаслідок злочинних дій відповідача позивачу завдано майнову шкоду в розмірі 12590,26 грн., яка не відшкодована нею станом на дату звернення до суду. В ході розгляду кримінальної справи відповідач визнала себе винною повністю та підтвердила, що умисно вносила неправдиві відомості до офіційних документів - бланків письмових повідомлень до поштового переказу прийнятого електронною поштою та адресованих фізичним особам - клієнтам позивача, а саме: у графах "переказ одержав" підписи та вносила неправдиві реквізити їх паспортів у графу "відмітка про пред`явлення документа", таким чином засвідчивши факт отримання грошових коштів клієнтами, що не відповідало дійсності. Просив стягнути з відповідача [PERSON] завдану нею шкоду, яка станом на 01.09.2020 року становить 12590,26 грн (а.с.1-4). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 10.11.2020 року відкрито провадження у цій справі із призначенням її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Сторонами не подано заперечень щодо вказаного порядку розгляду справи. Відповідачу [PERSON] у відповідності до вимог ч.7,8 ст.128 ЦПК України належно вручена копія ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів, за наслідком чого відзиву на позовну заяву чи інших клопотань відповідачем суду не представлено. Відтак суд згідно положень ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.07.2019 року (а.с.7-9) відповідача у даній справі [PERSON] визнано винною у вчинені злочинів, передбачених ч.1,3 ст.358 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. Згідно п."в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" повністю звільнено обвинувачену [PERSON] від обраного покарання. З копій квитанцій від 04.10.2017 року на суму 5791, 77 грн, від 20.02.2017 року на суму 2576 грн, 01.02.2017 року на суму 324,67 грн, від 29.04.2017 року на суму 90 грн, від 10.05.2017 року на суму 90 грн, від 11.08.2017 року на суму 90 грн, від 09.08.2017 року на суму 797,82 грн, від 14.04.2017 року на суму 780 грн, від 14.04.2017 року на суму 780 грн, від 06.04.2017 року на суму 200 грн, від 14.04.2017 року на суму 780 грн, від 11.02.2017 року на суму 90 грн, від 28.09.2017 року на суму 200 грн, вбачається, що відповідачем [PERSON] вносено відомості до бланків письмових повідомлень до поштового переказу клієнтам УДППЗ "Укрпошта" та у графах "Виплачений" та "Переказ одержав" вносила реквізити паспортів про пред`явлення документу, таким чином засвідчуючи факт отримання грошових коштів (а.с.10-22). Відповідно до копій актів, складених 30.03.2018 року у складі комісії [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , АТ "Укрпошта" виплачено перекази [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірах згідно вказаних вище квитанцій, на загальну суму 12590,26 (а.с.23-35). Згідно копії договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 30.05.2016 року, який підписаний відповідачем [PERSON] , положеннями п.1 визначено, що працівник, який займає посаду листоноші або виконує, безпосередньо пов`язану із збереженням, обробкою, продажем, відпусканням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей; прийом, обробка, доставка, супроводження поштових відправлень, матеріальних та грошових цінностей, бере на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених їй підприємством матеріальних цінностей. Згідно п.3 Договору у випадку незабезпечення з вини працівника схоронності довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству та її відшкодування вирішується згідно чинного законодавства. Відповідно до п.5 Договору його дія поширюється на весь час роботи працівника з довіреними йому матеріальними цінностями підприємства (а.с.36). Згідно копії наказу (розпорядження) від 30.05.2016 року №880-к відповідач [PERSON] була прийнята на роботу з 01.06.2016 року на посаду листоноші 3 класу СВПЗ Станіславчик (а.с.37). Відповідно до копії наказу (розпорядження) від 30.11.2017 року №2479-к про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] звільнено з посади листоноші 3 класу 30.11.2017 року СВПЗ Станіславчик за вдасним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.38). 02.09.2019 року позивач направив відповідачу [PERSON] претензію з вимогою повного відшкодування завданої шкоди в сумі 12590,26 грн. (а.с.40). З копії акту про проведення службового розслідування по факту зловживань працівниками ВПЗ Станіславчик Жмеринського ЦВПЗ Поштамту від 09.03.2018 року вбачається, що згідно висновків комісії причиною виникнення зловживань з боку працівників ВПЗ [PERSON] була відсутність належного контролю з боку контролюючих осіб поштамту Вінницької дирекції за роботою ВПЗ Станіславчик, маніпуляція документами та сумами грошових коштів з боку начальника ВПЗ Станіславчик [PERSON] , відсутність контролю з боку начальника ВПЗ Станіславчик за роботою листоноші [PERSON] (а.с.42-45). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному. Положеннями ч.1 ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно приписів ч.1 ст.1126 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України ( ст. 135-1 КЗпП України). Згідно ст.136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем [PERSON] при виконанні своїх трудових обов`язків були допущені порушення та заподіяно шкоду підприємству в вигляді недостачі на загальну суму 12590,26 грн, які підлягають стягненню з неї на користь позивача. Приписами ч.3 ст.233 КЗпП України передбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної шкоди. Позивач довідався про завдану йому майнову шкоду відповідачем саме з тексту отриманого ним 06.08.2020 року вказаного вище вироку суду у справі №130/974/19, щодо визнання винуватою [PERSON] у вчиненні злочинів за висунутим їй обвинуваченням та звільнення її від призначеого судом покарання з нереабілітуючих підстав. Тому, враховуючи вимоги ч.3 ст.233 КЗпП позивачем було пропущено строк для звернення з позовом до суду про стягнення завданої шкоди з поважних причин. Разом з тим позивач не зволікав, а вчиняв активні дії, що свідчать про намагання стягнення майнової шкоди завданої відповідачем, а саме: звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою про злочин, й перебігом досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, розпочатого за вказаного заявою, зумовлюється тривалість пропущеного строку. Тому суд визначає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, наведені ним причини пропуску строку звернення до суду являються поважними, а тому строк підлягає поновленню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2102 грн. за відповідною ставкою вимог майнового характеру щодо юридичної особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved