Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить з урахуванням уточнень стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» та [PERSON] матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 18 194,68 грн. та судові витрати, також стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та судові витрати у розмірі 100 грн. посилаючись на наступні обставини. 10.06.2014 о 09 год. 05 хв., у м. Дніпропетровську на мосту №2 (Новий міст) в районі е\\о №35, сталося ДТП з вини відповідача [PERSON] за участю автомобіля «Renault Duster» д\\н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Ford Fiesta» д\\н [NUMBER] під керуванням [PERSON] Чим спричинено позивачу матеріальний та моральний збиток, який вона просить стягнути з відповідачів, а також стягнути судові витрати. Позивачі в судове засідання не з'явились, надали заяву в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Україна» у судове засідання не з'явився. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов визнав частково в частині відшкодування франшизи, моральну шкоду не визнав в повному обсязі Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов підлягаючим задоволенню за таких підстав. 10.06.2014 о 09 год. 05 хв., у м. Дніпропетровську на мосту №2 (Новий міст) в районі е\\о №35, сталося ДТП з вини відповідача [PERSON] за участю автомобіля «Renault Duster» д\\н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Ford Fiesta» д\\н [NUMBER] під керуванням [PERSON], що підтверджується постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року (а.с.22). Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В наслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Renault Duster» д\\н [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою відділу ДАІ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.24). Згідно висновку експертного дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault Duster» д\\н [NUMBER], складає 17 194,68 грн (а.с.25-28). Позивач [PERSON] звертався до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» з повідомленням про ДТП та з заявою про виплату страхового відшкодування, що підтверджується відповідною заявою (а.с. 38-42), проте станом на час подання позовної заяви позивачу страхове відшкодування не виплачено. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Оскільки в наслідок протиправної поведінки водія [PERSON] та скоєння ним ДТП позивач зазнав матеріальний збиток у розмірі 17 194,68 грн., тому суд вважає, що матеріальна шкода, завдана позивачеві [PERSON], підлягає частковому відшкодуванню, та на його користь з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Україна» підлягає стягненню 16 194,68 грн. та з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 1000 грн. франшизи Задовольняючи вимоги позивачів в цій частині суд виходить з того, що завдана шкода станом на час винесення рішення позивачам не відшкодована, та складає саме 17 194,68, тому в задоволенні вимог, щодо стягнення додатково 1 000 грн. франшизи слід відмовити. Згідно п.3 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків Судом встановлено, що внаслідок ДТП, яка відбулася з вини відповідача було пошкоджено належний позивачу автомобіль, що підтверджується дослідженими матеріалами справи. Внаслідок винних дій відповідача було порушено право власності позивача, а саме пошкоджено його автомобіль, він протягом тривалого часу був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, витрачати кошти на його відновлення, оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодовує завдану шкоду, позивач внаслідок дій відповідача був змушений змінювати певні умови свого життя та побуту, оскільки неможливість користуватися транспортним засобом спричинила позивачу певні незручності для організації пересування самого позивача та членів його сім'ї. Суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з даних підстав підлягають задоволенню частково у сумі 1 000 гривень, оскільки саме така сума є співмірною завданій шкоді. Таким чином, вимоги позивачів з урахуванням уточнень підлягають частковому задоволенню. Окрім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial