Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області, [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 серпня 2012 року помер його батько, [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Нововязівське, вул. Центральна (Леніна), буд. 22, а також земельних ділянок. Крім позивача, спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є також відповідачі у справі: [PERSON] і [PERSON] Дружина спадкодавця [PERSON] померла 16 квітня 2015 року. У встановлений законом строк для прийняття спадщини [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та оформив спадкові права на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,7096 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області. Однак одержати свідоцтво про право на спадщину у вигляді житлового будинку не зміг, оскільки відсутні оригінали документів про право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно. Таким чином, на даний час [PERSON] не має можливості оформити після смерті [PERSON] спадкові права, в звязку з чим змушений звернутись до суду з позовом та просить визнати за ним право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Нововязівське, вул. Центральна (Леніна), буд. 22, в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого 20 серпня 2012 року. В звязку з необхідністю витребування за клопотанням позивача нових доказів судом неодноразово оголошувалась перерва в розгляді справи. Представник позивача в судове засідання 14.03.2018 року не зявився, проте надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, кожна окремо надали суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити. Судом встановлено, що 20 серпня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 477420, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області 22.08.2012 року (а.с.\~7). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Нововязівське, вул. Центральна (Леніна), буд. 22, а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,7096 га, кадастровий номер 1225982500:01:003:0497, розташованої на території [PERSON] сільської ради Юрївського району, Дніпропетровської області, яка належала померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 037236, виданого Юрївською районною радою народних депутатів Дніпропетровської області 27.08.2001\~року (а.с. 58). Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.ст. 1217, 1223, 1233 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 10 серпня 2012 року секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим номером 22. Згідно вказаного заповіту все належне йому майно, усі майнові права та обовязки спадкодавець заповів позивачу (а.с. 42). Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті заповідача [PERSON] прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, на підставі чого заведено спадкову справу №\~13/2013. З матеріалів спадкової справи та документів, наявних в матеріалах цивільної справи встановлено, що спадкові договори померлий не складав, заповіт від 10.08.2012 року є останнім розпорядженням [PERSON], складеним на випадок смерті. Дружина померлого [PERSON] надала державному нотаріусу заяву, якою відмовилась від спадщини. Інші спадкоємці, які мають право на спадкування за законом, відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON], до органів нотаріату із заявами про прийняття спадщини не звертались, при цьому надали до суду заяви, в яких проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечували. (а.с. 36-70, 78, 83). Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач звернувся до Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно, проте отримав вказаний документ лише щодо частини спадкового майна - земельної ділянки. В звязку з тим, що спадкодавець за життя не здійснив державної реєстрації права власності та не отримав правовстановлюючий документ на житловий будинок, державний нотаріус постановою від 06.02.2013\~року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння (а.с. 70). Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012\~року № 296/5). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Отже, зазначена постанова державного нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів. Одночасно суд відмічає, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у визначеному законом порядку, тому відсутність належного правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок за [PERSON] є обставинами, що унеможливили оформлення позивачем права на спадщину в нотаріальному порядку. Так, рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 14.06.1978 \~року № 11 [PERSON] надано дозвіл на забудову житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Новоязівське, вул.\~Леніна, а 11.07.1978 року виконкомом [PERSON] сільської ради видано свідоцтво на забудову садиби в населених пунктах №\~504. При цьому визначено, що будівництво розпочато в 1960 році, а закінчено в 1961 році (а.с. 11). Рішенням [PERSON] сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області від 29.01.2016 року № 16-5/VII найменування вулиці Леніна змінено на «Вишнева» (а.с. 121). Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Згідно з технічним паспортом на садибний житловий будинок, виготовленим КП\~"Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації", спірний будинок збудований в 1972\~році (а.с. 94-99). Тому, при вирішенні даного спору суд застосовує законодавство, яке визначало умови та правові наслідки будівництва житлових будинків на момент його завершення, зокрема, Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийняту відповідно до цього Указу постанову Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року. Відповідно до вказаних нормативних актів підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів. Таким чином, ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із отримання будь-якого документа, що підтверджує право власності, та проведенням реєстрації речових прав на нерухоме майно. Крім того, положення ЦК УРСР 1963\~року також не повязували виникнення права власності на житловий будинок з його обов'язковою державною реєстрацією. А Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, взагалі не передбачала здійснення державної реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, що знаходились в сільській місцевості. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за №5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР\~від 25 травня 1990 року № 69. Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, виконавчі комітети місцевих рад здійснювали облік житлових будинків, розташованих в сільській місцевості, шляхом ведення погосподарських книг. Отже, погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Інструкція про порядок реєстрації передбачала реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь також й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Крім того, відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 січня 1966 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільській місцевості, могли бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З огляду на викладене, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення житлових будинків, що знаходяться у сільській місцевості та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги, а відповідні записи визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно з обліковою карткою погосподарського обліку [PERSON] сільради головою домогосподарства, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Нововязівське, вул. Центральна (Леніна), буд. 22, був [PERSON], [INFO], який помер 20.08.2012 року (а.с. 130-131). Судом також встановлено, що в матеріалах справи відсутній акт прийняття будинку в експлуатацію, однак порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва вперше на законодавчому рівні було визначено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992\~року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення". Тобто, до 05.08.1992 року взагалі не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. На час звернення до суду право власності на домоволодіння за спадкодавцем, позивачем або будь-якою іншою особою не зареєстроване, що підтверджується довідкою КП "Павлоградське міжміське БТІ" (а.с. 115). Таким чином, спадкодавець за життя отримав дозвіл на спорудження будинку, за даними погосподарського обліку він значився як голова домогосподарства. В звязку з тим, що законодавством, діючим на час закінчення будівництва домоволодіння, виникнення права власності на нерухоме майно не повязувалось з отриманням будь-якого документа, що підтверджує право власності, та реєстрацією цього речового права, спадкодавець за життя з обєктивних причин не мав правовстановлюючих документів на нерухоме майно та не здійснив державної реєстрації права власності. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення або визнання за ними права власності на вказане нерухоме майно, судом не встановлено. Тому, визнання права власності не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки позивач є спадкоємицем за заповітом після смерті [PERSON], інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно згідно даних Спадкової справи №\~\~13/2013 немає, відсутність належного правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок за спадкодавцем позбавляє його можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 57,5 кв. м, житловою площею 40,0 кв.м, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Нововязівське, вул. Центральна (Леніна), буд. 22.

Outcome: approved