Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

[PERSON]І звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки жилого будинку № 3, по вул. 8 Березня в с. Безуглівка Ніжинського району, укладений між ним та відповідачкою, та посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського районного територіального округу [PERSON] 05.12.2014 року, та зобовязати відповідачку не чинити йому перешкоди у здійсненні права власності на 1/2 частку жилого будинку № 3, по вул. 8 Березня в с. Безуглівка Ніжинського району. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з відповідачкою проживали разом з 2000 року, проте шлюб не реєстрували. 20 жовтня 2003 року за спільні кошти вони купили будинок №3, по вул. 8 Березня в с. Безуглівка Ніжинського району, і проживали у ньому. Він працював у м. Києві водієм на підприємстві, яке спеціалізувалось на перевозках вантажів, та отримував значні кошти. Завдяки цьому вони з відповідачкою зробили ремонт будинку, та набагато покращили його стан, зробили прибудову площею понад 50 кв.м., обклали будинок білою цеглою, повністю змінили дах, провели внутрішній ремонт. У травні 2014 року, при перевезенні вантажу, він став жертвою шахраїв, і вантаж не потрапив на підприємство, якому він призначався. По факту шахрайства було розпочате досудове розслідування, а підприємство, що не отримало вантаж, звернулось до суду з позовом про стягнення 284 550 грн. з підприємства, в якому він працював. 20.01.2014 року господарським судом м. Києва було порушено провадження у справі № 910/22651/14, і він був залучений до участі в її розгляді в якості третьої особи на стороні відповідача ТОВ "Валпас". У випадку задоволення позову, ТОВ "Валпас" заявило б до нього регресні вимоги, і кошти в розмірі 284 550 грн. довелося б відшкодовувати йому. Перед ним стала реальна загроза арешту всього належного йому майна. Єдиним нерухомим майном, що належало йому на праві власності, була 1/2 частка жилого будинку № 3, по вул. 8 Березня в с. Безуглівка Ніжинського району. Тому він, за порадою своїх знайомих та близьких, у тому числі і відповідачки, вирішив формально відчужити належну йому частку жилого будинку. 05.12.2014 року він та відповідачка уклали договір купівлі-продажу 1/2 частки зазначеного будинку. Фактично свою частину будинку відповідачці він не передавав, будинок не звільняв, з реєстрації у будинку не знімався, а відповідачка грошей за частину будинку йому не платила. Тому вказаний правочин є фіктивним. У листопаді 2015 року він тяжко захворів, і проходив тривале лікування. Стосунки з відповідачкою у нього погіршились, Коли в кінці січня 2015 року він повернувся з лікування додому, то дізнався від друзів, що будинок, в якому він проживає, продається. На початку квітня 2016 року він пішов проживати до своєї матері, а коли через тиждень повернувся, то відповідачка не впустила його до будинку. Вважає оспорюваний договір купівлі-продажу належної йому частки будинку недійсним відповідно до ст. 233, 234 ЦК України, оскільки він був вчинений ним під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах, а також без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком № 3, по вул. 8 Березня в с. Безуглівка Ніжинського району Чернігівської обл.. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок № 3 в с. Безуглівка Ніжинського району. Вона зареєстрована та постійно проживає у цьому будинку з моменту його придбання разом із своїм сином [PERSON] Крім того, у належному їй будинку зареєстроване місце проживання колишнього співвласника будинку - відповідача у справі. Відповідач у спірному будинку не проживає, проте знятись із реєстраційного обліку за даною адресою не бажає, чим порушує її законні права як власника будинку, оскільки 05.12.2014 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу частки житлового будинку, згідно якого відповідач передав, а вона прийняла у власність 1/2 частку будинку і сплатила обговорену грошову суму - 29350 грн. Згідно п. 6 вказаного договору відповідач зобовязався знятись із реєстраційного обліку та звільнити відчужувану частину будинку від особистих речей до 31 грудня 2014 року, але до теперішнього часу лише частково виконав зазначену умову договору. Відповідач проживає разом із своїми батьками, проте зареєструвати місце свого проживання там та знятись із реєстраційного обліку за адресою вул. 8 Березня, 3 в с. Безуглівка Ніжинського району не бажає. Таким чином, своїми діями відповідач створює їй перешкоди у здійсненні прав власника. В судовому засіданні позивач за основним позовом [PERSON] позовні вимоги, викладені ним у позовній заяві, підтримав у повному обсязі, позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав, і пояснив, що спільно з відповідачкою він проживав у цивільному шлюбі з 2010 по 2016 рік. Проживали вони в житловому будинку № 3, по вул. 8 Березня в с. Безуглівка Ніжинського району, в якому кожному з них належало на праві власності по 1/2 частці. Коли він працював водієм в ТОВ "Валпас", то став жертвою шахраїв, і вантаж, який він перевозив, не потрапив на підприємство, якому він призначався. За даним фактом було порушено кримінальне провадження. Підприємство, яке не отримало вантаж, подало позов до ТОВ "Валпас" про стягнення коштів. Він був залучений до участі у розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача. В разі задоволення позову, ТОВ "Валпас" заявило б до нього регресний позов про стягнення 284 550 гривень, оскільки у нього з підприємством було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. І в такому разі могло бути звернуто стягнення на належну йому 1/2 частку будинку, в якому він проживав. І тому ним з відповідачкою і було укладено договір купівлі-продажу належної йому частки жилого будинку. Даний договір був фіктивним, оскільки він реально не мав наміру продавати свою частку будинку відповідачці, і грошей від відповідачки він не отримував. Після укладання договору він продовжував проживати в будинку до 2016 року. В даний час відповідачка чинить йому перешкоди в користуванні будинком. Тому просив задовольнити його позовні вимоги, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до нього просив відмовити. Представник позивача за основним позовом адвокат [PERSON] в судовому засіданні дав аналогічні пояснення, що і позивач у справі і просив задовольнити позовні вимоги позивача за основним позовом, оскільки договір купівлі-продажу 1/2 частки жилого будинку № 3, по вул. 8 Березня в с. Безуглівка Ніжинського району, укладений між сторонами, носить фіктивний характер, оскільки не був спрямований на реальне настання наслідків які ним обумовлювались. Даний договір був вчинений позивачем за під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах, оскільки вартість відчужуваної частини жилого будинку значно вища, ніж та що зазначена в договорі купівлі-продажу. Грошей позивач за відчужувану ним частину жилого будинку від відповідачки не отримував. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. Представник відповідачки за основним позовом та позивачки за зустрічним позовом адвокат [PERSON] позовні вимоги, заявлені позивачем [PERSON] не визнала, зустрічні позовні вимоги підтримала і пояснила, що договір купівлі-продажу 1/2 частки жилого будинку № 3, по вул. 8 Березня в с. Безуглівка Ніжинського району, укладений між сторонами, не являється фіктивним. Між сторонами була досягнута домовленість з приводу цього, і позивач [PERSON] отримав від відповідачки [PERSON] грошові кошти в сумі 29 350 гривень за належну йому частку будинку ще до підписання договору. Посилання позивача за основним позовом про те, що договір він уклав внаслідок збігу тяжких обставин, а саме через те, що до нього міг бути предявлений позов про відшкодування збитків в розмірі 284 550 грн., є надуманим. При укладанні договору купівлі-продажу частки жилого будинку відповідач за зустрічним позовом [PERSON] обіцяв знятись з реєстрації у жилому будинку належному на праві власності позивачці за зустрічним позовом, проте у добровільному порядку відмовляється це зробити, чим порушує права [PERSON] як власника будинку. Тому просила відмовити [PERSON] у задоволенні позову, а зустрічний позов [PERSON] просила задовольнити. \~ \~Вислухавши пояснення позивача за основним позовом та відповідача за зустрічним, пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.3ст.10, ч.1ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. В матеріалах справи мається копія договір купівлі-продажу частки житлового будинку, укладеного між сторонами 05 грудня 2014 року (а. с. 42-43), відповідно до якого продавець [PERSON] зобовязується передати 1/2 частку житлового будинку №3, по вул. 8 Березня у с. Безуглівка Ніжинського району Чернігівської області, у власність покупця [PERSON], а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити обговорену суму. Пунктом 4 договору передбачено, що купівля-продаж частки житлового будинку вчинена сторонами за 29350 грн., які сплачено покупцем продавцю готівкою до підписання договору, і сторони вважають ціну продажу остаточною і претензій одна до одної не мають. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Особа, що оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. \~ Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14. Проте позивачем за основним позовом не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження фіктивності оспорюваного правочину, що договір купівлі-продажу був укладений ним з відповідачкою лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним, та мав інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Крім того, представник відповідачки за основним позовом [PERSON] дала в судовому засіданні пояснення про те, що її довірителька [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу, придбала у [PERSON] належну тому частку будинку, сплативши останньому за це грошові кошти. Також позивачем за основним позовом не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що правочин він вчинив під впливом тяжких для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. А пояснення позивача [PERSON] про те, що правочин він вчинив через те, що на його думку до нього міг бути предявлений позов про відшкодування шкоди підприємством, де він працював, не заслуговують на увагу, оскільки нічим вони не підтверджуються, і обєктивно таких обставин взагалі не існувало. Пояснення [PERSON] з приводу того, що договір купівлі-продажу був вчинений ним на вкрай невигідних умовах також не заслуговують на увагу, оскільки в п.5 договору зазначено, що ринкова вартість 1/2 частки житлового будинку становить 29\~350 гривень, згідно звіту про оцінку житлового будинку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні його позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими і безпідставними Пунктом 6 договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 05.12.2014 року укладеного між сторонами передбачено, що [PERSON] зобовязується знятися з реєстраційного обліку та звільнити відчужувану частину будинку від особистих речей до 31 грудня 2014 року для безперешкодного проживання в ній покупця. В судовому засіданні встановлено, що позивач за основним позовом і відповідач за зустрічним позовом [PERSON] вказаного зобовязання не виконав, і з реєстраційного обліку за адресою: с. Безуглівка Ніжинського району, вул. 8 Березня, 3, не знявся. І про це пояснила в судовому засіданні представник відповідача за основним позовом адвокат [PERSON], це підтверджується довідкою Безуглівської сільської ради Ніжинського району від 18.04.2016 року (а.с.13). Судом встановлено, що реєстрація відповідача за зустрічним позовом [PERSON] у будинку, належному на праві власності позивачці за зустрічним позовом [PERSON] перешкоджає їй в повній мірі здійснювати права власника та розпоряджатись належним їй майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення в силу ст. 346 ЦК України із зняттям останнього з реєстрації. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивачки за зустрічним позовом [PERSON]

Outcome: approved