Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач ПАТ „Альфа-Банк" звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 17.12.2012 року між ПАТ „Альфа-Банк" та ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відступило ПАТ „Альфа-Банк" право вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та фізичними особами. 31.03.2006 року ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] уклали кредитний договір № 57/КФ-06, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов даного кредитного договору, ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" надав [PERSON] кредит у сумі 27000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користуванням кредиту, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком платежів. Станом на 31.05.2014 року, заборгованість [PERSON] за вищезазначеним договором складає 74 049 грн. 10 коп., з яких - 59 248 грн. 72 коп. - сума за кредитом, 3 506 грн. 01 коп. - відсотки за користування кредитними коштами, 9 089 грн. 71 коп. - пеня за несвоєчасне повернення грошових коштів. Також, позивач вказав, що на забезпечення виконання умов кредитного договору № 57/кф-06 від 31.03.2006 року, між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] укладено договір поруки № 76/пФ-06 від 31.03.2006 року, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, зважаючи на наявність простроченої заборгованості, ПАТ „Альфа Банк" просило суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на їх користь суму заборгованості у розмірі 74 049,19 гривень, а також і судові витрати. До початку розгляду по суті, відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ „Альфа-Банк", [PERSON] про визнання договору доруки припиненим, який судом був прийнятий до спільного розгляду. Як зазначив [PERSON] у зустрічній позовній заяві, що для забезпечення виконання умов кредитного договору № 57/кф-06 від 31.03.2006 року, між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] укладено договір поруки № 76/пФ-06 від 31.03.2006 року. Відповідно до умов вищевказаного договору, [PERSON] поручається за виконання боржником умов кредитного договору власними коштами. При укладанні договору поруки поручитель уважно ознайомився з умовами кредитного договору № 57/кф-06 від 31.03.2006 року, жодних заперечень або непорозумінь відносно нього не мав. Додатковими угодами № 1 від 28.07.2008 року, № 2 від 23.02.2009 року, № 3 від 21.12.2011 року в кредитний договір № 57/кф-06 від 31.03.2006 року внесені істотні зміни, а саме було змінено відсоткову ставку за користування кредитом та інше. [PERSON] вважає, що не повинен нести ризик незаконної зміни обставин, оскільки це не передбачено ані договором поруки, ані нормами цивільного законодавства України, а тому просив суд визнати зобов'язання, що виникло з договору поруки № 76/пФ-06 від 31.03.2006 року - припиненим. В судове засідання представник позивача ПАТ „Альфа-Банк" не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у вставноленому законом порядку, в матеріалах справи на аркуші справи 49 міститься заява представника позивача, відповідно до якої представник просить розглядати справу у його відсутність, у разі повторної неявки у судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи, ухвалити заочне рішення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явились, подали до суду заяви, відповідно до яких просять вирішити справу у їх відсутність. Враховуючи заяви учасників цивільного процесу, суд вирішив розглянути справу за відсутністю сторін, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, надавши оцінку представленим сторонами доказам, суд прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги ПАТ „Альфа-Банк" задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.12.2012 року між ПАТ „Альфа-Банк" та ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відступило ПАТ „Альфа-Банк" право вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та фізичними особами. 31.03.2006 року між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] укладений кредитний договір № 57/КФ-06, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов п. 2.1. договору, відповідач [PERSON] отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 27 000 доларів США. Згідно умов п.2.2. договору, повернення суми кредиту відповідач зобов'язався здійснити у строк до 29.03.2013 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" зазначено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК. Позивач обґрунтовує свої вимоги договором про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року, укладеним між ПАТ „Альфа-Банк" та ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк". Однак, даний договір не містить даних про перехід права вимоги до позивача за кредитним договором № 57/КФ-06 від 31.03.2006 року та наявний у матеріалів справи без додатків, актів прийому - передачі, тощо. Копія витягу з додатку до договору про відступлення права вимоги, яка є в матеріалах справи, не розцінюється судом як доказ бо не є частиною договору про відступлення права вимоги та підписана особою, повноваження якої невідомі. Отже, за таких обставин оскільки позивачем не доведено право вимоги за кредитним договором № 57/КФ-06 від 31.03.2006 року, суд вважає позовні вимоги ПАТ „Альфа-Банк" такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому позов задоволенню не підлягаю. Розглядаючи зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ „Альфа-Банк", [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що для забезпечення виконання умов кредитного договору № 57/кф-06 від 31.03.2006 року між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] укладено договір поруки № 76/пФ-06 від 31.03.2006 року. Відповідно до умов п.1.1 договору поруки, [PERSON] поручається відповідати по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. Додатковими угодами № 1 від 28.07.2008 року, № 2 від 23.02.2009 року, та № 3 від 21.12.2011 року в кредитний договір № 57/кф-06 від 31.03.2006 року внесені істотні зміни, а саме було змінено відсоткову ставку за користування кредитом та інше. Згідно статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорі даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 1 ст.1048 ЦК України, визначає істотність та обов'язковість умов щодо процентів за договором позики та пов'язаним з ним договором поруки, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зміна в односторонньому порядку обов'язкових умов договору є суттєвим порушенням законодавства та прав позивача, так як ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Внесення змін до кредитного договору щодо підвищення процентної ставки за користування кредитною лінією є наслідок збільшення відповідальності поручителя за договором поруки, а тому підлягають погодженню з ним. Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 11 частиною 1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. У відповідності до ч.ч.1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості зустрічних позовних вимог, та необхідності їх задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved