Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким встановити факт родинних відносин з померлою [PERSON] , а також визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після її смерті. В обгрунтування позову зазначає, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , [INFO] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме житловий будинок в с. Осіївка, Гайсинського району Вінницької області та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі 1,85 га на території Осіївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області. Позивач, являється спадкоємцем за законом на майно померлої. Крім нього, спадкоємцем за заповітом є онук покійної - [PERSON] .. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, позивач звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, проте йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва, у зв`язку з тим, що він не прийняв спадщину у встановлений законом термін. Позивач, в поданому позові вказує, що пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини, так як вважав, що спадщину прийняв, оскільки останні роки перед смертю своєї матері опікувався нею та утримував її. Крім того, позивач в поданій заяві зазначає, що для прийняття спадщини після смерті своєї матері йому потрібно встановити факт їх родинних відносин, так як в свідоцтві про смерть матері її прізвище, ім`я, по батькові зазначено як " [PERSON] ", тоді як в свідоцтві про народження позивача ці ж дані зазначено як " [PERSON] ". Вищевказані обставини і стали причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права. Дана позовна заява надійшла до суду 16.03.2021 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В.. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 16.03.2021 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , також в судове засідання не з`явився, через засоби електронного зв`язку подав зяаву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] , у віці 74 роки, в с.Осіївка, Бершадського району Вінницької області, померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Осіївською сільською радою Бершадського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на належне їй майно, спадкємцями на яке згідно довідки №1050 від 09.12.2019 року, за законом є син померлої та позивач по справі [PERSON] , за заповітом онук - [PERSON] .. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину, позивач звернувся до приватного нотаріуса, яка своєю постановою від 18.06.2020 року №159/02-31, про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовила йому у видачі такого свідоцтва, у зв`язку з тим, що він не прийняв спадщину належним чином, а саме пропустив строк для прийняття спадщини. В обгрунтування причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач зазначає, що вважав себе таким, що спадщину прийняв у встановленому законом порядку, так як останні роки перед смертю матері опікувався та утримував її. Крім того, в поданому позові позивач також просить встановити факт родинних відносин між ним та померлою [PERSON] , так як в свідоцтві про смерть її прізвище ім`я по-батькові вказано як " [PERSON] " тоді як в свідоцтві про його народження, в графі мати, її анкетні дані зазначено, як " [PERSON] ". Вказане підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.03.2021 року, виданого повторно Бершадським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Осіївською сільською радою Бершадського району Вінницької області. На підтвердження того, що померла [PERSON] , є дійсно матір`ю позивача, ним до матеріалів справи було долучено довідку №429 від 15.05.2020 року, з якої вбачається, що згідно погосподарської книги №8, особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] відносився до категорії колгоспних дворів та станом на 15.04.1991 року до його складу входила [PERSON] , 1932 року народження. Крім того, долучено копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 16.02.2001 року, серії [NUMBER] , згідно якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано, після чого прізвище померлої матері позивача було змінено на " [PERSON] ". З вищевказаних документів вбачається, що " [PERSON] " та " [PERSON] " є однією і тією ж особою, так як більшість анкетних даних особи збігаються, зокрема рік народження, прізвище та ім`я. Вирішуючи справу у межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У відповідності із п.7 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення фактів родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим той факт, що дійсно [PERSON] , яка померла [INFO] в Осіївка, Бершадського району, Вінницької області є матір`ю [PERSON] .. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст.1296-1298ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом не звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини за законом, він не надав, що, виходячи зі змісту ч. 1ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом. [PERSON] , просить встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , яка [INFO] померла. Причиною пропуску строку на прийняття спадщини вказує те, що є юридично не обізнаний, а тому вважав, що спадщину прийняв, оскільки останній роки перед смертю матері опікував та утримував її. Позивач вважає, що причини його пропуску для подачі заяви про прийняття спадщини є вагомими, та підлягають поновленню. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved