Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною завою в якій просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 19, у будинку 10 по вул. Миру в м. Харкові. Зазначила, що їй на праві власності належить спірна квартира, а [PERSON], [PERSON] хоча і зареєстровані за місцем розташування квартири але протягом тривалого часу не мешкають за вказаною адресою, їхніх особистих речей в квартирі немає, за комунальні послуги не сплачують, відносин не підтримують. [PERSON] та [PERSON] не визнаючи позову [PERSON] звернулися з зустрічними позовами до [PERSON], а в подальшому уточнивши та змінивши позови і до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування частини квартири [ADDRESS], укладеного 12.10.2011 року між ними та [PERSON], витребування від [PERSON] на їх користь з чужого незаконного володіння по 1/4 частині спірної квартири та вселення. [PERSON] посилався на те, що 26 лютого 2015 року він дізнався, що право власності, на раніше належну йому 1/4 частина спірної квартири на підставі договору дарування від 12 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстровано за [PERSON] Жодних договорів щодо відчуження належної йому частини у праві власності на квартиру він не укладав. У зазначену у договорі дату 12 жовтня 2011 року перебував за межами м. Харкова, що унеможливлювало укладення будь-яких договорів за його участі. Також вважав не пропущеним строк звернення до суду із позовом оскільки дізнався лише 26 лютого 2015 року про існування договору дарування. В зв'язку з укладенням договору дарування від 05.03.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] просив витребувати з чужого незаконного володіння 1/4 частину квартири [ADDRESS] оскільки при визнанні недійсним договору дарування від 12.10.2011 року майно може бути витребуване від особи - добросовісного набувача, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання віндикаційного позову. [PERSON] посилався на те, що у травні 2015 року він дізнався, що начебто 12 жовтня 2011 року подарував своїй матері [PERSON] 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Жодних договорів щодо відчуження належної йому частини у праві власності на квартиру він не укладав. У зазначену у договорі дату 12 жовтня 2011 року перебував за межами м. Харкова, що унеможливлювало укладення будь-яких договорів за його участі. В зв'язку з укладенням договору дарування від 05.03.2016 року, між [PERSON] та [PERSON] просив витребувати з чужого незаконного володіння 1/4 частину квартири [ADDRESS] оскільки при визнанні недійсним договору дарування від 12.10.2011 року майно може бути витребуване від особи - добросовісного набувача, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання віндикаційного позову. В свою чергу [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до Гуляє з Р.О. та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що 05 березня 2016 р. на підставі договору дарування стала власником квартири [ADDRESS]. У спірній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], які не є членами її сімї та в квартирі не проживають. Тягар утримання квартири повністю покладено на неї, відповідачі не здійснили жодного платежу за нараховані обовязкові витрати за комунальними послугами та не приймають участі в утриманні квартири. Звернення до суду з позовом є однією із форм захисту власником своїх прав. Власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання відповідачів можливе на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Як власник вона наділена правом використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. За заявою [PERSON] її позов залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] діючи від свого імені та як представник [PERSON] свій позов та позов [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнав. Зазначив, що у спірній квартирі зареєстрований він, його колишня дружина [PERSON] та син [PERSON] Фактично між квартирою № 19 та № 20 в стіні було зроблено двері і сім'я займала їх обидві. Літом 2014 року він перебував у заміському будинку, а коли повернувся додому, то не зміг зайти в квартиру оскільки [PERSON] замінила двері та привела квартири 19 та 20 у первісний стан, заклавши двері. З осені 2014 року змушений був мешкати у [ADDRESS], яка належить падчерці [PERSON] В квартирі 19 залишилися його особисті речі, одяг, меблі та гроші, ключів від спірної квартири він також не має. Договору дарування частини квартири ні він ні його син 12.10.2011 року не підписували. Ні він ні син не мали наміру відмовлятися від власності, а крім того 12 та 13 жовтня 2011 року він був у м. Києві. Його син у зазначений день теж не перебував у м. Харкові, а був на спортивних зборах у м. Києві. [PERSON] постійно мешкав у квартирі, а після одруження з 2013 року надавав допомогу тестю, який за станом здоров'я потребував догляду, однак відвідував спірну квартиру та залишав у ній свої речі. Зазначив, що підпис на договорі дарування йому не належить, однак від призначення почеркознавчої експертизи відмовився посилаючись на те, що за його засвою внесено дані до ЄРДР за фактом шахрайства. В межах кримінального провадження проведено 2 комісійні експертизи за висновками яких підпис його, однак це не відповідає дійсності і жодному експерту він не довіряє. [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що професійно займається спортом, часто перебуває на змаганнях у тому числі і за кордоном, що вважає поважними причинами не проживання у спірній квартирі. До 2013 року постійно жив у квартирі. З вересня 2013 року уклав шлюб, в грудні того ж року його тесть попав у ДТП і він надавав допомогу по догляду. Протягом 2014 року він орендував квартиру оскільки дружина була вагітна та не бажав заважати батькам. В квартирі залишилися його книги, зубна щітка, білизна, одяг. Пояснив, що ключів від квартири не має з серпня-вересня 2014 року. Договір дарування у 2011 році не підписував оскільки з 05.10.2011 року по 17.10.2011 року перебував за межами м. Харкова на спортивних зборах у Києві, а також не мав наміру дарувати квартиру. [PERSON] свій позов підтримала, проти задоволення позову [PERSON] та [PERSON] заперечувала, зазначивши що є власником спірної квартири і має право на розпорядження належним їй майном на власний розсуд. відповідачі зареєстровані у квартирі, однак на протязі тривалого часу не проживають в ній, що їй створює незручності та тягне за собою додаткові витрати на утримання квартири. В травні 2011 року, вона, її матір [PERSON], вітчим [PERSON] та брат [PERSON] уклали нотаріально посвідчений договір щодо визначення розміру часток у праві власності на квартиру [ADDRESS], за яким кожному зі співвласників належало по 1/4 частині квартири. 12 жовтня 2011 року всі співвласники уклали договір дарування за яким вона, [PERSON] та [PERSON] подарували, кожний по 1/4 частині квартири [PERSON] Всі особи були присутні у нотаріуса та розуміли наслідки своїх дій. На договорі стоять підписи осіб які подарували майно та обдарованої. Відповідачі на протязі тривалого часу не проживають у спірній квартирі, їх майна в квартирі не залишилось. 05 березня 216 року її матір [PERSON] подарувала їй спірну квартиру. [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] підтримала, проти позову [PERSON] та [PERSON] заперечувала. Зазначила, що 12 жовтня 2011 року, на той час, всі члени ї сім'ї - дочка, син та чоловік подарували їй по 1/4 частині спірної квартири. В подальшому з чоловіком у неї стосунки погіршились, сім'я фактично розпалася і чоловік з весни 2014 року виїхав з квартири, син з 2010 року не проживає в квартирі. 05 березня 2016 року вона подарувала спірну квартиру дочці - [PERSON] Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] позов [PERSON] та [PERSON] не визнала, зазначивши, що 12.10.2011 року як нотаріус посвідчила договір дарування між сторонами, з її боку ніяких порушень допущено не було. Посвідчувати договір не переконавшись в особі сторони не могла. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, а позови [PERSON] та [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного: Згідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 12 жовтня 2011 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого укладено договір дарування посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 6309. Згідно до вказаного договору [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подарували 3/4 частини квартири [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 74) [PERSON] та [PERSON] на підтвердження своїх вимог щодо недійсності правочину надано як доказ не підписання договору дарування 12.10.2011 року посвідчення про відрядження за яким з 12 жовтня 2011 року до 13 жовтня 2011 року [PERSON] перебував у м. Києві, консультативний висновок № 2095 за результатами обстеження [PERSON] виданого лікарем Київської міської клінічної лікарні [PERSON] 13 жовтня 2011 року, а також довідку від 22.09.2015 року за № 221 видану Федерацією дзюдо України згідно якої [PERSON] з 5 по 17 жовтня 2011 року приймав участь у навчально-тренувальному зборі національної збірної команди України з підготовки до чемпіонату світу серед юніорів на базі ДЮСШ "Юний спартаківець" в м. Києві. (т. 1 а.с. 42,43, 164 ) Згідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Надані позивачами документи про відрядження, медична довідка та довідка про перебування на спортивних зборах не можуть свідчити про вчинення підпису на договорі дарування іншою особою від імені [PERSON] та [PERSON] та відсутність вказаних осіб 12 жовтня 2011 року у м. Харкові при укладанні договору дарування, оскільки відстань між м. Харків та м. Київ можливо подолати менш ніж за 12 годин. Крім того, в даному випадку рішення суду про вчинення підпису на договорі дарування іншою особою від імені [PERSON] та [PERSON] могла бути підтверджена чи спростована шляхом експертного дослідження почерку, від чого відмовився [PERSON], який діяв від свого імені та як представник [PERSON] Посилання позивачів про відсутність волевиявлення на укладання договору дарування теж матеріалами справи не підтверджено. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання правочину недійсним за недоведеністю. Відмовляючи у задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним суд відмовляє і у задоволенні позову про витребування майна з чужого незаконного володіння. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що 05 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 162 за яким [PERSON] подарувала пасмуровій І.О. квартиру [ADDRESS]. (т. 2 а.с.213). Таким чином [PERSON] стала власницею спірної квартири. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Із довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку виданої 29.09.2016 року дільницею № 47 КП "Жилкомсервіс" убачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Реєстрація [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі створює власникові певні перешкоди у її користуванні, а саме при сплаті комунальних послуг, що збільшує їх розмір. Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту права, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України є припинення дії, яка порушує право. Отже [PERSON] вправі вимагати усунення перешкод у праві власності на квартиру шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на житлову площу, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є підставою для знаття їх з реєстрації. Захищаючи право власника на квартиру, суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про вселення. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України в звязку з чим вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору по 275,60 грн. з кожного.

Outcome: approved