Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним вище позовом, в обґрунтування якого в посилається на те, що 29 листопада 2005 року між нею та відповідачем укладений кредитний договір № 1/115-5. Проте грошові кошти за цим кредитним договором вона не отримувала, а їх отримав [PERSON], що підтверджується постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2007 року у кримінальній справі № 1-943/07. Оскільки майно за кредитним договором їй не передано, просить визнати недійсним договір кредиту від 29 листопада 2005 року № 1/115-5, кладений між ПАТ "УКРСОЦБАНК" та [PERSON] Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача просив розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з службовою завантаженістю юристів, на підтвердження чого жодних доказів не надав, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 листопада 2005 року позивачем [PERSON] та АКБСР "УКРСОЦБАНК" (правонаступником якого є ПАТ "УКРСОЦБАНК") укладений договір кредиту № 1/115-5 (далі - Договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 157 500 гривень. Відповідно до п. 2.1 Договору надання кредиту проводиться шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника [NUMBER] на його поточний рахунок [NUMBER] з подальшою видачею готівкових грошей з каси банку. Згідно з п. 2.2 Договору моментом (днем) надання кредиту вважається день зарахування суми кредиту на позичковий рахунок позичальника. Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у постанові від 27 вересня 2007 року, яка набрала законної сили, встановив, і згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України це доказуванню не підлягає, що [PERSON] за попередньою змовою в групі з позивачем [PERSON] умисно присвоїли належні ПАТ "УКРСОЦБАНК" грошові кошти в розмірі 157 500 гривень, які були перераховані на рахунок [PERSON], а [PERSON] на зазначену суму придбав на ім'я [PERSON] елінг [NUMBER] на території споживчого гаражно-човнового кооперативу рибалок-любителів "Дельфін", що знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Алушта, сільрада Лучистівська, Судацьке шосе, 4 км. Цією постановою [PERSON] обвинувачувався у тому, що в листопаді 2005 року вмовляннями і підкупом схилив позивача [PERSON] до змови на вчинення корисливого злочину проти власності відповідача, підбуривши її, позивача, на виконання 29 листопада 2005 року ролі його виконавця, завдяки чому 29 листопада 2005 року [PERSON] уклала договір кредиту № 1/115-5 з АКБСР "УКРСОЦБАНК", отримавши під виглядом кредиту 157 500 гривень; провадження у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 222 КК України було закрито у зв'язку із застосуванням до підсудного амністії. Тобто, встановлені у постанові суду обставини спільного привласнення [PERSON] чужих грошових коштів в групі осіб, в тому числі з позивачем [PERSON], безсумнівно спростовують твердження останньої про безгрошовість кредитного договору, а доводи позивача з цього приводу стосуються дотримання умов змови про розподіл наживи в групі співучасників. Крім того, посилання [PERSON] на те, що вона не отримувала кредитних коштів, про що свідчить відсутність її підпису у заяві на видачу готівки, не можуть бути підставою для визнання Договору недійсним, оскільки згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі №6-63 цс 12. Разом з тим, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-511цс15 від 11 листопада 2015 року, яка згідно з ч. 1 ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для судів. В межах розгляду цієї справи згідно з ст. 11 ЦПК України правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, з яких звернувся позивач до суду, на що звертав увагу судів Пленум Верховного Суду України в п.п. 1, 4, 7 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суд, розв'язуючи спір, виходить з обов'язковості урахування (преюдиційності) постанови суду, яка позивачем з підстав порушення ст. 275 КПК України 1960 року оскаржена не була, та в якій факти встановлені у підсумку оцінки зібраних доказів. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed