Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У вересні 2013 року в Слов'янській міськрайонний суд звернулося ПАТ " ДТЕК Донецькобленерго" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту енергію обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач на підставі особового рахунку [NUMBER] є споживачем електричної енергії, а ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" постачальником. Правовідносини між постачальником та відповідачем регулюються Законом України «Про Електроенергетику» та Правилами користування електричної енергії для населення затвердженних Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 зі змінами та доповненнями. Згідно п. 42 Правил споживач зобов'язаний сплачувати за спожиту електроенергію. Станом на теперішній час у відповідача у зв'язку з не сплатою, виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 1071 грн. 47 коп. Просять стягнути вказану суму з відповідача на користь позивача, як заборгованість за спожиту електроенергію та понесені судові витрати. Представник позивача ПАТ ДТЕК "Донецькобленерго" Удовиченко О.В. що діє на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Також зазначив, що ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" було подано до суду судовий наказ про стягнення з відповідача існуючої заборгованості, який згодом було скасовано, а тому вважає, що підстав для застосування строків позовної давності немає, оскільки його було перервано. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надавши право представляти свої інтереси своєму представнику. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила суд відмовити в їх задоволенні, оскільки зазначила, що з 2007 року відповідач за спірною адресою не проживає та дане житлове приміщення відрізане від енергопостачання. Також просила суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та надала суду відповідну заяву. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані представником позивача документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач на підставі рахунку [NUMBER] є споживачем електричної енергії, а ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" постачальником. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. ст. 22, 711, 714, 1209, 1210 ЦК України, Законом України "Про електроенергетику" та Правилами користування електричною енергією для населення (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року N 1357 (зі змінами та доповненнями). Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з п. 42 Правил, споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 20 «Правил користування електричною енергією для населення», які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999р. (з наступними змінами та доповненнями), розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до матеріалів справи, у зв"язку з порушеннями правил спживання електричної енергії з боку відповідача, виникла заборгованість в розмірі 1071 грн. 47 коп. Як вбачається з розрахунку заборгованості за особовим рахунком [NUMBER] розмір заборгованості нараховано [PERSON] за період з 01.07.2007 року по 24.02.2011 року і становить 1071 грн. 47 коп. Разом з тим з наданого суду представником позивача наряду - завдання № 540 вбачається, що житлове приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS] було відключене від енергопостачання 28.01.2010 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Жодних належних доказів на підтвердження того, що енергопостачання за адресою [ADDRESS] було відновлено або відповідач [PERSON] самовільно підключався до мережі, представником позивача суду надано не було, а тому суд вважає нарахування енергопостачальником суми використаної електроенергії за період з 28.01.2010 року по 24.02.2011 року не відповідаючим нормам діючого законодавства. Доводи представника позивача про те, що доказом споживання відповідачем електричної енергії є показання лічильника, які знімалися співробітниками ПАТ ДТЕК "Донецькобленерго", у суда викликають сумнів та не приймаються до уваги, оскільки при виявлені самовільного підключення представниками постачальника електроенергії мав би скластися Акт про порушення правил споживання послуг. Крім того згідно доводів представника відповідача вбачається, що за спірною адресою відповідач не проживає з 2007 року та не споживає послуг з електропостачання. Дані доводи підтверджуються довідкою виконавчого комітету Прелесненської сільської ради Слов'янського району і не викликають у суду сумнівів, щодо своєї належності оскільки узгоджуються з іншими доказами по справі. Вищезазначені факти дають підтави суду не приймати доводів представника позивача до уваги. Таким чином враховуючи встановлені обставини, в судовому засіданні встановлено, що розмір заборгованості відповідача повинен обраховуватися за період з 01.07.2007 року по 28.01.2010 року. До цих вимог позивача представник відповідача просила застосувати строк позовної давності. Представником відповідача було надано суду заяву про застосування до позовних вимог ПАТ ДТЕК "Донецькобленерго" строків позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пояснення представника позивача, щодо переривання строків позовної давності у зв'язку з подачею ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" судового наказу, суд не приймає до уваги, оскільки в порушення вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, представником позивача не надано суду достатніх належних доказів про існування такого судового наказу, а висновки суду не можуть грунтуватися на припущеннях та домислах. Крім того суд звертає увагу і на той факт, що при подачі даного позову позивачем була сплачена повна сума судового збору, передбачена за подачу позову майнового характеру, а саме 229 грн. 40 коп. в той час як у випадках з попердньою подачею судового наказу, сплачується різниця суми. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи, що у позивача виникло право пред"явлення позову з моменту як він дізнався про порушення своїх прав, а саме у 2007 році, однак до суду з даним позовом ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернулося лише 20.09.2013 року, доказів щодо переривання строків позовної давності представником позивача надано не було, доказів щодо вчинення відповідачем дій, які б свідчили про визнання ним свого боргу позивачем також не надано, а отже на думку суду відповідно до положень ст. 267 ЦПК України в задоволенні даного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed