Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до Ленінівської сільської ради Менського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно. Мотивувала позивач свій позов тим, що за життя [PERSON] склав заповіт, в якому зробив розпорядження, що все майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право заповів позивачці. Після смерті [PERSON] позивачка фактично вступила в управління майном, але коли звернулася до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. В зв'язку з цим, позивач звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача - Городищенської сільської ради Менського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Ленінівської сільської ради Менського району Чернігівської області від 13 лютого 2009 року, актовий запис №07 (а. с. 9). За життя [PERSON] склав заповіт в якому зробив розпорядження, що все майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право заповів позивачці (а. с. 20). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить і житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS], і позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а. с. 5). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" кожна сільська рада вела за встановленими формами по господарські книги (ст. 13 даного закону). Відповідно до довідки №622 від 29 вересня 2014 року, виданої Ленінівською сільською радою Менського району Чернігівської області встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року мало статус колгоспного двору, що підтверджується відомостями з погосподарської книги №1 1991-1995 року. Головою колгоспного двору був [PERSON], а членом двору - [PERSON], яка померла [INFO] (а. с. 10). Встановлено, що будівництво будинку та надвірних споруд було завершено у 1969 році (а. с. 15), тобто до набрання чинності Цивільним кодексом в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва. Оскільки у судове засідання надана довідка відповідно до якої житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS], був колгоспним двором станом на 15 квітня 1991 року, то відносини мають регулюватися положеннями Цивільного кодексу Української радянської соціалістичної республіки у редакції 1963 року (далі ЦК УРСР в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року зазначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі Пленуму ВСУ №7) від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок" право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З введенням в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Статтею 3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до довідки №334 виданої КП «Чернігівське МБТІ Чернігівської обласної ради» від 30.09.2014 року слідує, що станом на 30.09.2014 року право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а. с. 16). Технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] виготовлено 23.09.2014 року (а. с. 11-15). Згідно із звітом про оцінку майна житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] має загальну вартість 22 431 грн. 00 коп. (а. с. 18-24). У судовому засіданні достеменно з'ясовано, що житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] є завершеним, але не зареєстрованим у відповідності до чинного законодавства, тому суд встановлює право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, а не на будівельні матеріали. На підставі викладеного,

Outcome: approved