Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

20.04.2021 р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 1492386 в розмірі 21576 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3240,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 12336,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своєї позовної заяви зазначив, що 12 листопада 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1492386. 08.04.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладений договір факторингу № 08042020 , у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Вказав, що згідно з п. 1.2 Договору факторингу сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Реєстру боржників від 08.04.2020 до Договору факторингу № 08042020 від 08.04.2020, ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21576 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3240 грн. - сума заборгованості за відсотками; 12336 грн. - сума заборгованості за пенею. Також позивач вказав, що у зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу, проте, жодних коштів на погашення заборгованості відповідачем здійснено не було. Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 22.04.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У наданій суду заяві на виконання ухвали суду про витребування доказів зазначив, що при формуванні позовної заяви та Витягу з реєстру боржників представником позивача було допущено технічну описку, яка полягає в невірному визначенні складових загальної суми заборгованості, при цьому зауважив, що загальна сума заборгованості залишилася незмінною та вірно зазначена у позовній заяві та дорівнює 21 576,00 грн. З огляду на вказане просив суд вважати вірним та стягнути з відповідача борг за договором № 1492386 від 12.11.2019 в загальній сумі 21 576,00 грн, з яких: 6 000,00 сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 576,00 сума заборгованості за відсотками; З 000,00 грн. - сума заборгованості за штрафами. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У своєму відзиві на позовну заяву, а також додаткових поясненнях у справі просив відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Пояснив, що він не укладав ніяких договорів з ТОВ «Авентус України", правонаступником якого є позивач. Грошових коштів від них не отримував. Зазначив, що невідома йому особа у листопаді 2019 року за допомогою онлайн-сервісів оформила на нього кредитні договори, через що він вимушений був звернутись до правоохоронних органів та захищати свої права у судовому порядку. Зокрема, наразі в провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебувають цивільні справи №№ 488/1445/21, 488/1446/21, 488/3789/20 щодо визнання виконавчих написів нотаріусів такими, що не підлягають виконанню. Зазначив, що кредитному договорі, що наданий позивачем, відсутня інформація щодо номеру мобільного телефону, за допомогою якого було проведено реєстрацію та ідентифікацію відповідача як клієнта, а також відсутні дані банківського рахунку, на який було перераховано суму позики із реальним підтвердженням такого перерахування. Вважав, що у справі відсутні докази, які б підтверджували факт укладання ним кредитного договору, а також факт перерахування коштів на його банківський рахунок. Звернув увагу також на те, що позивачем надана фотокопія його паспорту, завіреного в електронному вигляді 10.11.2017, тобто за 2 роки до укладання між відповідачем та первинним кредитором кредитного договору. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З матеріалів справи вбачається, що 12.11.2019 р. між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений договір № 1492386 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, за умовами якого товариство зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти в загальній сумі 6000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а останній зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Згідно з п. 1.2. вказаного договору позика надається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Документів на підтвердження перерахування кредитних коштів відповідчу суду не надано. Зі змісту Договору факторингу №08042020 від 08.04.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» вбачається, що позивач зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» за плату, а останній відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. У Витязі з Реєстру боржників до Договору факторнгу № 08042020 від 08.04.2020, міститься запис про боржника [PERSON] , кредитний договір № 1492386, сума заборгованості за основною сумою боргу - 6000,00 грн., сума заборгованості за відсотками - 3240,00 грн. та сума заборгованості за пенею, штрафами - 12336,00 грн., сума заборгованості разом - 21576,00 грн. Згідно з п. 1.2. Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 08.04.2020 року за Договором факторингу № 08042020, ТОВ «Авентус Україна» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв реєстр боржників кількістю 2456, після чого, з урахуванням п. 1.2. Договору факторингу, від клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. На виконання умов п.1.3. Договору факторингу, позивач підготував повідомлення від 22.04.2020 року про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору № 1492386, проте доказів його направлення відповідачу, матеріали справи не містять. Слід відзначити, що ТОВ «Авентус Україна» також 22.04.2020 року підготувало відповідачу повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, проте доказів його надіслання в справі відсутні. Суд також звернув увагу на ту обставину, що договір № 1492386 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] укладений 12.11.2019 р. проте, документи, надані на підтвердження анкетних даних особи відповідача, засвідчені представником банку 10.11.2017, тобто за 2 роки до укладення кредитного договору № 1492386. Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (постанова ВС від 30.01.2018 р. у справі № 161/16891/15-ц). Відповідно п.1.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22, вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Дана Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера, платіжного доручення, платіжної вимоги-доручення, платіжної вимоги, розрахункового чека, інкасового доручення (розпорядження). Електронний розрахунковий документ - документ, інформація в якому представлена у формі електронних даних, включаючи відповідні реквізити розрахункового документа, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений у візуальну форму представлення електронними засобами. З урахуванням викладеного, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями вказаної Інструкції, який заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу та містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документу банком платника. Відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів), на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором № 1492386 від 12 листопада 2019 року. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed