Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

28 січня 2019 року адвокат Давиденко К.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 16 серпня 1974 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у виконавчому комітеті Рибальської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 9. Від шлюбу дітей не мають. Причиною розпаду сім`ї, як зазначає позивач, стало те, що вони втратили почуття кохання та поваги один до одного, у них різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, подальшого сенсу підтримувати сімейні стосунки, на його думку, не має. На теперішній час, відповідачка проживає із співмешканцем за іншою адресою. Тому вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки суперечить його інтересам. Враховуючи, що сім`я фактично розпалась, тривалий час вони проживають окремо один від одного, жодних спроб для примирення не було, позивач вважає, що примирення між ними неможливе, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 06 лютого 2019 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження. Представник позивача адвокат Давиденко К.В. в підготовче судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 17 ). Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечуючи проти вимог позову (а.с. 18 ). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно частиною 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За частиною 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляду. Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з повторного свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 29.08.2018 року (а.с.5), 16 серпня 1974 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований у виконавчому комітеті Рибальської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №9. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони вже давно припинили подружні стосунки, не спілкуються, втратили почуття взаємної поваги та кохання один до одного, примирення сторони по справі не бажають, про що свідчать подані ними заяви (а.с.17,18). За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам обох сторін, у зв`язку з чим, на думку суду, сім`я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати. При цьому, суд керується вимогами ст. 24 СК України, яка регламентує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка заперечень проти цього не надала, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як видно із свідоцтва про шлюб, у зв`язку з реєстрацією шлюбу відповідачка змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". В поданій до суду заяві (а.с.18), остання просила залишити їй прізвище "Гурінова". Тому, підстав для відновлення дошлюбного прізвища відповідачки, суд не вбачає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 768, 40 гривень, згідно квитанцій №0.0.1147094728.1 від 30.09.2018 та № 0.0.1232716349.1 від 09.01.2019 (а.с.1-2).

Outcome: approved