Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що відповідач в порушення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» не сплачував за спожиту теплову енергію. Згідно ст.162 Житлового кодексу України відповідач зобов'язаний своєчасно здійснювати оплату за комунальні послуги, але він не виконав вказані вимоги, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 3838 грн.19 коп. Вказану суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати по справі в сумі 229,40 грн. У судовому засіданні представник позивача, згідно довіреності, позовні вимоги підтримав. Відповідач позов не визнав, подав письмово викладені заперечення на позов, зазначивши, що нарахована заборгованість стосується безпідставно нарахованої абонплати, крім того, в судовому засіданні відповідач зазначив про порушені позивачем строки позовної давності щодо даних позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS]. З матеріалів справи, також, вбачається, що згідно розрахункового листа абонента [PERSON] проживаючого по [ADDRESS], за ним рахується заборгованість за послуги з опалення та гарячого водопостачання перед КП БЦМР «Білоцерківтепломережа» в сумі 3838,19 грн. за період з 01.01.2009р.по 01.12.2013 року. Однак, з цього ж розрахункового листа вбачається, що заборгованість складається з нарахувань по одній складовій тарифу - абонплаті, а за опалення та підігрів води заборгованість в даного абонента відсутня. І як було встановлено в судовому засіданні, що станом на 01.12.2013 рік заборгованість відповідача по абонплаті з 01.01.2009 року становить 3838 грн.19 коп. (а.с.4-5). Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004року споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005року № 630, - плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Представником позивача надано суду копії рішень Білоцерківської міської ради, відповідно до яких були встановлені, та змінювалися тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання, абонплата по м. Біла Церква. В судовому засіданні було встановлено, що договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води між позивачем та відповідачем не укладався, відповідач відмовився укладати типовий договір. Також, судом встановлено, що на виконання вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідно до рішення Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року за № 388 виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м.Біла Церква є КП БЦМР "Білоцерківтепломережа", що слідує з копії цього рішення в матеріалах справи (а.с. 6). В судовому засіданні встановлено, що 12.08.2008 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради було прийнято рішення за №333, відповідно до якого було викладено нова редакція додатків з тарифами на теплову енергію. Заперечуючи позов, відповідач посилався на те, що позивачем незаконно нараховується абонплата в структурі тарифу на послуги з теплопостачання та безпідставно її було збільшено. Білоцерківська міська рада не мала права встановлювати такий розмір абонплати, який є значно завищеним, неаргументованим. Відповідач зазначив, що абонплату по ціні 17 коп. за кв.м. визнанав та платив, але на даний час ціна абонплати, що нараховується йому щомісяця становить впідсумку 53грн.93 коп., що є безпідставно. Задовольняючи позов частково суд виходив з наступного. Встановлено, що по місту Біла Церква були запроваджені двоставкові тарифи на послуги теплопостачання, розроблені позивачем згідно Правил розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 08.09.2000 року за №191 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.11.2000 року за №776/4997 та погоджених Проблемним інститутом нетрадиційних енерготехнологій та інжинірингу, що ствердив в судовому засіданні представник позивача. Так, двоставкові тарифи в місті Біла Церква були введені в зв'язку з виконанням вимог Указу Президента України від 19.08.1997 року №853/97 "Про заходи щодо реалізації державної політики у сфері природних монополій" та розпорядження Кабінету Міністрів від 17.01.2000 року № 30-р. Застосування двоставкових тарифів, також, врегульовано Порядком формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою КМ України від 10.07.2006 року №955 /зі змінами/. Так, в п.9 цього Порядку вказано на те, що підприємства застосовують двоставкові тарифи на теплову енергію, затверджені в установленому порядку. Згідно із Законами "Про місцеве самоврядування в Україні" і Законом «Про місцеві державні адміністрації» регулювання цін і тарифів за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг з урахуванням їхньої якості, режиму надання належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, які мають право ухвалювати рішення про запровадження двоставкових тарифів на послуги теплопостачання. А відповідно до ч.1 п.2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядуванння у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін /тарифів на житлово-комунальні-послуги відповідно до закону. Згідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Як передбачено Законом "Про місцеве самоврядування в Україні" /ст. 5/ до системи органів місцевого самоврядування належить міська рада і виконавчий комітет ради. Відповідно до п.1.4 вказаних вище Правил розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, двоставковий тариф- це тариф на послуги з теплопостачання, який складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаного теплового навантаження /абонентської плати/ та вартості одиниці спожитої теплової енергії. Згідно п.п. 3.1, 3.2 даних Правил двоставковий тариф складається з умовно-постійної та умовно-змінної частини; умовно-постійна частина /абонентська плата/ включає в себе витрати, пов"язані з необхідністю підтримання в робочому стані джерел теплопостачання та теплових мереж; а також теплоспоживальних установок /ЦТП, бойлерних, абонентських вводів, внутрішньобудинкових систем/, умовно-змінна частина включає в себе витрати на паливо, електроенергію та воду. Представником позивача було надано суду копії рішень міської ради, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, відповідно до яких були встановлені, змінювалися тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання по м.Біла Церква, якими також змінювався розмір вищевказаної абонентської плати, що підтверджується матеріалами справи. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що тарифи на теплову енергію по м.Біла Церква запроваджені органами місцевого самоврядування, що не суперечить вимогам діючого законодавства. Крім того, відповідач не оскаржував встановлені тарифи, а його непогодження з нарахуванням та розміром абонплати полягало в неоплаті. В ч. 1 ст. 144 Конституції України вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов"язковими до виконання на відповідній території. В судовому засіданні встановлено, що 21.06.2012 року Білоцерківською міською радою було прийняте рішення за №646-27-VІ "Про внесення змін до додаток 1 до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 11.10.2011 року №451 "Про встановлення тарифів на послуги з опалення та підігріву холодної води" відповідно до якого відсутня абонплата, а передбачена плата за опалення при наявності лічильника теплової енергії: плата за обсяг теплової енергії, спожитої для систем централізованого опалення, грн. за 1 Гкал 269,75 грн. з ПДВ. Вказане рішення набрало чинності з 01.09.2012 року. Відповідно до п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення,постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги в будинку /квартирі/, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов"язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, заперечуючи проти позову, відповідач, пояснив суду, що згідно ч.1ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875- IV від 24.06.2004року відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється тільки на договірних засадах, а договір між ним і позивачем не укладався, а тому вимоги позивача є безпідставними. Дійсно, правовідносини щодо прав та обов'язків між виконавцем з надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення і споживачем, порядок розрахунків за надання послуг, підстави й розмір відповідальності за неналежне виконання обов'язків регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", розд. II кн. 5 ЦК України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, іншими нормативними актами, а також умовами укладеного договору. Ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем), і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (споживачем). Відповідно до п. 8 зазначених Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Так, споживач може відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення. Однак, відключення споживача від мереж централізованого опалення здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. При цьому витрати, пов'язані з відключенням від мереж централізованого опалення відшкодовуються споживачем відповідно до калькуляції, складеної виконавцем. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Так в суді було встановлено, що у період з січня 2009 р. по грудень 2013 року позивач надавав відповідачу послуги з опалення його житла, а відповідач отримував ці послуги та не ставив питання про відключення його житла від від мереж централізованого опалення, гарячого водопостачання . Також в суді встановлено, що відповідач по справі не звертався до позивача із заявою про припинення надання послуги з опалення, гарячого водопостачання, було відкрито особовий рахунок щодо надання послуг. Крім того, встановленим є те, що відповідач на даний час повністю розраховується за надані послуги позивачем щодо отоплення і станом на грудень 2013 року відсутня заборгованість перед позивачем, крім абонплати, хоча й на сьогодні не укладено договору між позивачем та відповідачем про надання послуг. Наведене підтверджує той факт, що між сторонами існують певні відносини з приводу надання послуги з опалення , іноді підігріву води та оплати цих послуг. Таким чином, встановленим є те, що відповідач є споживачем послуги, яку надає позивач, а отже, зобов'язаний оплачувати надану послугу, а відмова від послуги можлива, лише, у встановленому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заборгованість відповідача, як споживача послуг з централізованого опалення та підігріву води, перед позивачем за період з 01.01.2009 року по 01.12.2013 року складає суму 3 838,19 грн., оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг відповідно до затверджених в установленому порядку тарифів, тоді як ці тарифи на послуги з опалення та підігріву води є чинними, вони не скасовані та не визнані незаконними. Згідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В ч. 1 ст. 264 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу чи іншого обов"язку. В ч. 3 цієї ж статті вказано, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідач, крім інших заперечень, заявив клопотання про застосування судом позовної давності до вищевказаних позовних вимог позивача. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідач з 01.01.2009 року не визнавав нарахування абонплати, не здійснив жодної дії, що свідчила б про визнання ним боргу щодо нарахування цієї складової тарифу, що вбачається з квитанцій та розрахункового листа абонента де можливо прослідкувати, що борг виник з нарахувань по абонплаті. Отже, виходячи з наведеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги в сумі 2543 грн. 92 коп. за період з січня 2011 року по грудень 2013року - в межах строку позовної давності, згідно нарахувань, які відображені в розрахунковому листі абонента. Позивач звернувся до суду з даним позовом в січні 2014 року. Таким чином, суд вважає, що підлягає задоволенню позов частково, та підлягає стягненню з відповідача заборгованість по нарахованій абонплаті за період з січня 2011 року по жовтень 2013 року включно в сумі 2543 грн. 92 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України "Про судовий збір" підлягає стягненню з відповідача сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 229 грн.40 коп., згідно наданих платіжних доручення. Враховуючи наведене та

Outcome: partial