Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач в лютому 2019р. звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача суми відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15733 грн. 22 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 19.09.2017р. між ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №121494, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля &#171;Lexus LX 450&#187; реєстраційний номер [NUMBER]. 14.02.2018р. у м.Львові мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля &#171;Lexus LX 450&#187; реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Chevrolet Lacetti» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль &#171;Lexus LX 450&#187; реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 06.03.2018р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відпоідальності. Відповідно до рухунку-фактури №ПП00000897 від 20.02.2018р. вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля «Lexus LX 450» становить 25018 грн. 83 коп. Позивач на виконання умов договору страхування сплатив страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 25018 грн. 83 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" у відповідності до ст.25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 14.02.2018р. та страхового акту №UA2018021400023/L02/01 від 23.02.2018р., що також підтверджується платіжним дорученням №12650 від 26.02.2018р. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування шкоди. Згодом стало відомо, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була застрахована в ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК/3323624, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого у розмірі 100000 грн. та франшизу 500 грн. В порядку досудового врегулювання спору ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" сплатило на користь ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" суму страхового відшкодування у розмірі 9285 грн. 51 коп., відповідно до умов договору про порядок взаємного врегулювання вимог від 01.06.2014р. Оскільки на даний час різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яку здійснила ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група", становить 15733 грн. 22 коп. /25018 грн. 83 коп. - 9285 грн. 51 коп./, то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.17.08.2018р. на адресу відповідача ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, однак така була проігнорована [PERSON] За наведеного, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 22.03.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити, додатково зазначивши, що відповідальність страховика обмежена не лише лімітом страхової відповідальності, а й розміром відновлювального ремонту з урахуванням зносу. Відтак, на відповідача, як на завдавача шкоди, покладається обовязок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Крім того, якщо у відповідача є сумніви щодо правильності розрахунку страхового відшкодування, то він має право подати клопотання про призначення експертизи. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, зазначивши, що відповідно до п.п. 4-5 договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК/3323624 від 05.05.2017р. ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну встановлено у розмірі 100000 грн. без урахування франшизи 500 грн., а також враховуючи п.п.9.1, 92.2 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тис. грн. на одного потерпілого, ліміт відповідальності, в межах якої його страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування не перевищено. За наведеного, вважає, що не має правових підстав для задоволення позову. Представник третьої особи - ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" виконало свої зобовязання за укладеним полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК/3323624 від 05.05.2017р. в повному обсязі. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] о 11.20 год. 14.02.2018 року на вул.Некрасова, 15 у м.Львові, керуючи автомобілем марки «CHEVROLET LACETTI», номерний знак [NUMBER], виїжджаючи з прилеглої території та здійснюючи поворот ліворуч не надав переваги автомобілю «LEXUS LX 450», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху. Факт вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Залізничного районного суду м.Львова від 06.03.2018р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП /а.с.13/. Дана постанова суду набрала законної сили. У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Наведеним також стверджується, що вказана дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини [PERSON], який порушив п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, та що автомобіль «LEXUS LX 450» у цій дорожньо-транспортній пригоді був пошкоджений. Згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом АМ №121494 від 19.09.2017р. автомобіль &#171;Lexus LX 450&#187; реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON],застрахований в ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" /а.с.7-11/. Також встановлено, що 14.02.2018р. [PERSON], який під час ДТП був за кермом автомобіля &#171;LEXUS LX 450&#187; реєстраційний номер [NUMBER], звернувся в ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" із заявою про настання страхового випадку по договору страхування транспортних засобів /а.с.16-18/. 14.02.2018р. представником ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" було проведено огляд автомобіля &#171;LEXUS LX 450&#187; реєстраційний номер [NUMBER], про що складено акт огляду транспортного засобу/а.с.22/. Згідно рухунку-фактури №ПП00000897 від 20.02.2018р. вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля «Lexus LX 450» становить 25018 грн. 83 коп. /а.с.19/. Відповідно до заяви страхувальника про настання страхового випадку по договору страхування транспортних засобів, страхового акту №UA2018021400023/L02/01 від 23.02.2018р. / а.с.23/ та розрахунку страхового відшкодування до такого від 23.02.2018р. /а.с.24/, розмір страхового відшкодування становить 25018 грн. 83 коп. 26.02.2018р. ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" виплатило страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 25018 грн. 83 коп., що підтверджується платіжним дорученням №12650 від 26.02.2018р. /а.с.25/. Згідно договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АК/3323624 від 05.05.2017р. автомобіль &#171;CHEVROLET LACETTI&#187; реєстраційний номер [NUMBER],застрахований в ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група". Вказаним договором передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого у розмірі 100000 грн. та франшизу 500 грн. Також встановлено, що 16.02.2018р. [PERSON] звернувся в ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 05.04.2018р. до ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" з вимогою в порядку суброгації №119/2018 від 02.04.2018р. Згідно ремонтної калькуляції №ДКЦВ-15486 від 25.05.2018р., складеної аварійним комісаром [PERSON], вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Lexus LX 450» з урахуванням зносу складає 9785 грн. 51 коп. 31.05.2018р. ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" було здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування у розмірі 9285 грн. 51 коп. (за вирахуванням франшизи 500 грн), у відповідності до умов договору про порядок взаємного врегулювання вимог від 01.06.2014р. /а.с.28-30/. 17.08.2018р. на адресу відповідача ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, однак така була проігнорована [PERSON] Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов'язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов'язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Відповідно до норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала. Перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання зобов'язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди. Зважаючи на викладене, саме положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюються правовідносини між сторонами у даній справі, так як позивач ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", виплативши страхове відшкодування потерпілій [PERSON] за договором добровільного страхування, отримало від неї права кредитора до [PERSON], а тому між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації, а не регресу. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведеного, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" не виконало своїх зобовязань за укладеним договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК/3323624 від 05.05.2017р. в повному обсязі. Клопотання щодо призначення по справі експертизи від відповідача не надходило. Таким чином, ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" набуло право вимоги до [PERSON] щодо різниці між розміром страхової виплати, яку здійснив позивач та вартістю відновлюваного ремонту з урахуванням зносу за мінусом франшизи, що відшкодовано ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" і становить 15733 грн. 22 коп. /25018 грн. 83 коп. - 9285 грн. 51 коп./. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група", яка в досудовому порядку виплатила 9285 грн. 51 коп. вартості відновлюваного ремонту з урахуванням зносу за мінусом франшизи, то суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15733грн. 22 коп. Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. З пенсійного посвідчення серії ААК №043007 від 25.07.2018р. вбачається, що [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства довічно. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що відповідач є інвалідом 2 групи з дитинства, судовий збір належить стягнути не з відповідача, а компенсувати такий за рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved