Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 014\\0464\\82\\83851 з [PERSON]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору № 014\\0464\\82\\83851 від 22.02.2007 р. укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) (відповідно до п. 1.3. статуту, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов'язками ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] (позичальник), кредитор надав позичальнику кредит у сумі 30 000,00 доларів США строком до 22.02.2017 року із сплатою 13,75% річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, виникла заборгованість, яка станом на 02.06.2015 р. становить 8 867,04 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 201 420, 54 гривні, із них: заборгованість за кредитом - 6 250 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 131 780,55 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 1000 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 21 084,89 грн.; заборгованість за відсотками - 542,06 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 11 429,27 грн.; прострочена заборгованість за відсотками - 477,20 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 10 061,71 грн.; пеня за прострочення кредиту та відсотків - 2 074,98 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 43 750,72 грн.; розрахункові штрафи - 14 460 грн. Представником відповідача за первісним позовом було подано зустрічну позовну заяву, в якій він просить суд визнати недійсним додаток №2 до кредитного договору № 014\\0464\\82\\83851 від 22.02.2007 р., обгрунтовуючи свої вимоги тим, що в супереч ст. 203 ЦК України додаток № 2 до кредитного договору "Графік погашення кредиту" укладено сторонами зі спрямуванням на настання наслідків, які не були обумовлені ним у договорі. В обґрунтування позову зазначив, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014\\0464\\82\\83851 від 22.02.2007 р. Умовами договору встановлено, що позичальник зобов'язується здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу кредитора щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок № [NUMBER] в розмірі 13,75% згідно Графіку погашення кредиту (додаток 2 до договору). Зазначеним Графіком передбачено, що за користування кредитними коштами позичальник має сплатити за період з 14.04.2007 р. по 21.02.2017 р. відсотки у сумі 20703,49 доларів США. Згідно розрахунку №3 «Графік погашення кредиту (додаток 2 до договору) та Графік погашення кредиту згідно умов договору, їх співвідношення», за плановим погашенням відсотків станом на 21.02.2017 р. відповідач має сплатити 20 465,89 доларів США. Як вбачається із зазначеного розрахунку №3 сума річних за ставкою 13,75%, що визначена до сплати згідно Графіку погашення кредиту, за період з 14.04.2007 р. по 21.02.2017 р. на 237,60 доларів США перевищує суму відсотків, які мають бути сплачені позичальником відповідно до умов даного договору. Передбачених договором або законом підстав включати до планового платежу по сплаті процентів за ставкою 13,75% річних будь-яких інших сум у відповідача не було. Таким чином, на думку представника, Графік з визначеними в ньому щомісячними платежами по відсотках не відповідає досягнутій сторонами домовленості щодо бази їх розрахунку, а тому не породжує у кредитора право на отримання зазначених в ньому сум, а позичальника обов'язку щодо їх сплати. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом просив суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі, відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви та надав пояснення відповідно до первісного позову. Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісної позовної заяви, зустрічну позовну заяву просив задовольнити у повному обсязі та надав пояснення, які випливають із суті зустрічної позовної заяви. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісного позову та зустрічної позовної заяви необхідно відмовити з наступних підстав. 22.02.2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014\\0464\\82\\83851 відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит у сумі 30 000,00 доларів США строком до 22.02.2017 року із сплатою 13,75% річних. Надання позичальнику кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки №К6\\1 від 22.02.2007 р. та випискою по рахунку(а.с.10,11). Позивач за первісним позовом вважає, що у відповідача виникла заборгованість яка станом на 02.06.2015 р. становить 8 867,04 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 201 420, 54 гривні, із них: заборгованість за кредитом - 6 250 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 131 780,55 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 1000 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 21 084,89 грн.; заборгованість за відсотками - 542,06 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 11 429,27 грн.; прострочена заборгованість за відсотками - 477,20 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 10 061,71 грн.; пеня за прострочення кредиту та відсотків - 2 074,98 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 43 750,72 грн.; розрахункові штрафи - 14 460 грн І на підтвердження своїх вимог надає суду розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.6-9). Відповідач за первісним позовом вважає, що заборгованість перед банком відсутня, оспорює розрахунок заборгованості, наданий банком, і на підтвердження своїх заперечень надає свої розрахунки. Згідно розрахунків, наданих передставником відповідача, які додані до матеріалів справи та перевірені судом, вбачається невідповідність цих даних щодо заборгованості, тим даним, які викладені в розрахунку заборгованості, наданого представником банку на підтвердження позовних вимог. Так, банком в розрахунок заборгованості включається сума залишку кредитних коштів, які за графіком погашеня заборгованості підлягають сплаті з 14.06.2015 р. до 21.02.2017 р. у розмірі 5250,00 дол. США, між тим, банк не вимагає розірвання кредитного договору, в наслідок чого, виходячи з положень ст. 1050 та ч.2 ст. 651 ЦК України вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася до сплати та сплати процентів у разі простроченя повернення чергової частини позики банк не може без вимог про розірвання договору. Крім того, згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, за плановим погашенням відсотків з 14.03.2007 р. до 02.06.2015 р. відповідач повинен сплатити 21 218,67 дол. США, при цьому, різниця між розрахунком заборгованості і графіком погашення кредиту станом на 02.06.2015 р. (на дату визначену у розрахунку позивача) становить 1 155,54 дол США, при цьому, позивачем в розрахунку заборгованості збільшений період нарахування відсотків на один місяць, а саме: за період з 14.03.2007 р. до 13.04.2007 р. у сумі 56,51 дол. США, та ставку відсотків річних за користування кредитом з 12.03.2013 р.. Згідно п 1.4 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом складає 13,75 відсотків річних, при цьому, кредитор має право періодично переглядати процентну ставку відповідно до п.1,5 договору. Пунктом 1.5 Кредитного договору передбачено випадки, коли кредитор має право збільшувати процентну ставку за договором кредиту. Підпунктом 1.5.2 договору передбачено, що процентна ставка за кредитом збільшується на 5 % від ставки, вказаної у кредитному договорі при настанні таких умов: відсутність у кредитора договору страхування застави /іпотеки та/або життя (або страхування від нещасного випадку) позичальника; невиконання позичальником будь-якої з умов договору, в т.ч. несвоєчасне погашення кредиту та процентів за цим договором; невиконання, або неналежне виконання умов договорів, які є забезпеченням зобов'язань позичальника за цим договором. Позивач стверджує, що з 12.03.2013 р. кредитна ставка була збільшена на 5% , і стала складати 18,75 % річних у зв'язку з тим, що позичальник не надав Кредитору договору страхування та копій платіжних доручень про сплату страхових платежів. Між тим, як вбачається з вищенаведених положень договору самим кредитором не визначено які саме договори пивинен був надати позичальник: договір страхування, застави чи іпотеки, або договір страхування життя чи страхування від нещасного випадку. Доказів того, що банком як кредитором було доведено до відома позичальника необхідність і визначенність конкретного обов'язку по представленню документів, зазначених в договорі, суду не надано. Крім того, відповідно до п. 1.5 Кредитного договору зміна кредитної ставки проводиться з дотриманням порядку, передаченого п.6.2 договору, яким передбачений обов'язок кредитора письмово повідомити позичальника про зміну кредитної ставки протягом 7 календарних днів з дати прийняття рішення про її зміну і в разі відмови позичальника від зміни процентної ставки, він зобов'язується повернути кредитні кошти та сплатити проценти відповідно до процентної ставки, раніше обумовленої. Позивачем суду не надано доказів, що існує рішення кредитора про зміну процентної ставки, а також що позичальника завчасно було повідомлено про таку зміну. Таким чином, розрахунок відповідача, в якому визначена процента ставка з 12.03.2013 р. у розмірі 18, 75 % річних не може прийматтися судом за основу,так як не надані відповідні докази правомірності її підвищення. Отже, суд вважає, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не надано суду належних доказів, які б підтверджували наявність заборгованості відповідача перед банком у сумі зазначеній в позовних вимогах, в зв'язку з чим, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості задоволеню не підлягають через їх недоведеність. А представлений суду позивачем розрахунок в якості доказу наявності заборгоності суд не важає належним доказом, який би спростовував висновки суду, адже сам по собі розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором станом на 02.06.2015 р. не є належним, достовірним та достатнім доказом існування заборгованості. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та «Інструкції про касові операції в банках України», затвердженої Постановою Правління НБУ №337 від 14.08.2003р. та зареєстрованої Міністерством юстиції України 5 вересня 2003 р. за N 768/8089, а позивачем на підтвердження безспірності своїх вимог, не було подано первинних документів, щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованоісті є безспірним. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним додатку № 2 до кредитного договору, то суд вважає, що зазначені вимоги також не підлягають задоволенню, через їх недоведеність, так як суду не надано доказів того, що всупереч ст. 203 ЦК України додаток № 2 до кредитного договору "Графік погашення кредиту" укладено сторонами зі спрямуванням на настання наслідків, які не були обумовлені ним у договорі. При відмові у позовах суд керується положеннями ст.. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін На підставі викладенного,

Outcome: dismissed