Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просить визнати недійсним ордер на вселення відповідача до квартири [ADDRESS] та виселити [PERSON] із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування даного позову позивач зазначає, що постановою Господарського суду Полтавської області від 08.12.2011р. у справі № 8/471-23/1 розпочато процедуру ліквідації ДКЖЕП Будівельник. ухвалою Господарського суду Полтавської області від 24.09.2015р. [PERSON] призначено ліквідатором ДКЖЕП «Будівельник» з усіма повноваженнями згідно ЗУ Про відновлення платоспроможності боржника або зізнання його банкрутом». На балансі та в повному господарському віданні позивача перебуває будинок за адресою [ADDRESS] , який має статус гуртожитку. Під час проведення інвентаризації встановлено, що в квартирі [ADDRESS] з 25 травня 2016 року зареєстроване місце проживання [PERSON] Відповідач ніколи не перебував у трудових відносинах з позивачем. Договір найму жилого приміщення в гуртожитку позивачем з відповідачем не укладався. Позивачем ніколи не приймалось рішення про надання відповідачу жилої площі в гуртожитку, ордер на заселення жилої площі в гуртожитку житлового фонду не надавався. Відповідач не перебував на квартирному обліку та у контрольних списках громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11 червня 2019 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.28). 31 липня 2019 року до суду надійшов відзив в якому [PERSON] з позовними вимогами не погоджується. Вказує, що з тексту позовної заяви не зрозумілі правові підстави заявлених вимог. Позивачем заявлена позовна вимога про визнання ордеру на вселення до квартири [ADDRESS] недійсним. При цьому в позові зазначається, що ордер на вселення відповідачу не видавався і він взагалі є сторонньою для позивача особою. Між тим, [PERSON] працює директором ТОВ «Ваш комфорт» з 13 серпня 2014 року. Правовідносини між позивачем та товариством регулюються відповідними договорами про надання послуг. На підставі виписки з протоколу № 2 від 12 травня 2016 року відповідач отримав ордер № 2 від 17 травня 2016 року, виданий ТОВ «Ваш комфорт», на право заселення зазначеної квартири своєю сім`єю у складі його та його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Наявність ордеру та зазначеного рішення відповідає вимогам п. 1. р. 1 Положення про гуртожитки. Крім того, згідно з п. 14 р. 4 Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд від 01 січня 2015 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Управляюча компанія «Ваш комфорт», без погодження із Замовником Управитель мала право здійснювати видачу ордерів, вселення та виселення мешканців, здійснення приватизації житлового фонду та інше. Тому незрозумілим є твердження позивача про самоправність дій відповідача по вселенню в зазначене житлове приміщення. У задоволенні позову просив відмовити. 22.10.2019 року ДКЖЕП «Будівельник» надано заперечення на відзив, в яких зазначалось, що 01.01.2015р. між ДК ЖЕП «Будівельник» та ТОВ «Управляюча компанія «Ваш комфорт» укладено договір про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, відповідно до умов якого ТОВ "Управляюча компанія Ваш комфорт" передано на обслуговування (послуги згідно п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору) житлові будинки та гуртожитки в загальній кількості 47 одиниць, які перебувають на балансі ДКЖЕП "Будівельник". Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 29.09.2016р. суд визнав недійсним договір від 01.01.2015р. про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, укладений між ДК ЖЕП "Будівельник" та ТОВ "Управляюча компанія Ваш комфорт" визнаний недійсним. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦПК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно і повно з`ясувавши обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним доказам, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями\~ст.5 ЦПК України\~суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3, ч.4\~ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01 січня 2015 року між Державним комунальним\~житлово -\~експлуатаційним підприємством«Будівельник» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Ваш комфорт» укладено договір про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд ( а.с.41-46). Відповідно до розділу 4 пункту 14 вказаного договору, управитель зобов`язаний без погодження із Замовником здійснювати видачу ордерів, вселення та виселення мешканців, здійснення приватизації житлового фонду та іншого індивідуально-визначеного майна, ведення претензійно-позовної роботи та укладати інші правочини, спрямовані на ефективне використання переданого в управління майна. Як вбачається із трудової книжки [NUMBER] від 30.03.1999 року, [PERSON] 13.08.2014 року прийнятий на посаду тимчасово виконуючого обов`язки директора ТОВ "Управляюча компанія Ваш комфорт" (а.с.40). Відповідно до\~ст. 58 Житлового кодексу, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Так,\~на підставі\~ордера №2,\~виданого ТОВ\~"Управляюча\~компанія Ваш\~комфорт"\~17\~травня 2016\~року \~на підставі\~виписки із\~протоколу №2\~від 12\~травня 2016\~року,\~ [PERSON] надано право на заселення квартири [ADDRESS] на склад сім`ї: син [PERSON] , донька [PERSON] ( а.с.36). Неповнолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою ( а.с.27, 38, 39). Ухвалою від 29 вересня 2016 року Господарський суд Полтавської області визнав недійсним договір від 01 січня 2015 року про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, укладений між ДК ЖЕП "Будівельник" та ТОВ "Управляюча компанія Ваш комфорт" (а.с.61 72). Відповідно до\~ст.59 ЖК України\~ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Згідно\~ст.12 ЦПК України\~, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.\~ст. 77-79 ЦПК України. Згідно ст.77ЦПК України, належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 80 ЦПК України, передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» кожен громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані зареєструвати своє місце проживання. З моменту прийняття Постанови Кабміну №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» в Україні діють нові правила прописки і виписки зокрема, прописка дитини до 14 років може бути здійснена виключно за місцем реєстрації одного з батьків (разом з матір`ю чи батьком, або за їх спільною адресою). Згода власника житла на реєстрацію дитини не потрібна. У разі, якщо батько і мати дитини прописані за різними адресами, місце проживання дітей реєструється разом з одним із них за письмової згоди другого з батьків. Дозвіл тата (мами) на прописку дитини в квартиру або будинок до другого з батьків не потрібен лише у випадку, якщо місце проживання дітей визначено відповідним рішенням суду або висновком органу опіки. Відповідно до ст. 6\~Сімейного кодексу України\~(надалі, - СК) особа до досягнення нею повноліття (вісімнадцяти років) має правовий статус дитини. Згідно вимог установлених ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19\~СК\~при розгляді\~судом спорів\~щодо виселення\~дитини,\~зняття дитини\~з реєстрації\~місця проживання,\~визнання дитини\~такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням\~обов`язковою\~є участь\~органу опіки\~та піклування,\~представленого належною\~юридичною особою.Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 117\~ЖК України \~ у разі\~визнання ордера\~на жиле\~приміщення недійсним\~внаслідок неправомірних\~дій осіб,\~які одержали\~ордер,\~вони підлягають\~виселенню без\~надання іншого\~жилого приміщення.\~Якщо громадяни,\~зазначені в\~ордері,\~раніше користувалися\~жилим приміщенням\~у будинку\~державного або\~громадського житлового\~фонду,\~їм повинно\~бути надано\~жиле приміщення,\~яке вони\~раніше займали,\~або інше\~жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Враховуючи вище наведене, наявність проживання і реєстрації з відповідачем неповнолітніх дітей, питання про виселення яких позивачем не ставилось, позовні вимоги під час судового розгляду не змінювались, відсутність даних щодо наявності іншого житлового приміщення для їх проживання, з метою недопущення конституційних прав неповнолітніх дітей суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed