Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

24 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий будинок "Кераміст", в якому просить (з урахуванням уточнення позову від 27 січня 2015 року) визнати такою, що є недостовірною, негативною, такою, що порушує честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] інформацію в статті [PERSON] під назвою «[INFO]», яка надрукована товариством з обмеженою відповідальністю "Видавничий будинок "Кераміст" тиражем 30000 екземплярів у жовтні 2014 року і розповсюджена, а саме: [INFO]; зобов'язати [PERSON], товариство з обмеженою відповідальністю "Видавничий будинок "Кераміст" протягом десяти днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати шляхом друкування в газетах «Західний Донбас» (м.Павлоград), «Рідний край» (м.Павлоград), «Першотравенські новини» (м. Першотравенськ), «Вісті Тернівки» (м.Тернівка), що є недостовірною інформацію, яка розповсюджена у жовтні 2014 року по виборчому одномандатному округу №36 в публікації під назвою «[INFO]», а саме: [INFO]. Позовна заява мотивована тим, що відповідач поширив публічно недостовірну і негативну інформацію про [PERSON], як народного депутата України так і кандидата в народні депутата України, поширена інформація є фактичним твердженням відповідача і оціночним судженням не є. В результаті опублікування та розповсюдження цієї недостовірної та негативної інформації страждає ділова репутація позивача, негативно впливає на виборців. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для спростування недостовірної інформації, безпідставно виправдовуватись та наводити докази про те, що інформація не відповідає політичній позиції, неправдива інформація порушує гідність, честь, ділову репутацію. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити уточнений позов в повному обсязі на підставі доводів позовної заяви. В судовому засіданні відповідач, [PERSON], та його представник просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Згідно письмових заперечень [PERSON] проти позову викладена ним інформація повністю відповідає дійсності, не може бути визнана недостовірною, враховуючи результати голосування [PERSON] в Верховній Раді України за певні закони. [PERSON] є публічною особою, тому межі допустимої критики щодо нього є значно ширшими, ніж окремої пересічної особи. Представник відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий будинок "Кераміст", в судове засідання не з'явився, згідно письмових заперечень проти позову просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки виготовлювач видавничої продукції, яким є ТОВ "Видавничий будинок "Кераміст", не наділений правом перевіряти та цензурувати інформацію, надану замовником в особі відповідального за випуск та не несе відповідальності за достовірність такої інформації. З'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, заслухавши відповідача, представників сторін та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що товариством з обмеженою відповідальністю «Видавничий будинок «Кераміст» було надруковано за замовленням кандидата у народні депутати України у порядку самовисування по одномандатному виборчому округу №36 [PERSON] згідно договору підряду від 30 вересня 2014 року 30000 екземплярів «Листівок». Згідно акту здачі-прийняття робіт від 01 жовтня 2014 року [PERSON] була отримана від ТОВ «Видавничий будинок «Кераміст» замовлена поліграфічна продукція. Вищевказані «Листівки» містять біографію кандидата, передвиборчу програму та інтерв'ю кандидата у народні депутати України у порядку самовисування по одномандатному виборчому округу №36, зокрема від імені [PERSON] надруковану інформацію наступного змісту: «[INFO]». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] викладена інформація щодо [PERSON], листівки із такою інформацією було розповсюджено [PERSON], що також визнано сторонами в судовому засіданні. Згідно уточненої 27 січня 2015 року позовної заяви позивач вважає вищезазначену інформацію недостовірною, негативною, такою, що порушує його честь, гідність, ділову репутацію. Частинами 1 і 2 статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до частин 1, 4, 6, 7 ст.277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як роз'яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Проте вирішуючи питання про визнання поширеної інформації щодо [PERSON] недостовірною, негативною, такою, що порушує його честь, гідність, ділову репутацію, суд приходить до висновку, що розповсюджена інформація є оціночним судженням. Відповідно до ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до частин 1,2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. На думку [PERSON], [PERSON] не голосував ні за один закон, який би сприяв просуванню держави шляхом реформ. Однак відсутній встановлений перелік таких законів, кожен визначає значення положень законів для розвитку країни з урахуванням особистих поглядів та переконань. Не можна визначити достовірність вказаної [PERSON] інформації стосовно того, що [PERSON] саботував голосування за Закони України «Про люстрацію», «Корупцію». [PERSON] не уточнено щодо яких саме йдеться Законів України. На сесіях Верховної Ради України на голосування було поставлено та прийнято низку законів, які регулюють порядок проведення люстрації в Україні, заходи щодо боротьби з корупцією. При цьому Законів України з назвами «Про люстрацію», «Корупцію» не було прийнято Верховною Радою України. [PERSON] була поширена інформація стосовно діяльності народного депутата, публічної особи. В Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Аналогічних висновків дійшов Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у Справі Лінгенс проти Австрії (Lingens v. Austria, 12/1984/84/131) також зазначивши, що безсумнівно, пункт 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв'язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань. Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе (рішення у справі Хендісайда, серія A, N 24, с. 23, п. 49). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Суд вважає за необхідне зазначити, що розповсюджені [PERSON] «Листівки», які містять біографію кандидата, передвиборчу програму та інтерв'ю кандидата у народні депутати України у порядку самовисування по одномандатному виборчому округу №36 [PERSON], не можна вважати пресою. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» під друкованими засобами масової інформації (пресою) в Україні розуміються періодичні і такі, що продовжуються, видання, які виходять під постійною назвою, з періодичністю один і більше номерів (випусків) протягом року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію. Як вбачається з матеріалів справи, замовлення [PERSON] видання вищевказаних «Листівок» було здійснено у зв'язку з його самовисуванням у кандидати у народні депутати України по одномандатному виборчому округу №36, тобто інформація щодо позивача не була розповсюджена у виданні, яке виходять під постійною назвою, з періодичністю один і більше номерів (випусків) протягом року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed