Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

[PERSON] , яка діє як законний представник малолітнього свого сина [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної життю фізичної особи, мотивуючи тим, що 20.09.2017 року по вул. Поповича, у м. Узин, неподалік буд. 2 відбулась ДТП, де автомобіль"ВАЗ-2107", д.н.з. [NUMBER] скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , 1982 р.н. Внаслідок ДТП [PERSON] від отриманих травм помер у Білоцерківській ЦРЛ. Відповідальність водія транспортного засобу автомобіля марки "ВАЗ-2107", д.н.з. [NUMBER] була застрахована в АТ "СГ "ТАС" згідно поліса № АК 4541945. За фактом настання даної ДТП Білоцерківським ВП ГУНП в Київській області внесено відомості про таку подію до ЄРДР за № 12017110030004998 від 21.09.2017 року з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 04.04.2019 року, представником позивача за довіреністю [PERSON] було надіслано на поштову адресу відповідача повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування від 01.04.2019 року з усіма необхідними документами. До матеріалів страхової справи долучено копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019140280000273 від 30.08.2019 року. Однак, відповідач, листом від 16.04.2019 року № 128 повідомив позивача, що АТ "СТ "ТАС" призупиняє розгляд справи, оскільки по даній справі не має документального підтвердження завершення кримінального провадження, а страховику не відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. А тому позивач просить стягнути з ПАТ «Страхової групи «ТАС» на користь [PERSON] , що діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] , 38400 грн.- страхового відшкодування завданої моральної шкоди; 115200 грн. - страхового відшкодування по втраті годувальника;6000 грн.- судових витрат пов`язаних з надання професійної правничої допомоги. Ухвалою судді від 12.04.2021 року відкрито провадження у справі в загальному порядку та призначено підготовче судове засідання (а.с.55) Ухвалою суду від 12.05.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду (а.с.73-74) 15.07.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, та про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи (85-87). Відповідач свого представника до суду не направив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву, чи будь-яких заяв або клопотань на адресу суду не направив. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши обставини справи, суд вважає що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 20.09.2017 року по вул. Поповича, у м. Узин, неподалік буд. 2 відбулась дорожньо- транспортна пригода, в якій водій, керуючи автомобілем "ВАЗ-2107", д.н.з. [NUMBER] , скоїв наїзд на пішохода гр. [PERSON] , 1982 р.н. Внаслідок ДТП, від отриманих травм, [INFO] [PERSON] помер у Білоцерківській ЦРЛ, що підтверджується свідоцтвом про смерть /серії [NUMBER] /, виданим 26.09.2017 року виконавчим комітетом Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с.16). Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу, [PERSON] була застрахована в АТ "СГ "ТАС" (приватне), поліс № АК 4541945 (а.с.15). За фактом дорожньо-транспортної пригоди 21.09.2017 року зареєстровано кримінальне провадження №12017110030004998за ознаками злочину передбаченого ч.2ст.286 КК України (а.с.12). Листами від № 24/75-14аз від 23.01.2019 року та № 24/28-98аз від 29.04.2020 року Головне управління національної поліції в Київській області повідомило, що по даному кримінальному провадженні триває досудове розслідування, в якому проводяться слідчі (розшукові) дії та судові експертизи, спрямовані на встановлення всіх обставин учиненого кримінального правопорушення (а.с.13-14). 01.04.2019 року, представником позивача за довіреністю [PERSON] було надіслано на поштову адресу відповідача повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування від 01.04.2019 року з усіма необхідними документами. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містилися суми: 38 400,00 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди; 115 200,00 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (а.с.25-26). Листом від 04.06.2020 року за № 804 відповідач повідомив, що всі матеріали, що стосуються дорожньо-транспортної пригоди надійшли 08.04.2019 року (а.с.38). Як вбачається з листа від 16.04.2019 року № 128, відповідач повідомив представника позивача про те, що АТ "СТ "ТАС" у відповідності до вимог ст. 35 та ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" призупиняє розгляд справи, оскільки по даній справі не має документального підтвердження завершення кримінального провадження, а страховику не відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. При наданні вироку суду по кримінальній справі, розгляд справи буде відновлено з прийняттям відповідного рішення по справі (а.с.40-41). Встановлено, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 10.02.2015 року(а.с.29). Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦКУ). Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 даної статті) Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 даної статті). У відповідності до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦКУ, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. В статті 979 ЦК України зазначається, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Таким чином, відмова ПАТ «СГ «ТАС» у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування. Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Пунктом 27.3. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Особою, яка має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] , [INFO] є його малолітній син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.29), довідкою Сухоліського старостинського округу №7 Узинської міської ради Білоцерківського району № 449 від 18.07.2018 року(а.с.34) та заявами про склад сім`ї [PERSON] від 03.12.2018 року (а.с.33) Інших осіб першої лінії споріднення, які б мали право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди на момент смерті [PERSON] не має, оскільки загиблий з позивачкою [PERSON] у шлюбі не перебував, а його батьки - [PERSON] та мати [PERSON] померли, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.11.2014 року(а.с.36) та листом - відповіддю Залізничного районного у м. Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 12.11.2020 року № 1132\\1.3-26 про реєстрацію факту смерті (а.с.37). Законним представником малолітнього сина загиблого являється його мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] . Таким чином, позивач є особою, яка має право в інтересах сина [PERSON] , на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю батька дитини. Презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Суд вважає, що позивачем доведено наявність спричиненої малолітній дитині моральної шкоди внаслідок загибелі її батька. Отже, виходячи з положень п.23.1, п. 27.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (мінімальний розмір заробітної плати-3200 грн. ), загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи становить 38400 грн. Пунктом 27.2. статті 27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 року передбачено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Частиною І ст.1200 ЦК України передбачається, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. На час смерті [PERSON] мав на утриманні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Оскільки дитина перебувала на утриманні у загиблого свого батька [PERSON] , тому позивач, як законний представник малолітнього, правомірно претендує на страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і наданні можливості та сприятливі умови, що дають їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Загальний розмір страхового відшкодування шкоди по втраті годувальника, що належить позивачу, як законному представнику дитини загиблого, становить 115 200 грн. (38 х 3200 = 115200 грн.) Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки позивач при звернені до суду була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави, на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 060 грн. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У своїй постанові від 27 червня 2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 року за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: ордер №1008563, Договір про надання професійної правничої допомоги № 29/2-03/21 від 29.03.2021року, детальний опис наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги від 29.03.2021 року, а тому суд вважає, що з Приватного акціонерного товариства « Страхова група «ТАС» » підлягає стягненню на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved