Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У липні 2013 року позивач Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» в особі Центральної філії Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» звернувся до суду з позовом до [PERSON], Відкритого акціонерного товариства Національна страхова компанія «Оранта», [PERSON] про відшкодування у порядку регресу шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» в особі Центральної філії Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» франшизу в розмірі 510,00 грн., стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ - АВТО" в особі Центральної філії Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ - АВТО" ліміт відповідальності за страховим полісом в розмірі 49 490,00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ - АВТО" в особі Центральної філії Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ - АВТО" збитки в порядку регресу в сумі 110945,00 грн. Та стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО», в особі Центральної філії ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» - Богдан Надія Олександрівна позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечував та просив у його задоволені відмовити у повному обсязі. Відповідач Відкрите акціонерне товариство Національна страхова компанія «Оранта» в судове засідання не з'явилось, надіслав письмові пояснення в яких позовні вимоги визнав та просив розглядати справу без участі представника ВАТ НАСК «Оранта» (а.с. 91). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі (а.с. 141, 142). Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2011 р. між ТОВ «Конте Україна» та ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ- АВТО» було укладено договір добровільного страхування автотранспорту, оформлений полісом №19G-0383388. У відповідності з Договором було застраховано автомобіль «Фіат», реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Страхування проводилось згідно з Правилами добровільного страхування транспортних засобів /КАСКО/ № 119 (а.с. 12). 25.05.2012 р. на 103 км. + 200 м. а/д м - 06 Київ-Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Рено», реєстраційний номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача, автомобіля «ГАЗ» [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фіат» [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с. 17, 18). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Фіат» був пошкоджений. ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України. Зазначена обставина підтверджується постановою Чуднівського районного суду Житомирської області від 06.08.2012 р. (а.с. 19). Відповідно до Звіту № 363 від 06.06.2012 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фіат» склала 226 471,76 грн. (а.с. 20-46). На виконання умов Договору страхування, позивач, відповідно до страхового акту № 13611 від 06.07.2012 р. та заяви страхувальника виплатив страхове відшкодування шляхом перерахування коштів на рахунок страхувальника у розмірі 160 945,00 грн. за відновлювальний ремонт автомобіля. Розмір страхового відшкодування розраховувався відповідно до Звіту № 363 від 06.06.2012 р. та розрахунку № 1038147 (а.с. 49). Витрати позивача на виплату страхового відшкодування склали 160 945,00 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 статті 5 Закону України «Про страхування» визначено дві форми страхування: добровільне або обов'язкове. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 цього ж Закону одним із видів обов'язкового страхування, що здійснюється на території України, передбачено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно ст.ст. 3-6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача [PERSON] була застрахована у Відповідача ВАТ НАСК «Оранта» полісом № АА/7566482. Відповідно до умов полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 50 000,00 грн., франшиза 510,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачено договором страхування. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах з [PERSON], що підтверджується трудовим договором від 17.08.2011 р. (107). Відповідно до п. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже, 49 490,00 грн. - ліміт відповідальності відповідача ВАТ НАСК «Оранта» за страховим полісом, який слід стягнути на користь позивача; франшиза складає 510,00 грн., яку слід стягнути з [PERSON], який безпосередньо винний у ДТП на користь позивача та 110 945,00 грн. = (160 945,00 -50 000,00) слід стягнути з [PERSON], як збитки в порядку регресу завдані позивачу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, оцінивши докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, позивачем доведені відповідно до ст.ст. 58-60 ЦПК України та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задовольняється, з відповідачів на користь позивача повинна бути стягнена сума сплаченого збору.

Outcome: approved