Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до Семенівської сільської ради Менського району Чернігівської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Мотивувала позивач свій позов тим, що 29 липня 1999 року помер її батько [PERSON] Після його відкрилась спадщина, яку фактично прийняла мати позивача, дружина спадкодавця [PERSON], але юридично не оформила. 19 лютого 2009 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані по вул. Шевченка (Радянська), 2 в с. Семенівка, Менського району Чернігівської області та інше майно. Спадкоємцями за заповітом на спадкове майно є позивач та відповідач [PERSON] Позивач фактично прийняла спадщину і в установлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Спадкоємець [PERSON] в установлений законом строк не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою. В звязку з цим, позивач звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Шевченка (Радянська), 2 в с. Семенівка, Менського району Чернігівської області. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала, просила суд скасувати її відмову від прийняття частки спадкового майна. Як представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала також, заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що заповіт складених на двох осіб, тому і будинок повинен ділитись на двох. Представник відповідача Семенівської сільської ради Менського району Чернігівської області в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно наявної в матеріалах спадкової справи в установлений законом термін подав заяву про відмову від спадщини. Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача та представника відповідача [PERSON] [PERSON], дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні, 24 липня 1999 року в с. Семенівка Менського району Чернігівської області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 068798 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку фактично прийняла дружина [PERSON], оскільки як слідує з матеріалів спадкової справи № 483/2000, заведеної Менською районною державною нотаріальною конторою після померлого [PERSON], в установлений законом термін звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельні частки (пай) (а.с.62-70). 19 лютого 2009 року в м. Мена Чернігівської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 107345, виданого виконкомом Семенівської сільської ради Менського району Чернігівської області (а.с.9). За життя [PERSON] склала заповіт, в якому на випадок смерті зробила розпорядження, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с.10). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] прийняла спадщину і як слідує із матеріалів спадкової справи № 245/2009, в установлений законом термін звернулася до Менської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що свідчить наявна в матеріалах справи постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1710/02-31 від 19.07.2016 (а.с.41). Спадкоємець за заповітом [PERSON] в установлений законом термін не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому на підставі ст. 1272 ЦК України, вважається такою, що не прийняла її. Спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] в установлений законом термін звернулись до нотаріальної контори з заявами про відмову він належних їм часток спадкового майна. Таким чином, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] скористались своїм право на відмову від отримання належної їм частини спадкового майна, в такому випадку суд не наділений будь якими повноваженнями здійснювати дії, що стосуються скасування відмови він прийняття спадщини. Згідно із законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" кожна сільська рада вела за встановленими формами по господарські книги (ст. 13 даного закону). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 4 за 1991 1995 роки, виданої Семенівською сільською радою Менського району Чернігівської області зазначено, що згідно по господарського обліку станом на 15.04.1991, житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Семенівка по вул. Радянська, 2, мав статус колгоспного двору, головою колгоспного двору була [PERSON], членом колгоспного двору був чоловік [PERSON]. Станом на 15 квітня 1991 року дане домоволодіння мало статус «колгоспний двір» (а.с.42). Згідно п. 6 (а) постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військові службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Таким чином, право власності на майно колгоспного двору, що розташоване в с. Семенівка Менського району Чернігівської області по вул. Радянська, 2 збереглось в рівних частках по ? кожному за [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що будівництво будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1922 року. У даному кодексі відсутні положення щодо обовязкової державної реєстрації новозбудованого домогосподарства та положення, які б регулювали відносини повязані з колгоспними дворами. Оскільки у судове засідання надана довідка відповідно до якої житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Семенівка по вул. Шевченка (Радянська), 2, був господарським двором станом на 15 квітня 1991 року, то відносини мають регулюватися положеннями Цивільного кодексу Української радянської соціалістичної республіки у редакції 1963 року (далі ЦК УРСР). Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року зазначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок" право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З введенням в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до довідки № 64 виданої КП «Чернігівське МБТІ Чернігівської обласної ради» від 07.07.2016 слідує, що станом на 31.12.2012 право власності на домоволодіння за адресою: вул. Шевченка (Радянська), 2 в с. Семенівка, Менського району, Чернігівської області не зареєстровано (а.с.16). Технічний паспорт на житловий будинок № 2 по вул. Шевченка (Радянська) в с. Семенівка Менського району Чернігівської області виготовлено 29.06.2016 (а.с.17-21). Згідно із звітом про оцінку майна житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: с. Семенівка, вул. Шевченка (Радянська), 2, Менського району, Чернігівської області має загальну вартість 13800 грн. 00 коп. (а.с.22-40). Враховуючи вищевикладене, а також те, що суд розглядає справу в межах позовних вимог, дані позовні вимоги є обґрунтованими, підстав для відмови нема, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved