Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач ТОВ "Кредитні ініціативи" звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому вимагає стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, укладений з відповідачами з ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", у розмірі 30209 гривень 12 копійок. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 07.07.2005 року ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір № 04-0209/02-01, згідно якого йому був наданий кредит у розмірі 50000 гривень; згідно цього кредитного договору, відповідач [PERSON] як позичальник зобов'язався погашати кредит та нараховані згідно цього договору проценти. Також позивач зазначив, що з метою забезпечення виконання зобов'язань з іншим відповідачем [PERSON] того ж числа був укладений договір поруки № 04-0210/03-03, згідно якого вона в разі невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором несе відповідальність як солідарний боржник. Відповідач [PERSON] А,А., за твердженням позивача, не виконав належним чином своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також сплати пені за невиконання своїх зобов'язань, і станом на 18.12.2016 року заборгованість за кредитом складає 30209 гривень 12 копійок. Позивач зазначив також, що згідно договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" передав позивачу право вимоги по кредитному договору. У зв'язку з цим позивач й звернувся до суду із вимогами про стягнення суми заборгованості у солідарному порядку з відповідачів на свою користь. У судове засідання представник позивача не з'явився, але ним була подана заява про розгляд справи за своєї відсутності. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнав, пояснила суду, що відповідачі належним чином виконали свої зобов'язання за кредитним договором згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.08.2011 року, повністю сплатили заборгованість, встановлену цим рішенням. За його думкою, позивач не надав ніяких доказів щодо того, що він набув право вимоги за кредитним договором, оскільки договір відступлення права вимоги від 17.12.2012 року не містить ніяких даних щодо відповідачів та їх зобов'язань, а вони погашали свою заборгованість протягом 2012-2016 рр. саме на рахунки ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", а не на рахунки позивача. Також представник відповідачів просить застосувати позовну давність до вимог позивача, наголошуючи, що строк дії кредитного договору закінчився більше 3-х років тому. Суд, заслухавши пояснення представника відповідачів та дослідивши надані йому докази, підстав для задоволення позову не знаходить. Так, дійсно, 07.07.2005 року ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" уклало з відповідачем [PERSON] кредитний договір № 04-0209/02-01, згідно якого йому був наданий кредит у розмірі 50000 гривень (а.с.8-15); згідно цього кредитного договору, відповідач [PERSON] як позичальник зобов'язався погашати кредит та нараховані згідно цього договору проценти. Також з метою забезпечення виконання зобов'язань з іншим відповідачем [PERSON] того ж числа був укладений договори поруки № 04-0210/03-03 (а.с.16-17), згідно якого вона у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором несе відповідальність як солідарний боржник. Ґрунтуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що право вимоги від ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" він отримав згідно договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року (а.с.22-32). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п.4.1 [PERSON] відступлення права вимоги від 17.12.2012 року передбачено, що відступлення прав вимоги первісним кредитором новому кредитору, набуття новим кредитором прав вимоги та заміна кредитора за правами вимоги на нового кредитора набувають чинності у день укладення [PERSON], за умови належного оформлення сторонами (підписання та скріплення відбитком печаток сторін) Реєстру позичальників. При цьому права вимоги, що виникнуть у майбутньому, набуваються новим кредитором з моменту їх виникнення, але в будь-якому разі після підписання сторонами Реєстру позичальників. Згідно пп.1, 4.3 [PERSON] відступлення права вимоги передбачено, що Реєстр позичальників є Додатком 1 до цього [PERSON]. Суд констатує, що Реєстр позичальників з відомостями про включення до нього прав вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON], під час судового розгляду наданий не був, натомість неодноразово позивачем подавалися заяви про розгляд справи на підставі наявних доказів (а.с.55, 178). Поданий до суду витяг з реєстру позичальників із зазначенням у ньому відповідача [PERSON] (а.с.49) не може вважатися належним доказом, оскільки, згідно положень пп.4.1, 4.3 [PERSON] відступлення права вимоги, Реєстр позичальників має бути підписаний та скріплений печаткою представниками обох його сторін, тоді як витяг містить лише підпис представника ТОВ "Кредитні ініціативи". Крім того, у цьому [PERSON] взагалі відсутні дані про включення до Реєстру позичальників іншого відповідача [PERSON] Більш того, представником відповідачів у судовому засіданні подані рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.08.2011 року, та документи щодо виконання цього рішення державним виконавцем відділу ДВС Вільнянського районного управління юстиції, з яких вбачається, що протягом 2011-2016 рр., у т.ч. після укладення позивачем [PERSON] відступлення права вимоги від 17.12.2012 року, стягувачем (кредитором) у правовідносинах, що виникли з відповідачами на підставі кредитного договору № 04-0209/02-01 від 07.07.2005 року, виступав не позивач, а первісний кредитор ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк". Ніяких доказів щодо того, що у цих правовідносинах мала місце заміна стягувача з дотриманням положень ст.378 ЦПК України, суду не надано. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши надані йому докази, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість своїх позовних вимог, а тому у задоволенні його позову має бути відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed