Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що договір відступлення прав (цесії) № 2.5.-15/14 від 31.05.2018 року укладений між AT "Reverta" та ТОВ "Rental Management" є таким що суперечить ст.513 ЦК України, ч.3 ст.24 Закону України "Про іпотеку" та ст.33 Договору, укладеного між Україною та Латвійською Республікою, про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, та укладений без додержання нотаріальної форми, що є підставою його недійсності. Враховуючи наведене, просив позов задовольнити та визнати недійсним договір відступлення прав (цесії) № 2.5.-15/14 від 31.05.2018 року, укладений між AT "Reverta" та ТОВ "Rental Management". 02.12.2019 року ухвалою суду відкрито провадження у цій справі та, з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідачі не скористались своїм правом надати відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.08.2007 року між [PERSON] та AT "Парекс Банк" (в подальшому найменування змінено на AT "Reverta") було укладено договір іпотеки № 2.1.16.4.-07/22-ІЕ1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською Е.Ю. Відповідно до п.1.1. договору іпотеки, іпотекодавець з метою забезпечення повного виконання зазначених у пункті 1.2 цього договору, передав в іпотеку, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку на умовах, визначених в договорі, нерухоме майно, вказане в другому розділі. Відповідно до п.2.1. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно - нежитлові приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1 032,30 кв. м., що становлять 13/100 від всього домоволодіння. 31.05.2018 року між AT "Reverta" та ТОВ "Rental Management" укладено договір відступлення прав (цесії) № 2.5.-15/14. Відповідно до пункту А преамбули договору відступлення прав (цесії), 23.08.2007 року Цедент і компанія "Lindmax LLP", яка заснована відповідно до законодавства Об`єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії, та зареєстрована в реєстрі підприємств за реєстраційним номером № ОС311272 , юридична адреса: 39 Wetherby Mansions Earls Court Square, London SWS 9BH ("боржник " »), уклали договір кредитної лінії № 2.1.16.4.-07/22, відповідно до якого Цедент надав боржникові позику у вигляді кредитної лінії в розмірі 6 000 000 - євро. Відповідно до пункту Б преамбули договору відступлення прав (цесії), 23 серпня 2007 року Цедент і громадянин України [PERSON] ("заставодавець") уклали іпотечний договір № 2.1.16.4.-07/22-ІЕ1 (без випуску заставної), відповідно до якого, в якості забезпечення зобов`язань, що витікають із вищезгаданого кредитного договору, заставодавець заклав на користь Цедента належне йому нерухоме майно - нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1 032,30 кв. м., що становлять 13/100 від всього домоволодіння. Згідно договору, Цесіонарію передаються відповідно до п.1.2.2. договору відступлення прав (цесії) права вимоги до заставодавця, що виникли на підставі іпотечного договору та іпотеки, початково зареєстрованої на користь Цедента у державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно, а також усі права, що витікають із рішень судів загальної юрисдикції, які складаються із загальних та спеціальних судів, що діють в Україні, у тому числі але не обмежуючись, за судовими справами згідно єдиного державного реєстру судових рішень України: № К2/107-12/13, № 757/27188/13-ц № 826/12804/16, 757/27188/13-ц. 757/43260/16-к, 3-708И5, 3-1063И6, 3-708И6/32, 3-658Н6 3-23ГС16. 2а-17661/11/2670, 757/5100/16-ц, 6-75цс15, 6-33642ск15, 757/3373/14-ц 757/19761/15-к, 6-33801зп14, 6-23497ск14, 22-Ц/796/5020/2014, 22-Ц/796/5947/2014, 6- 20677ск14, № 2-К/2607/3/12, № 22ц/7229/2012, № 6-22574ск12, 6-19812зп13. Звертаючись до суду з вимогою визнати недійсним договір відступлення прав (цесії) від 31.05 2018 року, позивач посилається на те, що вказаний договір укладений всупереч ст. 513 ЦК України, ч.3 ст.24 Закону України "Про іпотеку" та ст.33 Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, тобто без додержання нотаріальної форми, що є підставою його недійсності. Відповідно до ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку", правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до частини 1 статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій форм, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Судом встановлено, що договір іпотеки № 2.1.16.4.-07/22-ІЕ1 від 23.08.2007 року, який укладено між [PERSON] та AT "Парекс Банк" (найменування змінено на AT "Reverta"), посвідчено приватним нотаріусом КМНО Малиновською Е.Ю., тобто укладено в нотаріальній формі. Договір відступлення прав (цесії) № 2.5.-15/14 від 31.05.2018 року між AT "Reverta" та ТОВ "Rental Management" укладено в простій письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст.31 Закону України "Про міжнародне приватне право" форма правочину щодо нерухомого майна визначається відповідно до права держави, у якій знаходиться це майно, а щодо нерухомого майна, право на яке зареєстроване на території України, - застосовується право України. Згідно Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах (ратифіковано Законом № 452/95-ВР від 22.11.95), Україна та Латвійська Республіка, надаючи важливе значення розвитку співробітництва в галузі надання правової допомоги у цивільних, сімейних трудових та кримінальних стравах, домовились про вищенаведене. Відповідно до ст. 33 Договору форма угоди визначається законодавством місцем її здійснення. Форма угоди з приводу нерухомого майна та прав на нього визначаєтеся законодавством Договірної сторони, на території якої знаходиться майно. Таким чином AT "Reverta" та ТОВ "Rental Management" не було дотримано законодавчих вимог щодо форми укладення договору про відступлення прав (цесії) від 31.05.2018 року за №2.5-15/14. Крім того, 22.05.2019 року Верховним Судом у склад Касаційного цивільного суду у справі №757/27188/13-ц прийнято постанову про відмову в задоволенні касаційної скарги ТОВ "Rental Management" та залишено в силі рішення першої та апеляційної інстанції, якими визнано недійсним договір іпотеки від 23.08.2007 року, укладений між [PERSON] та AT "Рагех banka" (AT "Reverta"). На момент укладення спірного договору про відступлення прав (цесії) від 31.05.2018 року ТОВ "Rental Management" було відомо про наявність рішення суду першої інстанції про визнання недійсним договору іпотеки № 2.1.16.4.-07/22-ІЕ1 від 23.08.2007 року, про що свідчить п.п.1.2.2. договору відступлення прав (цесії). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст. 6, 627 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку передбаченому процесуальним законом. При цьому, оспорюваний правочин є вчиненим породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Враховуючи наведене, встановлено, що при укладенні договору відступлення прав (цесії) № 2.5.-15/14 від 31.05.2018 року було порушено норми ст.513 ЦК України, ч.3 ст.24 ЗУ "Про іпотеку", а також міжнародні договірні відносини між Україною та Латвійською Республікою (ст.33 Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах), зокрема, сторони на дотримались вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення правочину про відступлення прав за іпотечним договором та здійснення державної реєстрації відомостей про таке відступлення у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Ч.1 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо та в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Розподіл судових витрат між сторонами регулюється ст. 141 ЦПК України, відповідно з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягнення судових витрат, у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved