Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

23.05.2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, вказуючи на те, що 04 жовтня 2004 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за №117. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Тривалий час сторони стосунки як подружжя не підтримують, спільне господарство не ведуть, сумісне життя та збереження сімї стали неможливим, тому що втратили почуття кохання. Оскільки сім'я фактично розпалась, позивач вважає, що примирення між ними неможливе, у звязку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Позивач в судове засідання надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав (а.с.20). Відповідачка надала до суду заяву з проханням заслухати справу у їх відсутність, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнала, повідомивши суд, що наданий їм термін на примирення позитивних результатів не дав, так як відносини між ними не покращились. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з повторного свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 254656 від 20.05.2016 року (а.с.4) 04.10.2014 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] /Філіповою/ [PERSON], у Татарбунарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за № 117. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно однією сімєю не проживають. За бажанням відповідачки їм надавався термін на примирення, строком на один місяць, але він позитивних результатів не дав, так як відносини між сторонами не покращилися. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно, тому шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як видно із свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу відповідачка змінила прізвище з "Філіпова" на "Молчанову". В поданій до суду заяві, остання просила залишити їй прізвище "Молчанова", тому підстав для зміни прізвища позивачки суд не вбачає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved