Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

у грудні 2013 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", третя особа: [PERSON] в якому просила визнати припиненими з 14 грудня 2012 правовідношення за договором поруки від 1.11.2011 укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна". В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалсь на те, що 01.11.2011 року між сторонами було укладено договір поруки за умовами якого позивач виступила поручителем за виконання [PERSON] усіх зобов'язань за договором фінансового лізингу від 13.10.2011 р. № 00003706. Згідно з договором позивач поручається перед відповідачем за належне виконання зобов'язань, що витікають із договору лізингу, третьою особою. Позивач зазначила, що, якщо у договорі строк припинення поруки не визначений, то порука припиняється, якщо відповідач протягом шести місяців від дня настання строку для виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки позовна заява до позивача, протягом визначеного строку, починаючи з дня пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання в повному обсязі з 14.05.2012 р., подана не була, тому порука є припиненою з 14.12.2012 р. В судовому засіданні представник позивача та третьої особи позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що вимога поручителю була надіслана в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 червня 2014 року, в задоволенні вищевказаного позову відмовлено (а.с.55-56; 102-105). Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8.10.2014 вищевказані: рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.02.2014 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5.06.2014 по зазначеній цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою - скасовані (а.с.133-135). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вищевказаною ухвалою суду касаційної інстанції встановлені наступні обставини. Судом встановлено, що 1 листопада 2011 року між сторонами було укладено договір поруки, за умовами якого позивач виступила поручителем перед ТОВ "Порше Лізинг Україна" за належне виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли у останнього за договором фінансового лізингу від 13 жовтня 2011 року № 00003706. Відповідно до п. 8.3 договору фінансового лізингу, якщо лізингоодержувач прострочить платіж більше ніж на 10 робочих днів, відповідач має право після надсилання у визначеному порядку вимог направити [PERSON], як лізингоодержувачу, вимогу про сплату та відмову від контракту в односторонньому порядку. Разом з цим, сторони погодили, що невиконання зобов'язань після надсилання другої вимоги щодо сплати означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим договором. Судом також встановлено, що ТОВ "Порше Лізинг Україна" на адресу поручителя [PERSON] направили вимогу № 00003706 від 4 травня 2012 року про сплату заборгованості за договором, забезпечення повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору, враховуючи, що поручитель несе солідарну відповідальність з лізингоодержувачем за невиконання зобов'язань лізингоодержувача за контрактом. Відповідно до п. 1 розділу "Умови поруки" договору про фінансовий лізинг та п. 3 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобов'язань лізингоодержувача. Пунктом 12 розділу "Умови поруки" договору передбачено, що умови щодо поруки набирають чинності з моменту їхнього підписання ТОВ "Порше Лізинг Україна" та поручителем та залишаються чинними до повного виконання зобов'язань лізингоодержувача, передбаченим пунктом 12 цього контракту (а.с. 18). Пунктом 12.3 договору про надання фінансового лізингу передбачено, що контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами та чинний до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (а.с. 13). Відповідно до договору поруки, сторони узгодили між собою серед інших і такі умови поруки: поручитель у повному обсязі відшкодовує всі платежі, що підлягають сплаті відповідно до контракту протягом 10 робочих днів з моменту отримання відповідного письмового повідомлення, як зазначено у п. п. 7 та 12, 8 контракту. Згідно з п. 5 договору поруки передбачено, що питання, не обумовлені в даному договорі поруки, регулюються ст. ст. 553-559 ЦК України (а.с. 17). Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8.10.2014 окремо звернуто увагу на те, що, установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за договором фінансового лізингу, та що лізингодавець протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до п. 8.3.2, договору про фінансовий лізинг, не пред'явив протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобов'язання, суд дійшов передчасного висновку про те, що до спірних правовідносин не може бути застосовано положення ч. 4 ст. 559 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-155цс13) (зворот а.с.134). Крім того, зазначена ухвала містить посилання на те, що судам слід прийняти до уваги висновки, наведені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року у справі за позовом ТОВ "Порше Лізинг Україна" до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості й те, що судові рішення, на які посилалися суди у даній справі, скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. До того ж, судам слід перевірити дотримання вимог ч. 2 ст. 223 ЦПК України, а саме чи не доводилися одні й ті ж обставини щодо строку дії договору поруки у справі про стягнення заборгованості й у даній справі про визнання договору поруки припиненим, оскільки повторно ті ж обставини не можна оспорювати (зворот а.с.134). Судом перевірені вказані обставини та встановлено наступне. Ріщенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 2.10.2014, залишеним без змін відповідною ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 19.11.2014 задоволені частково позовні вимоги ТОВ "Порше Лізинг Україна" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості і збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг від 13.10.2011 року та стягнуто з [PERSON] на користь позивача основну суму заборгованості за договором фінансового лізингу №0000036706 від 13.10.2011 у розмірі 25893,36 грн., штраф - 1047,83 грн., пеню - 3228,60 грн.; 3 % річних в розмірі 968,59 грн. та збитки в сумі 16000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.152-158; 159-164). При цьому, в мотивувальній частині вказаної ухвали суду апеляційної інстанції прямо вказано, що суд першої інстанції підставно встановив, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов"язань боржника за договором фінансового лізингу, та що лізингодавець протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання, який був змінений ним відповідно до п. 8.3.2 договору про фінансовий лізинг, не пред"явив протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобов"язання (а.с.162). Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. (ч. 4 ст. 559 ЦКУ). Як вбачається з матеріалів справи і підтверджується позивачем, відповідачем, на адресу позивача було направлено вимогу № 00003706 від 04.05.2012 р. про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору. Згідно змісту даної вимоги, відповідач направляв третій особі вимоги про сплату, відповідно до п. 8.3 договору. Згідно поштового штемпеля 8.05.2012 на адресу позивачки як поручителя була направлена вимога про сплату заборгованості за договором, повернення Об"єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору. Безпосередньо поручителя [PERSON] було повідомлено про настання строку виконання зобов"язання у повному обсязі 14.05.2012, а тому саме з цього часу розпочинається перебіг шестимісячного строку з якого позовна заява до поручителя подана не була, а тому саме з 14.12.2012 правовідносини поруки припинилися. Вимоги ст.360-7 ЦПК України передбачають, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 5.12.2012 по справі №6-147цс12, звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судові витрати розподілені за правилами ст.88 ЦПК України, згідно яких останні стягуються з відповідача на користь позивача, позовні вимоги якого задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: approved