Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій, з урахуванням поданої в порядку ст. 31 ЦПК України заяви про уточнення вимог, просить: - стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Мар'їнському районі Донецькій області в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди одноразово суму у розмірі 14000,00 гривень; - стягнути з Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаська № 1" в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди одноразово суму у розмірі 7000,00 гривень - стягнути з Державного підприємства "Донецька вугільно-енергетична компанія" в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди одноразово суму у розмірі 4000,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] перебував в трудових відносинах з 29 вересня 1978 року по 17 липня 1980 року з Донецьким виробничим об'єднанням з видобутку вугілля Шахта "Трудівська", правонаступником якого є відокремлений підрозділ "Шахтоуправління "Трудівське" ДП "Донецька вугільно-енергетична компанія". З липня 1980 року по листопад 1996 року [PERSON] працював гірником на Шахті "Південно-Донбаська № 1" комбінату "Донецьвугілля", правонаступником якого є Державне підприємство "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1". Робота в шахті є джерелом підвищеної небезпеки. Це робота з особливими природними, географічними, геологічними умовами підвищеного ризику і небезпеки для здоров'я, яка пов'язана з шкідливими, важкими і небезпечними умовами праці. Здійснення трудової діяльності в шахті створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров'ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. В серпні 1979 року позивача під час виконання трудових обов'язків травмовано, та за отриманим каліцтвом (забій ліктьового суглоба правої руки) ним втрачено 5 % професійної працездатності. Також 4 січня 1982 року з позивачем на виробничій ділянки шахти трапився нещасний випадок, внаслідок якого травмовано ліву ногу (перелом щиколоток лівої гомілки). За висновком первинної МСЕК в 1993 році [PERSON] за отриманим трудовим каліцтвом визначено 15 % втрати працездатності, а за результатами переогляду в 1996 році - 20 % стійкої втрати професійної працездатності. Крім того, час роботи на "Шахті «Південнодонбаська № 1" став причиною виникнення та розвитку у [PERSON] хронічного професійного захворювання, а саме: антрако-силікатоз 1 ступеню. За результатами медичного освідчення в медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності в зв'язку з отриманим професійним захворюванням на 45 відсотків. Саме за встановленням сімдесяти відсоткового ступеню втрати професійної працездатності, [PERSON] просить стягнути з відповідачів моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність на 70 %, має серйозні порушення здоров'я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками травм та професійного захворювання, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення його нормальних життєвих зв'язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров'я. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 25 000, 00 гривень (14000,00 грн. - за професійним захворюванням, 7000,00 грн. - за травмою 1982 року, 4000,00 грн. - за травмою 1979 року). Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Мар'їнському районі Донецької області Степанюк Р.В. (діючий на підставі довіреності) у судовому засіданні заперечував проти пред'явлених [PERSON] позовних вимог до Фонду про відшкодування моральної шкоди за фактом отриманого професійного захворювання, надав пояснення аналогічно письмово викладеним, зокрема зазначив наступне. Так, професійне захворювання [PERSON] встановлено 15 листопада 1996 року висновком ВТЕК на підставі акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20 серпня 1996 року. Враховуючи те, що статтями 58 Конституції України та 5 ЦК України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти зворотної дії не мають, а Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV набрав чинності та діє тільки з 1 квітня 2001 року, - позовні вимоги [PERSON], за посиланням представника відповідача, суперечать законодавству. Представник відповідача ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаська № 1" Воробцов Р.С. (діючий на підставі довіреності) у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду письмові заперечення, з заявленим клопотанням розгляду справи в його відсутність. Відповідно до письмових заперечень відповідач просить позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення, оскільки втрата стійкої професійної працездатності позивачу вперше встановлена висновком МСЕК від 24 жовтня 2001 року. З огляду на це, на думку представника ДП "Ш/у "Південнодонбаська № 1" обов'язок відшкодовувати спричинену позивачу моральну шкоди належить покласти на Фонд соціального старування від нещасних випадків в порядку Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрати працездатності". Відповідач Державне підприємство "Донецька вугільно-енергетична компанія" ВП "Шахтоуправління "Трудівське" у судове засідання не направив свого представника, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] працював на підприємствах вугільної промисловості: з 29 вересня 1978 року по 17 липня 1980 року перебував в трудових відносинах з Донецьким виробничим об'єднанням з видобутку вугілля Шахта "Трудівська", правонаступником якого є відокремлений підрозділ "Шахта Трудівська" ДП "Донецька вугільно-енергетична компанія". З 28 липня 1980 року по 26 листопада 1996 року [PERSON] працював гірником на Шахті "Південно-Донбаська № 1" комбінату "Донецьвугілля", правонаступником якого є Державне підприємство "Шахтоуправління "Південнодонбаська № 1" (підтверджено записами в трудовій книжці позивача). 4 серпня 1979 року з [PERSON] під час виконання трудових обов'язків стався нещасний випадок, в результаті якого позивачем отримано каліцтво - травмовано ліктьовий суглоб правої руки. Вказане зафіксовано в акті про нещасний випадок № 258 від 5 серпня 1979 року. За висновком МСЕК від 23 травня 1995 року позивачу за отриманим каліцтвом встановлено 5 % стійкої втрати професійної працездатності (підтверджено випискою з Акту огляду у МСЕК серії 2-18 АИ № 051799). 4 січня 1982 року з [PERSON] під час виконання трудових обов'язків стався нещасний випадок, в результаті якого позивачем отримано каліцтво - перелом щиколоток лівої гомілки. Вказане зафіксовано в акті про нещасний випадок № 3 від 5 січня 1982 року. За висновком ВТЕК від 26 квітня 1993 року позивачу за отриманим каліцтвом первісно встановлено 15 % втрати професійної працездатності (підтверджено випискою з Акту освідкування в ВТЕК). За переосвідкуванням позивачу висновком МСЕК збільшено відсоток зменшення працездатності, а саме з 15 листопада 1996 року до 20 %, 24 жовтня 2001 року таку втрату визнано безстроковою. Крім того, [PERSON] в 1996 році проходив лікування в клінічній лікарні професійних захворювань, при цьому позивачу встановлений діагноз - антрако-силікоз першій стадії, вузликова форма, хронічний бронхіт у фазі загострення. За вказаним професійним захворюванням [PERSON] медико-соціальною експертною комісією: 1) з 1 листопада 1996 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 45 відсотків (довідка ВТЕК); 2) з 24 жовтня 2011 року безстроково присвоєно третя група інвалідності за 45 % втрати працездатності (довідка серії ДОН № 022640). Залишаючи без задоволення позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Мар'їнському районі Донецької області моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності на 45 % за отриманих професійним захворюванням суд виходить з наступного. Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України - Україна, як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосили право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Судом встановлено, що [PERSON] понад шістнадцять років пропрацював в підземних умовах ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1". В 1999 році у позивача виявлено професійне захворювання (антрако-сілікатоз), причиною розвитку якого стало неналежне створення роботодавцем безпечних умов праці. Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 20 серпня 1996 року "Шахтоуправлінням "Південнодонбаське № 1" професійне захворювання позивача виникло внаслідок, неефективності засобів боротьби з пилом, що є порушенням ст. 8 Закону України "Про охорону праці". За оглядом в ВТЕК позивачу з 15 листопада 1996 року вперше було встановлено 45 % втрати працездатності внаслідок отриманого професійного захворювання, що підтверджується випискою з Акту освідкування. А згідно довідки МСЕК серії 2-18 АВ № 071294 позивачу безтерміново з 24 жовтня 2001 року встановлено 45 % втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. Суд погоджується з посиланнями позивача, що зв"язку з ушкодженням здоров"я внаслідок професійного захворювання та втратою працездатності на 45 %, він позбавлений можливості повною мірою реалізувати своє право на працю, постійно відчуває фізичні страждання, неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що підтверджується матеріалами справи, а саме виписками з історій хвороби. Тому [PERSON], на думку суду має право на відшкодування моральної шкоди, однак не за рахунок Мар'їнського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, тому суду необхідно в кожній справі з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках. Таким чином, для вирішення справи визначальним є дата встановлення вперше втрати працездатності позивача за професійним захворюванням на 45 %, якою є - 15 листопада 1996 року, що підтверджується випискою з Акту № 3231 освідкування в ВТЕК. З вказаного часу підприємством, праця на якому стала причиною виникнення професійного захворювання, а саме ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" нараховувались і виплачувались щомісячні компенсаційні виплати відшкодування втраченого заробітку. З набуттям чинності з 1 квітня 2001 року Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" нараховані підприємством суми виплачуються позивачу відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Мар'їнському районі Донецької області з подальшим коригуванням відповідно до діючого законодавства. Моральна шкода, завдана професійним захворюванням позивачу з 15 листопада 1996 року не призначалась та не відшкодовувалась. З урахуванням вказаного, до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке було чинним на момент виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди в зв'язку з втратою професійної працездатності за професійним захворюванням, тобто на 15 листопада 1996 року. Порядок та умови відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок небезпечних або шкідливих умов праці були визначені нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме: ЦК Української РСР 1963 року, Законом України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472. Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" набрав чинності з 1 квітня 2001 року (в тому числі і норми права, що встановлювали обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди) і не може бути застосований до розглядуваних правовідносин, оскільки позивачу вперше встановлена втрата професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням 15 листопада 1996 року та саме з цього моменту у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, і таким чином, моральна шкода підлягає відшкодуванню власником підприємства, під час роботи на якому у позивача виникло професійне захворювання. Вимог стягнення моральної шкоди з роботодавця в зв'язку з втратою 45 % працездатності за професійним захворюванням, виявленим в 1996 році [PERSON] заявлено не було, а правові підстави щодо стягнення такої шкоди з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Мар'їнському районі Донецької області відсутні, а тому в цій частині позову належить відмовити за необґрунтованістю. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з Державного підприємства "Донецька вугільна енергетична компанія" ВП "Шахтоуправління "Трудівське" моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності на 5 % за трудовою травмою 1979 року суд виходить з наступного. З Акту про нещасний випадок на виробництві, складений "Шахтою "Трудівська" 5 серпня 1979 року, вбачається, що 4 серпня 1979 року [PERSON] під вас виконання трудових обов'язків здійснював відкат завантажених вагонів вручну, при цьому упирався правою рукою в борт задньої стінки першого вагона, а набіглим заднім вагоном йому забило ліктьовий суглоб правої руки. З виписки з Акту огляду у МСЕК серії 2-18 АИ № 051799 вбачається, що позивачу за травмою 4 серпня 1979 року з 23 травня 1995 року встановлено 5 % втрати професійної працездатності. 15 листопада 1996 року, 24 жовтня 2001 року позивач був повторно оглянутий на МСЕК та йому встановлено повторно по тій самій виробничій травмі 1979 року 5 % втрати профпрацездатності вже безстроково. Статтею 12 Закону України "Про охорону праці", що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин було визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З Акту про нещасний випадок на виробництві від 4 серпня 1979 року (п. 15) вбачається, що причиною травмування [PERSON] стало відсутність маневрової лебідки для видачі та доставки вантажу, тобто роботодавцем, а саме "Шахтоуправління "Трудівське" (наразі іменується як ДП "ДВЕК" ВП "Шахтоуправління "Трудівське"), в порушення вимог ч. 1 ст. 6, ст. 13 Закону України "Про охорону праці", не забезпечило створення безпечних умов праці. Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР 1963 року моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Таким чином, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди в зв'язку з погіршенням можливості позивача реалізувати свої трудові здібності, прикладання зусиль для організації свого життя (проходження лікування в медичних закладах) з причини каліцтва в 1979 році та втрати професійної працездатності на 5 % належить покласти на відповідача ДП "ДВЕК" ВП "Шахтоуправління "Трудівське". Суд вказує, що на час первинного огляду позивача - 23 травня 1995 року щодо втрати ним професійної працездатності у зв'язку з нещасним випадком в 1979 році, можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалися п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків (в редакції станом на 1 лютого 1995 року), в розмірі, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року звернуто увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Враховуючи такі роз'яснення Пленуму Верховного Суду України до розрахунку суми відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди в зв'язку з втратою здоров'я за травмуванням 4 серпня 1979 року суд застосовує розмір мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду справи, а саме 1218 гривень (стаття 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік"), тобто розмір моральної шкоди не може перевищувати 243600,00 гривень (200 х 1218 грн.). Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди в зв'язку з втратою здоров'я за травмуванням 4 серпня 1979 року, суд враховує характер заподіяної позивачу шкоди, глибину його фізичних та душевних страждань, та вважає належною компенсацією спричиненої шкоди грошову суму у розмірі 1500,00 гривень. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності на 20 % за трудовою травмою 1982 року суд виходить з наступного. З Акту про нещасний випадок на виробництві, складений "Шахтою "Південнодонбаська № 1" 5 січня 1982 року, вбачається, що 4 січня 1982 року [PERSON] під час виконання трудових обов'язків отримав травмування, а саме його ногу придавило валом та діагностовано перелом щиколоток лівої гомілки. З виписки з Акту освідкування в ВТЕК вбачається, що позивачу за вказаною травмою встановлено 15 % втрати професійної працездатності, починаючи з 26 квітня 1993 року. 15 листопада 1996 року, 24 жовтня 2001 року позивач був повторно оглянутий на МСЕК та йому встановлено по тій самій виробничій травмі 1982 року 20 % втрати профпрацездатності безстроково. З Акту про нещасний випадок на виробництві № 3 від 5 січня 1982 року (п. 12.2) вбачається, що причиною травмування [PERSON] став низький рівень дисципліни серед працівників (знаходження людей в вироботці під час подачі сигналу на підйом вантажу). Згідно ст. 441 ЦК України (в редакції 1963 року), діючій на момент виникнення розглядуваних спірних відносин, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди в зв'язку з погіршенням можливості позивача реалізувати свої трудові здібності, прикладання зусиль для організації свого життя (проходження лікування в медичних закладах) з причини каліцтва в 1982 році та втрати професійної працездатності на 20 % належить покласти на відповідача ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1". Враховуючи надані позивачем докази обґрунтованості позову в цій частині (Акт про нещасний випадок № 3 від 5 січня 1982 року, довідки МСЕК), суд прийшов до висновку про наявність права у позивача на відшкодування моральної шкоди, як потерпілого внаслідок втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом з врахуванням врегулювання такого права на законодавчому рівні. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, суд врахує п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків (в редакції станом на 1 лютого 1995 року), роз'яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду У країни "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року (до розрахунку суми відшкодування заподіяної моральної шкоди суд застосував розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на час розгляду справи). Відповідно до глибини фізичних і душевних страждань (ступень втрати професійної працездатності позивача на 20 %, обмеження його можливостей вести активний спосіб життя, необхідність прикладання додаткових зусиль для організації свого життя), враховуючи статтю 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, принципи виваженості, розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" на користь позивача 6000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, [PERSON] в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з відповідачів Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1", Державного підприємства "Донецька вугільно-енергетична компанія" ВП "Шахтоуправління "Трудівське" пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України, ст.ст. 440, 440-1, 441, 456 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст. 12 Закону України "Про охорону праці", п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду У країни "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року,

Outcome: partial