Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що вона 27.08.2012 року уклала контракт з ДПТНЗ «Гніванський професійний ліцей ім. двічі Героя Радянського Союзу Р.Я.Малиновського» (в 2012 році - Гніванським професійним ліцеєм) про прийняття на посаду викладача спеціальних дисциплін, на якій працює на даний час згідно додаткової угоди до контракту від 27 серпня 2016 року, укладеної на строк до 27 серпня 2021 року. Укладаючи вказаний контракт, який згідно п.1.2. є особливою формою трудового договору, позивач прийняла на себе зобов`язання виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку (ст. 21 КЗпП України). Згідно п.2 Загальних положень Посадової інструкції викладача ДПТНЗ Гніванський професійний ліцей імені двічі Героя Радянського Союзу Р.Я. Малиновського, затвердженої в.о. директора ліцею [PERSON] 11 березня 2014 року, викладач призначається і звільняється з роботи директором навчального закладу. 17.02.2017 року позивач проводила урок спеціальних дисциплін у групі №19 першого курсу. Під час уроку учениця [PERSON] запізнилася на 25 хвилин. Позивач поставила їй кілька питань з домашнього завдання, однак відповіді взагалі не отримала, [PERSON] мовчала. Тому Позивачем було оцінено знання домашнього завдання учениці [PERSON] на 2 бали, та зроблено відповідну відмітку в журналі групи 19, згідно плану уроку. В зв`язку з тим, що [PERSON] не була готова до уроку, погіршила свою успішність, а також у зв`язку з її запізненням на урок на 25 хвилин позивачем було проведено з нею бесіду в присутності класного керівника групи 19, під час якої наголошено на тому, що учениці треба працювати краще, виконувати домашні завдання, що значно покращить її успішність. [PERSON] жодним чином не була виведена позивачем з рівноваги, так як позивач не підвищувала на неї голос, не била, не обзивала, не здійснювала морального чи психологічного тиску, пояснивши дитині, що така оцінка її знань на даний час обґрунтована, і для отримання кращої оцінки потрібно краще працювати над собою. Коли урок закінчився, діти пішли на перерву. Після перерви [PERSON] на наступний урок не прийшла. Після проведення наступного уроку, на якому [PERSON] та ще кілька учениць 19 групи були відсутні, на перерві позивач почала шукати учениць, і виявила їх в кабінеті психолога. Представники адміністрації відповідача почали необґрунтовано, безпідставно звинувачувати позивача в порушенні трудової дисципліни, погрожувати звільненням з роботи, вимагаючи написати письмове пояснення, в якому оговорити себе і визнати свою вину в порушенні трудової дисципліни. Позивач відмовилась оговорювати себе і давати будь-які пояснення стосовно себе, посилаючись на положення ст.63 Конституції України. Конфліктну ситуацію навколо позивача було створено саме членами адміністрації відповідача: директором закладу [PERSON], юрисконсультом [PERSON] , головою профкому [PERSON] , інспектором з кадрів [PERSON] . Під час відмови позивача від дачі пояснень члени адміністрації відповідача реагували бурхливо, викрикували погрози звільнити її з роботи за негативними мотивами, сфабрикувати кримінальну справу та посадити в тюрму, обзивали, хватали за руки, що позивач сприйняла як психологічний тиск на неї. Внаслідок вказаних дій представників адміністрації позивач, яка є інвалідом 3 групи, і хворіє на гіпертонічну хворобу, відчула себе погано. В неї почала боліти голова, розпочалось головокружіння, вона відчула шум в голові, вухах, оніміння рук, загальну слабкість, погіршення зору, і зрозуміла, що внаслідок дій представників адміністрації відповідача в неї розпочався приступ гіпертонічної хвороби, тому звернулась до Вінницької міської клінічної лікарні за допомогою, куди й була того ж дня госпіталізована. Лікування хвороби позивача, спричиненої конфліктом з працівниками адміністрації відповідача тривало із 17 лютого 2017 року до 14 березня 2017 року. 14 березня 2017 року позивач вийшла на роботу. Того ж дня в приміщенні ліцею юрисконсульт ліцею [PERSON] почав обзивати позивача, хватати її за руки та плечі, звертаючись на "ти", називаючи «дорогая моя», погрожуючи звільненням з роботи за негативними мотивами, вимагаючи поставити підписи в якихось незрозумілих їй документах, що позивач сприйняла як тиск на неї з боку адміністрації відповідача. Посилаючись на те, що вона не допускала порушень трудової дисципліни, і притягувати її до дисциплінарної відповідальності немає підстав, і будь-яке притягнення її до дисциплінарної відповідальності є протиправним, позивач відмовилась ставити свій підпис під буд-якими документами , і давати будь-які пояснення. Під час даного конфлікту, який спричинив своїми діями [PERSON] та інші працівники адміністрації відповідача, позивач знову відчула, що дії працівників адміністрації відповідача спричинили у неї новий приступ гіпертонічної хвороби, і викликала «швидку допомогу» прямо в ліцей. Каретою швидкої допомоги позивач була госпіталізована до Гніванської міської лікарні з діагнозом «Гіпертонічна хвороба, синусова тахікардія, астено-невротичний синдром». Стаціонарне лікування тривало з 14.03.2017 року до 17.03.2017 року. 18 квітня 2017 року за вихідним № 143 адміністрацією відповідача у відповідь на заяву представника позивача було надіслано поштою витяг з наказу № 43 від 27 березня 2017 року про оголошення їй догани за неетичну поведінку та вчинення психологічного тиску відносно учениці навчальної групи № 19 [PERSON] . Даний лист було отримано 20.04.2017 року. Вважаючи притягнення її до дисциплінарної відповідальності протиправним, позивач 12 травня 2017 року звернулась із письмовою заявою до директора ДПТНЗ «Гніванський професійний ліцей ім. двічі Героя Радянського Союзу Р.Я. Малиновського», в якій просила скасувати наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Не отримавши відповіді на дану заяву, звернулась з повторною заявою аналогічного змісту 31 травня 2017 року. У відповідь на повторне звернення позивач отримала лист № 167 від 06.06.2017 року, в якому повідомлялось про те, що заява від 12.05.2017 року про скасування наказу №43 від 27 березня 2017 року розглянута та визнана такою, що не підлягає задоволенню. На чому ґрунтується таке рішення, в листі не повідомлено, однак роз`яснено право звернення у відповідні інстанції за захистом своїх прав. Що це за інстанції, в листі не вказано. 12 травня 2017 року позивач звернулась з письмовою заявою до комісії з трудових спорів відповідача, однак відповіді у встановлений термін не отримала. Звернувшись із повторною заявою аналогічного змісту 31.05.2017 року, позивач поштою отримала лист №166 від 06.06.2017 року, в якому повідомлено, що розглянути заяву про визнання протиправним наказу про накладення дисциплінарного стягнення комісія по трудових спорах відповідача не має можливості, так як відсутня печатка встановленого зразка, комісія по трудових спорах не переобиралась з 2010 року, і тому вона не має повноважень для розгляд заяв, повідомлень та прийняття відповідних рішень, а також роз`яснено право звернення до суду в порядку ст.232 КЗпП України. Позивач сумлінно виконувала свої обов`язки, передбачені посадовою інструкцією, і трудової дисципліни не порушувала. При притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків. Описова частина вищевказаного наказу не містить визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинила позивач. Вважає, що оголошення їй догани вчинено з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень, а тому вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволеними. Просить визнати незаконним та скасувати наказ №43 від 27.03.2017 року про оголошення догани викладачу спеціальних дисциплін ДПТНЗ «Гніванський професійний ліцей ім. двічі Героя Радянського Союзу Р.Я. Малиновського» [PERSON] . Судові витрати по справі стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач. [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити. Позивач [PERSON] зазначила, що будь-яких порушень трудової дисципліни з її боку не було, а оголошення їй догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між нею та адміністрацією ДПТНЗ «Гніванський професійний ліцей ім. двічі Героя Радянського Союзу Р.Я. Малиновського». Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, вважає позовні вимоги [PERSON] незаконними і необґрунтованими, такими, що не підлягають до задоволення. За результатами службового розслідування встановлено, факт неетичної поведінки та психологічного тиску викладачем [PERSON] . З висновку службового розслідування по факту конфліктної ситуації, яка сталася на уроці з предмету «Організація виробництва та обслуговування» в групі №19 по спеціальності «Кухар. Кондитер. Офіціант» 14 лютого 2017 року, що затверджений 23.03.2017 року вбачається наступне. Зі слів учениці [PERSON] 14 лютого 2017 року викладач [PERSON] звинуватила її в тому, що вона не вчить її предмет, почала кричати на неї, у зухвалій формі та підвищеним тоном почала принижувати її гідність, поставила оцінку «2» і в грубій формі продовжила ображати ученицю, вказуючи на те, що вона не заслуговує на оцінку «10» за 1 семестр навчання. Внаслідок психологічного насилля в учениці [PERSON] стався нервовий зрив, що зафіксовано соціальним педагогом [PERSON] , медичною сестрою [PERSON] та результатом виклику швидкої медичної допомоги учениці [PERSON] , саме у відповіді на запит, згідно якої їй встановлено діагноз «вегето-судинна дистонія». [PERSON] з 17.02.2017 року по 14.03.2017 року знаходилась на лікарняному, тому строк розслідування на період її хвороби було відкладено. 14.03.2017 року [PERSON] було запропоновано в усній і письмовій формі надати пояснення, від чого остання відмовилась, що підтверджено актом про відмову та доповідною, вела себе зухвало, в істеричній формі та з підвищеним тоном звинуватила членів комісії в некомпетентності при розслідуванні, погрожувала прокуратурою, поліцією, КРУ , звинуватила юрисконсульта в розкраданні грошовий коштів ліцею тощо. Вчинений [PERSON] дисциплінарний проступок полягав неетичній поведінці та вчиненні психологічного тиску відносно учениці навчальної групи № 19 [PERSON] . Дитина [PERSON] була доведена до нервового зриву, який був зафіксований медичними працівниками швидкої медичної допомоги, Внаслідок вчинення психологічного тиску з боку вчителя [PERSON] на учня [PERSON] остання перенесла вегето-судинну дистонію, що підтверджує відповідь Жмеринської станції екстреної медичної допомоги № 84 від 21.02.2017 року. Неетична поведінка та психологічний тиск на дитину, що являються аморальним проступком, який вчинила викладач [PERSON] порушують: п. 1.4 та п. 2.2 наказу Міністерства освіти і науки України № 884 від 25.12.2006 року «Про вжиття додаткових заходів щодо профілактики та запобіганню жорстокому поводження з дітьми» в частині «Збереження фізичного, духовного, психічного здоров`я та поваги до людської гідності дитини» - «не допускати випадків фізичного і психологічного насильства, образ, недбалого і жорстокого поводження з дітьми»; ст. 10 Закону України «про охорону дитинства» - «кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності»; ст. 19 Конвенції ООН «Про права дитини» - вживати всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітницьких заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного і психологічного насильства з боку будь-якої особи; ст. 28 Конвенції ООН «Про права дитини» - «вживати всіх необхідних заходів для забезпечення шкільної дисципліни методами, що ґрунтуються на повазі до людської гідності дитини»; розділ Д, Е п. 17 Колективного договору ДТНЗ «Гніванський професійний ліцей імені двічі Героя Радянського Союзу Р. Я. Малиновського» - «педагогічні працівники повинні: додержуватись педагогічної етики, моралі, поважати гідність учня», «захищати молодь від будь-яких форм фізичного або психологічного насильства.». Вважає, що факт вчинення [PERSON] дисциплінарного проступку підтверджений зібраними у справі доказами і показами свідків, його застосування відповідає вимогам чинного законодавства України і усталеної практики його застосування. Стосовно доводів позивача про те, що вона ознайомлена з оскаржуваним наказом лише 20.04.2017 року, то це не є підставою для його скасування і матеріали справи, покази вищевказаних свідків підтверджують те, що роботодавець виконав передбачений ч. 4 ст. 149 КЗпП України обов`язок оголосити стягнення в наказі і повідомити під розпис працівникові. Як вбачається з матеріалів справи, комісією у складі юрисконсульта [PERSON], заступника голови профкому [PERSON], інспектора з кадрів [PERSON] було складено акт про відмову в ознайомленні з наказом № 43 від 27.03.2017 року «Про оголошення догани викладачу [PERSON] », в якому вказано те, що 28.03.2017 року о 13-45 год. в кабінеті 201 «Кабінет конструювання та моделювання одягу» комісія запропонувала [PERSON] викладачу спец, дисциплін ознайомитись з наказом № 43 від 27.03.2017 року «Про оголошення догани викладачу [PERSON] », [PERSON] ознайомлюватись з наказом відмовилась та швидко вийшла з кабінету». Посилання позивача на те, що за його заявою наказ отримано ним 20.04.2017 року не змінює того факту, що відповідач виконав свій обов`язок оголосити стягнення в наказі і повідомити під розпис працівникові, однак останній відмовився від ознайомлення з ним. Відповідач застосував до позивача найменш суворе дисциплінарне стягнення у формі догани враховуючи її попередню роботу, хоча за інших обставин працівник за вчинення такого аморального проступку, який призвів до розладу здоров`я дитини внаслідок вчинення на неї психологічного насилля, підлягав звільненню. Свідок [PERSON] показала суду, що вона - директор ДПТНЗ «Гніванський професійний ліцей імені двічі Героя Радянського Союзу Р.Я. Малиновського». догану викладачу [PERSON] винесено обґрунтовано за неетичну поведінку та вчинення психологічного тиску відносно учениці [PERSON] Учениця [PERSON] запізнилася на заняття до [PERSON] у зв`язку з тим, що продавала пиріжки під час виробничого навчання. Свідок [PERSON] показала, що вона була у складі комісії, створеної для проведення службового розслідування, в її присутності [PERSON] в категоричній формі відмовилася від надання письмових пояснень з приводу конфлікту, що стався із ученицею [PERSON] . Свідок [PERSON] показала суду, що вона - соціальний педагог Гніванського професійного ліцею. 14.02.2017 учениця [PERSON] перебувала у нервовому стані. Дівчина розповіла, що причиною її такого стану стало несправедливе оцінювання її знань викладачем [PERSON] , що підтвердила її подруга [PERSON] [PERSON] . Стан [PERSON] погіршився і вона викликала класного керівника [PERSON]. Свідок [PERSON] показала, що вона - заступник голови профкому, була у складі комісії, якою 14.03.2017 року складено акт про відмову дачі [PERSON] в письмових пояснень. Свідок [PERSON] - медична сестра навчального закладу дала суду показання, відповідно до яких 14.02.2017 р. до медпункту звернулася [PERSON] в супроводі класного керівника [PERSON]. Дівчина скаржилася на задишку, тремтіння кінцівок, потемніння в очах. Стан її не покращувався, була викликана швидка допомога, відповідно до заключення якої у [PERSON] був нервовий зрив, тому її було направлено до кімнати заспокоїтися та відпочити. Експерт Роль А.В. показала, що вона судовий експерт Вінницького НДЕКЦ. Нею виконувалася судова психологічна експертиза у даній справі. Перша частина дослідження проводиться на основі матеріалів справи, в подальшому особа викладає безпосередньо експерту суть її страждань. Основна задача експерта - вивчити саму ситуацію, констатувати психо-травмуючі події, їх вплив на особу, а не встановити точний час, дату. [PERSON] експерту було представлено необхідні документи. Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Частина 5 статті 55 Конституції України гарантує кожному право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. У відповідності до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Тлумачення поняття "охоронюваного законом інтересу" викладене у рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року у справі №1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України, щодо офіційного тлумачення поняття" охоронюваний законом інтерес". У зазначеному рішенні Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та (або) нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України і законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України (№2)" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Частиною 3 ст.12, ст.ст.76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змоги дійти до висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Судом встановлено, що 27.08.2012 року укладено контракт між Гніванським професійним ліцеєм та [PERSON] , про прийняття позивачки на посаду викладача спеціальних дисциплін на строк з 27.08.2012 по 27.08.2013 (а.с.22-23 т.1). Додатковою угодою до контракту від 27 серпня 2016 року (а.с.24 т.1) ДПТНЗ «Гніванський професійний ліцей імені двічі Героя Радянського Союзу Р.Я.Малиновського» термін перебування на посаді викладача [PERSON] продовжено до 27 серпня 2021 року. Згідно п.1.2. вказаного контракту він є особливою формою трудового договору, при укладенні якого позивач прийняла на себе зобов`язання виконувати роботу, визначену цією угодою. Обов`язки, визначені посадовою інструкцією викладача, затвердженою в.о. директора ліцею 11 березня 2014 року, з якою [PERSON] ознайомилася 11.03.2014 р., розділом «Завдання і обов`язки», позивачка виконувала, що не оспорюється відповідачем. Згідно наказу №22 від 14.02.2017 в ДПТНЗ "Гніванський професійний ліцей імені двічі Героя Радянського Союзу Р.Я. Малиновського" проводилося службове розслідування по факту конфліктної ситуації, яка виникла 14.02.2017 між [PERSON] та ученицею групи №19 [PERSON] , за результатами якого директором закладу 23.03.2017 р. затверджено висновок (а.с.72-75 т.1), складений юрисконсультом навчального закладу, відповідно до якого: 1. Службове розслідування конфліктної ситуації між викладачем [PERSON] та ученицею групи №19 [PERSON] вважати закінченим, а сам факт неетичної поведінки та психологічного насильства викладачем [PERSON] відносно [PERSON] є підтвердженим; 2. Зухвала поведінка викладача [PERSON] викликала негативний резонанс та несхвальну думку трудового колективу ДПТНЗ "Гніванський професійний ліцей імені двічі Героя Радянського Союзу Р.Я.Малиновського" . 3. В цілях недопущення подібних випадків, профілактики правопорушень та покращення морально-психологічного клімату в колективі пропоную притягнути викладача [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Наказом ДПТНЗ "Гніванський професійний ліцей імені двічі Героя Радянського Союзу Р.Я. Малиновського" №43 від 27 березня 2017 року викладачу [PERSON] оголошено догану (а.с.76 т.1) за неетичну поведінку та вчинення психологічного тиску відносно учениці навчальної групи №19 [PERSON] . Висновок аргументовано зокрема тим, що у [PERSON] своєю зухвалою поведінкою (не зазначено, у чому така поведінка виразилась) порушила вимоги п.1,4 та п.2.2. Наказу МІНІСТЕРСТВА ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ від 25 грудня 2006 року N844 "Про вжиття додаткових заходів щодо профілактики та запобігання жорстокому поводженню з дітьми". Суд вважає, що посилання позивача на п.1.4., п.2.2 Наказу МІНІСТЕРСТВА ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ від 25 грудня 2006 року N844 "Про вжиття додаткових заходів щодо профілактики та запобігання жорстокому поводженню з дітьми у висновку, що був підставою для винесення наказу про оголошення позивачу догани є безпідставним, оскільки відповідно до п.1.4. Наказу МІНІСТЕРСТВА ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ від 25 грудня 2006 року N844 "Про вжиття додаткових заходів щодо профілактики та запобігання жорстокому поводженню з дітьми" зобов`язано спільно з управліннями юстиції провести цикл семінарів-нарад з питань застосування в навчальних закладах Закону України "Про охорону дитинства", Конвенції ООН про права дитини, законодавства України в галузі освіти в частині збереження фізичного, духовного, психічного здоров`я та поваги до людської гідності дитини та інших нормативно-правових актів щодо запобігання насильства над дітьми; а відповідно п.2.2 вказаного Наказу наказано керівникам навчальних закладів не допускати випадків фізичного і психологічного насильства, образ, недбалого і жорстокого поводження з дітьми, експлуатації, включаючи сексуальні домагання, у т. ч. з боку батьків або осіб, які їх замінюють; втягнення у злочинну діяльність, залучення до вживання алкоголю, наркотичних засобів і психотропних речовин та до екстремістських релігійних психокультурних угрупувань та течій; використання дітей для створення та розповсюдження порнографічних матеріалів, примушення до проституції, жебрацтва, бродяжництва, втягнення у азартні ігри тощо. Крім того, відповідно до висновку: " [PERSON] у зухвалій манері спілкування та підвищеним тоном почала принижувати гідність учениці [PERSON] Поставила останній двійку і в грубій формі продовжувала ображати ученицю вказуючи на те, що учениця не заслуговує на оцінку 10 балів за І семестр навчання. Продовжуючи вести себе не так, як подобає етикет вчителя, [PERSON] послала учня за класним керівником групи №19 [PERSON] . Класний керівник [PERSON] , прийшовши в клас, почала разом із [PERSON] сварити [PERSON] , принижуючи її гідність. Після такого психологічного насильства в учениці [PERSON] стався нервовий зрив, їй стало погано. При допомозі учениці [PERSON] [PERSON] добралась до гуртожитку, де її стан здоров`я ще погіршився. В такому стані її застала соціальний педагог [PERSON] , яка після з`ясування причин такого стану учениці [PERSON] викликала класного керівника [PERSON] і разом доставили ученицю в медичний пункт ліцею. Медична сестра [PERSON] надала першу невідкладну медичну допомогу та терміново викликала карету швидкої медичної допомоги. Однак класний керівник [PERSON] заперечувала щодо виклику швидкої медичної допомоги, мотивуючи, що із [PERSON] нічого не сталося, що остання прикидається, що їй погано. Також під час службового розслідування [PERSON] в категоричній формі відмовилась надавати письмове пояснення про ситуацію, яка склалась; про що складений відповідний акт (акт додається). Вона підтримує поведінку [PERSON] і не вбачає в цьому нічого трагічного та цинічного, заявляючи, що нічого страшного нема в тому, що поставили [PERSON] двійку і, що [PERSON] в цій ситуації діяла як педагог правильно, а винна в цьому випадку сама учениця". Суд вважає, що посилання відповідача на заниження позивачкою оцінки учениці [PERSON] є безпідставними, оскільки оцінювання знань учениці іншими фахівцями не проводилося. Крім того, необхідною умовою для накладення стягнення є така ознака порушення трудової дисципліни як вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем (форма вини при цьому значення не має). Порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Вина як одна з ознак порушення трудової дисципліни є цілковито необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. В законодавстві про працю не розкривається зміст категорії вини, не визначаються види. У відповідних випадках орган, що розглядає трудовий спір, має застосовувати за аналогією норми інших галузей вітчизняного права. Відповідно до обов`язків позивача, визначених посадовою інструкцією викладача, визначено зобов`язання здійснювати навчання і виховання учнів з урахуванням специфіки навчальної дисципліни, вимагати від учнів виконання навчальних програм і контролювати знання, умінні та навички, а також проводити навчальні заняття в закріпленому за ним кабінеті згідно із розподілом навчального навантаження, використовувати різноманітні прийоми, методи й засоби навчання, забезпечувати під час занять відповідний порядок і дисципліну, формувати в учнів загальну культуру, готувати їх до застосування отриманих знань, у практичній діяльності, організовувати і контролювати їх самостійну роботу, створювати безпечні умови для навчання учнів, вести в установленому порядку навчальну документацію, здійснювати поточний контроль за відвідуванням і успішністю учнів. Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, аби факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків. Однак описова частина наказу від 27.03.2017 р. не містить визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинила [PERSON] .. Відповідач обмежився лише загальним посиланням на неетичну поведінку та вчинення психологічного тиску відносно учениці [PERSON] . Крім того, згідно ст.149 КЗпП України, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку в триденний строк (п.31 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців), що, враховуючи мету накладення дисциплінарного стягнення, особливо важливо. Фактично Позивач ознайомлена з наказом лише 20.04.2017 року, тобто з пропуском вищевказаного строку, що в свою чергу, свідчить про порушення порядку застосування дисциплінарного стягнення. Відтак суд вважає, що відповідачем не надано переконливих, достатніх доказів, які б свідчили про чіткі і узгоджені між собою висновки, неспростовані презумпції щодо неетичної поведінки [PERSON] та психологічного насильства викладачем відносно [PERSON] . Будь-яких доказів порушення позивачем трудової дисципліни відповідачем надано не було. Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи №71 від 16.10.2018 (а.с.162-170 т.1) ситуація, що досліджується за справою, є психотравмуючою для [PERSON] , якій завдано страждання (моральну шкоду). При чому питання про стягнення моральної шкоди з відповідача позивачкою не ставилося. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 640 грн судового збору (належних доказів про інші витрати суду не надано), а судові витрати відповідача стягненню з позивача не підлягають.

Outcome: approved