Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У червні 2014 року заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що за рішенням Іванівської сільської ради було розроблено проект землеустрою щодо зміни меж с.Количівка, а також були затверджені зміни до генерального плану с.Количівка та детальний план території перспективного розвитку с.Количівка. Проте, наказом Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 15.01.2014 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Іванівської сільської ради Чернігівського району орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього наказу було розроблено проект землеустрою, який був затверджений наказом Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 19.02.2014 року. В подальшому 03.03.2014 року було зареєстровано право власності [PERSON] на цю земельну ділянку. Однак, згідно зміненого генерального плану с.Количівка, ця земельна ділянка відноситься до території житлової садибної та блокованої забудови с.Количівка та підлягає включенню в межі зазначеного населеного пункту. Таким чином при передачі у власність земельної ділянки [PERSON] не було враховано, що її місце розташування не відповідає вимогам містобудівної документації. Також проект землеустрою не погоджувався з Іванівською сільською радою як суміжним землекористувачем. Тому заступник прокурора просить визнати недійсними зазначені накази та свідоцтво про право власності, а також скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку. До початку розгляду справи по суті прокурор збільшила позовні вимоги та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки укладений між [PERSON] та [PERSON] 04.06.2014 року та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, оскільки цей договір є похідним. В судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та додала, що на даний час проект землеустрою щодо зміни меж села Количівка затверджений Чернігівською районною радою. Представник третьої особи Іванівської сільської ради в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Додав, що питання розширення меж села Количівка вирішувалося з 2009 року, представникам Головного управління Держземагентства в Чернігівській області було відомо про проект землеустрою щодо зміни меж села Количівка. Також на місці, де знаходиться земельна ділянка [PERSON], генеральним планом с.Количівка запланована забудова ділянок розміром по 0.10 га і у сільській раді вже є черга жителів села на отримання цих земельних ділянок. Представник Головного управління Держземагентства у Чернігівській області проти позову заперечив та зазначив, що на час видачі оспорюваних наказів, земельна ділянка [PERSON] перебувала у державній власності і повноваження розпорядження цією землею належали Головному управлінню Держземагентства у Чернігівській області. На той час проект землеустрою щодо розширення меж с.Количівка не був затверджений Чернігівською районною радою, а тому межі села не були розширені і ця земельна ділянка знаходилася за межами села. Жодних підстав відмовляти [PERSON] у наданні їй у власність цієї земельної ділянки не було. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила та зазначила, що земельна ділянка [PERSON] отримана законно, а в подальшому вона її продала на що мала повне право. Підстави недійсності договору купівлі-продажу відсутні. Третя особа Чернігівське районне управління юстиції у Чернігівській області надало заяву про розгляд справи без їх участі. Заслухавши сторони, свідка та дослідивши докази у справі суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Згідно з рішенням Іванівської сільської ради від 13.04.2009 року було вирішено замовити землевпорядні роботи по розробці проекту землеустрою щодо зміни межі населеного пункту с.Количівка. Рішенням Іванівської сільської ради від 14.12.2012 року до цього рішення були внесені зміни яким визначено збільшення площі села Количівка орієнтовно на 119 га. 27.02.2013 року рішенням Іванівської сільської ради вирішено внести зміни до генерального плану с.Количівка та розробити детальний план території перспективного розвитку с.Количівка. Цього ж дня рішенням Іванівської сільської ради погоджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) межі с.Количівка, виготовлений ПП "Аксіома". Рішенням Іванівської сільської ради від 18.11.2013 року були затверджені зміни до генерального плану с.Количівка та детальний план території перспективного розвитку с.Количівка на 91,162 га. В подальшому рішенням Чернігівської районної ради від 25.04.2014 року було затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) межі с.Количівка. В цей же час, 09.12.2014 року [PERSON] звернулася до начальника Головного управління Держземагентства у Чернігівській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га із земель запасу на території Іванівської сільської ради. Наказом Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 15.01.2014 року такий дозвіл [PERSON] було надано. Як вбачається з акту №106 перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 14.05.2014 року, в подальшому наказом Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 19.02.2014 року проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки було затверджено та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га ріллі для ведення особистого селянського господарства. В цьому ж акті зазначається, що цю земельну ділянку надано за рахунок земель, які згідно Генерального плану с.Количівка та детального плану території перспективного розвитку с.Количівка відносяться до території житлової садибної та блокованої забудови с.Количівка та підлягають включенню в межі населеного пункта. В подальшому [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку від 07.03.2014 року та зареєструвала його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Як видно з викладеного, на час видачі наказу Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 15.01.2014 року про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, зміни до генерального плану с.Количівка та детальний план території перспективного розвитку с.Количівка вже були затверджені рішенням Іванівської сільської ради від 23.11.2013 року. До того ж на цей час Іванівською сільською радою вже було погоджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) межі с.Количівка, який відповідно до ст.25 Закону України "Про землеустрій" також є одним із видів документації із землеустрою. І хоча на той час цей проект ще не був затверджений рішенням Чернігівської районної ради, що відповідно до ст.174 Земельного кодексу України є рішенням про зімну меж села, ці документи повинні були враховуватися Головним управлінням Держземагентства в Чернігівській області. Відповідно до ст.71 "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження. Органи виконавчої влади, їх посадові особи не мають права втручатися в законну діяльність органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а також вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, крім випадків виконання делегованих їм радами повноважень, та в інших випадках, передбачених законом. Тобто в даному випадку, Головне управління Держземагентства в Чернігівській області, будучи державним органом, фактично втрутилося в законну діяльність органів місцевого самоврядування Іванівської сільської ради та Чернігівської районної ради до виключної компетенції яких відноситься вирішення питання про зміну меж села Количівка. Оскаржувані накази Головне управління Держземагентства в Чернігівській області суперечать змінам до генерального плану с.Количівка та детальному плану території перспективного розвитку с.Количівка, які були розроблені та затверджені до цих наказів, що позбавляє Іванівську сільську раду в повному обсязі реалізувати свої права щодо отримання в комунальну власність земельної ділянки, яка була передана у власність [PERSON] До того ж проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON] всупереч вимог ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.198 Земельного кодексу України, ст.50 Закону України "Про землеустрій" не був погоджений з Іванівською сільською радою, що також призвело до неможливості реалізувати нею свої повноваження у сфері регулювання земельних відносин. Таким чином суд приходить до висновку про надання [PERSON] земельної ділянки з порушенням вимог ст.118 Земельного кодексу України, що тягне за собою визнання недійсними оскаржуваних наказів та свідоцтва про право власності на зазначену земельну ділянку, а також скасування рішення про державну реєстрацію. Відповідно до приписів ст.210 Земельного кодексу України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу визнаються недійсними за рішенням суду. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Виходячи зі змісту частини першої статті 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Так, як зазначав прокурор, відповідачка набула право власності на земельну ділянку незаконно, адже та була надана їй у власність з порушенням положень ст.ст. 118, 198 Земельного кодексу України, ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування" та ст.50 Закону України "Про землеустрій". Фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з державної власності у приватну та повернення до території населеного пункту територіальної громади землі, яка вибула з її користування і розпорядження незаконно. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення). Таким чином, враховуючи те, що вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, який укладений між [PERSON] та [PERSON], є похідною від вимоги про визнання недійсним наказу Головного управління Держземагенства області від 19.02.2014 року, на підставі якого [PERSON] отримала у власність земельну ділянку, то доповнені позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь держави у рівних частках. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved