Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

25.05.2015 р. (як вбачається із відбитка штемпеля установи звязку на конверті поштового відправлення) Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилався на те, що 24.07.2008 р. відповідач [PERSON] та Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" уклали договір № 11375900000, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 23030,00 дол. США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 24.07.2015 р. Виконання вказаного зобов'язання [PERSON] перед позивачем було забезпечено порукою [PERSON], про що 24.07.2008 р. було укладено договір поруки № 219467. У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 06.05.2015 відповідачі мають заборгованість перед позивачем у сумі 5784,99 дол. США. в т.ч.: 1203,50 дол. США - заборгованість за кредитом, 3896,05 дол. США заборгованість за кредитом прострочена, 685,29 дол. США заборгованість по процентах прострочена, 11512,67 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності, 1678,38 грн заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.07.2015 року позов було задоволено повністю. 13.11.2015 р. до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, за результатами розгляду якої ухвалою суду від 08.12.2015 року заяву задоволено, заочне рішення від 28.07.2015 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку. У судове засідання представник позивача не зявився. Суду позивачем надано суду заяву, у якій зазначено, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.136). Відповідачі у судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомили, подали письмові заперечення на позовну, у яких просили відмовити у задоволенні позову повністю, у звязку із тим, що після 20.07.2014 р. платежі за кредитним договоро відповідачами не здійснювалися, спток предявлення позивачем вимог до поручителя сплинув, а відповідачі тяжко хворіють. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, позову слід задовольнити частково, враховуючи наступне: Суд встановив, що між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли правовідносини з договору позики, оскільки 24.07.2008 р. останній та Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" уклали кредитний договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11375900000, згідно якого Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 23030,00 дол. США з умовами повернення відсотків за його користування у розмірі 13 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у кредитному договорі строки. Виконання вказаного зобов'язання [PERSON] перед позивачем було забезпечено порукою [PERSON], про що 24.07.2008 було укладено договір поруки № 219467. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 р. були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало : Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». На адресу відповідачів позивачем були направлені вимоги №№ 30-11/21712, 30-11/21712 від 28.01.2015 р. про погашення простроченої заборгованості, а у випадку не виконання вимог про погашення простроченої заборгованості про дострокове повернення кредиту, які відповідачами отримано 02.02.2015 р. (а.с.55-60,64, 65). Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконаня або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 ст.546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за Кредитним договоромпро надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11375900000, позивач та відповідач [PERSON] уклали Договір поруки № 24.07.2008 р., за яким відповідач 2 зобовязався відповідати перед позивачем за невиконання відповідачем 1 усіх його зобов'язань перед позивачем, що виникли з кредитного договору в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с.15-17). Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкції, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою, або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. При ухваленні постанови Верховного Суду України у справі № 6-53цс15 від 17.09.2014 р. Верховний Суд України виклав правову позицію в якій зазначено, що : «Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом\~шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід\~розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений,\~припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя». Зазначена правова позиція також підтверджена і постановою Верховного Суду України у справі № 6-6цс14 від 17.09.2014р Верховний Суд України, в якій зазначено, що: «Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право». Позивачем надано вимогу від 28.01.2015 р. до [PERSON] про погашення простроченої заборгованості № 30-11/21711, які відповідачем отримано 02.02.2015 р. (а.с.59-60,63). Позивач звернувся до суду із вимогами до поручителя 26.05.2015 р.(а.с.80). Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених в п. 12 Постанови №5 від\~\~30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533\~ЦК. \~\~Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем 06.05.2015 р. було сплачено судовий збір у сумі 1354, 46 грн. за подання позову.

Outcome: partial