Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом (уточненим 29.08.2018р.) до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 38830 грн. 00 коп., пені 1397 грн. 88 коп., 3% річних - 1148 грн. 94 коп., а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 22 березня 2016 року між ним та ПАТ «СК «Інгосстрах» укладено договір добровільного комплексного страхування №SUS1NBR-162M709. Згідно з укладеним договором було застраховано домоволодіння по [ADDRESS] . 12 червня 2016 року у застрахованому домоволодінні сталася пожежа, у зв`язку з чим заподіяні збитки. Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак у задоволенні вимог йому було відмовлено. Таку відмову позивач вважає неправомірною та безпідставною, а тому звернувся до суду з даним позовом. Також зауважив, що неправомірною відмовою страхової компанії йому завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 5000 грн. В свою чергу, відповідач надав до суду заперечення проти позову, в яких, крім іншого, зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими. Не вважає пожежу, що сталася 12.06.2016р. у будинку страховим випадком, зокрема тому, що пожежа сталася внаслідок необережного поводження з вогнем невстановленої особи, а, на думку відповідача, договір страхування такого страхового випадку не передбачає. Крім того, відповідач зазначає, що особа, яка начебто знищила або пошкодила майно шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, до теперішнього часу не встановлена, тобто не виключається той факт, що третьої особи як такої не існує, а будинок міг бути підпалений внаслідок необережного поводження з вогнем самим позивачем. Відповідач акцентує увагу суду на відсутність вироку суду щодо такої особи, що свідчить про те, що факт протиправності дій третіх осіб не є доведеним, що є обов`язковим для здійснення страхового відшкодування. На думку відповідача, розмір страхового відшкодування у даному випадку не може перевищувати 38830 грн., оскільки саме така вартість будинку позивача та саме така сума відповідає розміру прямого збитку. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що відшкодування моральної шкоди не передбачене умовами договору страхування, укладеного між сторонами. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просила задовольнити позов. В судове засідання, належним чином повідомлений представник відповідача, не з`явився, виклавши позицію у письмових запереченнях проти позову. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надав. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, обставини та факти, якими обгрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 березня 2016 року між [PERSON] (Страхувальник) та ПАТ«СК «Інгосстрах» (Страховик) укладено договір добровільного комплексного страхування №SUS1NBR-162M709 (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном - будинком [ADDRESS] , а також з відшкодуванням Страхувальником заподіяної ним шкоди фізичній особі або її майну /а.с. 9/. Стаття 979 ЦК України передбачає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з вказаною угодою Страховик зобов`язався у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування Страхувальнику або Вигодонабувачеві, в свою чергу, Страхувальник зобов`язався своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови Договору, Умов страхування і Правил страхування (п. 4.2 Договору). Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов Договору своєчасно та в обумовленому розмірі сплачував страхові платежі /а.с. 14-20/. Жодних заперечень з цього приводу відповідач під час розгляду справи не висловив та підтвердив факт укладення цього Договору у запереченнях проти позову. Відповідно до п. 6.1 Договору страховим випадком згідно з цим Договором і Правилами страхування є, зокрема, дія вогню, вибуху, який призвів до пожежі (п.п. 4.1.1 і 4.1.2 Правил добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ (Правила №2), а також протиправні дії третіх осіб, інший сторонній вплив (п.п. 4.1.3, 4.1.4 Правил Правил добровільного страхування майна (Правила № 1). При цьому, Вигодонабувачем за вказаними ризиками визначено саме позивача (п.3.1 Договору). Згідно з п. 8.1.1, 8.1.2 страхова сума в частині страхування нерухомого майна і внутрішнього оздоблення будинку становить 25000 грн. і 50000 грн. відповідно, тобто загалом 75000 грн. Пунктом 7 Договору передбачено, що строк його дії становить 12 місяців з 23.03.2016 року по 22.03.2017 року включно (але не більш ніж сплачуємий період). З довідки № 574 від 17.06.2016р., виданої Шосткинським міськрайонним відділом управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області вбачається, що 12.06.2016р. у будинку [ADDRESS] в період дії Договору виникла пожежа. Внаслідок пожежі було знищено дах будинку, двері та веранду. Причина пожежі: необережне поводження з вогнем невстановленої особи /а.с.11/. Вказані обставини підтверджуються також актом про пожежу /а.с.50/. 20.09.2016р. за заявою позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 194 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 12016200110001302 /а.с.12/. Відповідно до ст. 990 ЦК України, ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. 13.06.2016р. в межах строку, визначеного п.п. 3.1 «в» п. 3 Умов страхування до Договору, позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, проте, як вбачається зі страхового акту № Z165DPB70000BM, складеного відповідачем 29 липня 2016 року /а.с. 45/, у такій виплаті [PERSON] було відмовлено з посиланням на п. 4.2. Умов страхування до Договору, тобто у зв`язку з відсутністю підтвердження відповідними компетентними органами факту настання страхового випадку. Крім того, зазначено про необхідність надання фотокарток пошкодженого майна, довідки правоохоронних органів, які підтверджують факт вчинення третіми особами протиправних або навмисних дій у відношенні застрахованого майна, довідки МНС (у разі пожежі), переліку знищеного майна із зазначенням вартості, кошторису на відновлення, та інших документів, передбачених у п. 3.2, 3.2 Умов страхування до Договору. З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2016р., зібравши необхідні документи, позивач знову звернувся до відповідача, однак, як вбачається зі страхового акту № Z1672PB700002Е, складеного відповідачем 02 вересня 2016 року /а.с. 46/, у виплаті страхового відшкодування позивачу відмовлено вже з посиланням на інші положення Умов страхування до Договору, а саме: на п.п. 10, 16 п. 4.3 Умов страхування до Договору. Так, відповідно до цих положень Умов страхування до Договору до страхових випадків не відноситься та страхові виплати не здійснюються за збитками, які виникли внаслідок: невиконання Страхувальником у повному обсязі вимог законодавчих актів, правил, норм, які регламентують збереження, ремонт й експлуатацію майна, що підтверджено документами компетентних органів; порушення Страхувальником правил та норм, передбачених п.п. 1.2.4 та 1.2.5 цих Умов і чинним законодавством України. В свою чергу, підпунктами 1.2.4 та 1.2.5 Умов страхування до Договору передбачено, що Страхувальник зобов`язаний, крім іншого, дотримуватись інструкцій, правил, і норм експлуатації і обслуговування застрахованого майна, а також використовувати його тільки за прямим призначенням та забезпечити експлуатацію, своєчасність ремонтів і збереження застрахованого майна відповідно до чинного законодавства України. Представити Страховику можливість проводити огляд і обслідування застрахованого майна, розслідування у відношенні причин і розміру збитків. Зважаючи на позиції сторін, слід, передусім, дослідити питання можливості віднесення пожежі, яка мала місце 12.06.2016р., до страхового випадку, передбаченого Договором, та зважаючи на підстави відмови у виплаті страхового відшкодування, наведені в останньому страховому акті, перевірити їх наявність зібраними у справі доказами. Як було зазначено вище, будинок [ADDRESS] знищений внаслідок пожежі, яка виникла через необережне поводження з вогнем невстановленої особи. Дані обставини під час розгляду справи жодною із сторін не спростовувалися. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. В свою чергу, як було зазначено вище за умовами п. 6.1 Договору страховим випадком згідно з цим Договором і Правилами страхування визнаються, зокрема, дія вогню, вибуху, який призвів до пожежі (п.п. 4.1.1 і 4.1.2 Правил добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ (Правила №2). Відповідно до п. 4.1.1 Правил добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ (Правила №2) страховими ризиками за цими правилами визнаються ризики знищення (втрати) або пошкодження майна, зокрема, внаслідок дії вогню: пожежі, включаючи займання підключеної до мережі електропостачання побутової та електронної техніки внаслідок короткого замикання / перенапруги електричного кабелю, що живить цю техніку, і в свою чергу є наслідком пошкодження систем (мереж) електропостачання, опалювальної, водопровідної, каналізаційної та протипожежної систем; задимлення продуктами горіння в результаті пожежі або тління, а також дії гарячих газів, високої температури, якщо це передбачено договором страхування; влучення блискавки. Під ризиком "пожежа" розуміється ймовірність виникнення збитку внаслідок знищення або пошкодження застрахованого майна вогнем, здатним самостійно поширюватися за межами місць, спеціально призначених для його розведення та підтримання, а також внаслідок знищення або пошкодження затрахованого майна продуктами згоряння та заходами пожежогасіння, які вживаються з метою запобігання подальшому розповсюдженню вогню /а.с.138/. При цьому, Правила добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ (Правила №2) у п. 4.1.2 окремо надають визначення такому страховому ризику як "вибух, який призвів до пожежі", тобто Правилами № 2 відрізняється ризик "дії вогню" від ризику "вибух, який призвів до пожежі". Таким чином суд доходить висновку, що знищення і пошкодження майна, внаслідок дії вогню, а саме пожежі, яка мала місце 12.06.2016р., є страховим випадком з урахуванням визначень пункту 4.1.1 Правил добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ (Правила №2), а доводи відповідача в цій частині грунтуються на помилковому тлумаченні цих положень з підміною визначення "пожежі", наведеного у Правилах, її причиною "необережне поводження з вогнем невстановленої особи". Згідно з ч. 3 ст.12, ст.ст.76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У цьому контексті, зважаючи на підстави відмови Страховика у здійсненні страхового відшкодування, слід зазначити, що факт вчинення будь-яких протиправних дій [PERSON] не встановлений. Належних і допустимих доказів протиправності дій позивача, порушення ним норм та правил експлуатації і обслуговування застрахованого майна, причинно-наслідковий зв`язок між, як вважає відповідач, протиправними діями Страхувальника та виникненням пожежі, відповідач суду не надав та в матеріалах справи такі відсутні. Не встановлено також факту перешкоджання Страхувальником у проведенні Страховиком власного розслідування у відношенні причин і розміру збитків. Наявності інших підстав для відмови Страховика у здійсненні страхового відшкодування, передбачених ст. 26 Закону України "Про страхування", або ж умовами укладеного між сторонами Договору відповідачем з дотриманням наведених приписів ст.ст.76, 77, 81 ЦПК України не доведено. Крім того, суд відхиляє доводи відповідача, покладені в обгрунтування його позиції про безпідставність позову з причин невстановлення особи, винної у пожежі та відсутності щодо цієї особи обвинувального вироку суду, оскільки вони суперечать пункту 3.9 Умов страхування до Договору, за змістом якого у разі пошкодження чи знищення майна внаслідок протиправних або навмисних дій третіх осіб, страхове відшкодування виплачується за умови внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення або провадження по справі про адміністративне правопорушення за фактом настання страхового випадку. При цьому, Умовами страхування до Договору не встановлена як обов`язкова умова для виплати страхового відшкодування наявність обвинувального вироку відносно винної особи або ж взагалі її встановлення в ході досудового розслідування. Більш того, зважаючи на наведені вище висновки суду про те, що в даному випадку настав страховий випадок, передбачений п.п. 6.1.5 Договору, а саме знищення майна внаслідок дії вогню, останні доводи відповідача не мають правового значення для правильного вирішення даного спору, адже настання щонайменше одного страхового випадку зумовлює виникнення у Страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування. У контексті викладеного, слід зазначити також, що висновком про результати розгляду матеріалу за фактом займання будинку по [ADDRESS] встановлено, що у даному випадку відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення. У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 6 вказаної статті, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Зобовязання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Пунктом 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України встановлено обов`язок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до п.п. 1.5.3 Умов страхування до Договору при настанні страхового випадку Страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування у строки та в порядку, передбачені розділом 3 цих Умов. Як вбачається зі змісту п.п. 3.4 Умов страхування до Договору, страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав Страхувальник внаслідок настання страхового випадку. При цьому, Страховик має здійснити виплату страхового відшкодування протягом трьох робочих днів з моменту складення страхового акту (п.п. 3.12 Умов страхування до Договору). З аналітичного звіту /а.с.61-97/, виконаного на замовлення Страховика, вбачається, що вартість житлового будинку [ADDRESS] , до настання пожежі становила 38830 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором та безпідставну відмову Страховика у страховому відшкодуванні, у зв`язку з настанням страхового випадку, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування за договором комплексного страхування майна №SUS1NBR-162M709 від 22.03.2016р. в розмірі 38830 грн. 00 коп. Така сума заявлена до стягнення позивачем в межах страхової суми та не перевищує розміру прямого збитку і відповідає вартості знищеного майна. Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Підпунктом 1.5.3 Умов страхування до Договору передбачена майнова відповідальність Страховика за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені в розмірі 0,01 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення. Враховуючи, що відповідно до наведених вище п.п. 3.12 Умов страхування до Договору Страховик мав здійснити виплату страхового відшкодування протягом трьох робочих днів з моменту складення 02.09.2016р. страхового акту, то останній день строку зі здійснення відшкодування - 07.09.2016р. Таким чином, суд вважає правомірним стягнути з відповідача на користь позивача пеню, яка в даному випадку має нараховуватись з 08.09.2016р., тобто за спливом трьох робочих днів після складання страхового акту про відмову у виплату страхового відшкодування, що за період з 08.09.2016р. по 09.06.2017р. становить 1063 грн. 94 коп. (38830,00грн. х 0,01% х 274дн./100%). Отже, вимога позивача про стягнення пені за невиплату страхового відшкодування підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 1063 грн. 94 коп. Щодо вимоги позивача про стягнення 3% річних, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, яке прострочив, у [PERSON] виникло право на застосування наслідків такого порушення, передбачених статтею 625 ЦК України. Так, три проценти річних за період з 08.09.2016р. по 09.06.2017р. становлять 874 грн. 47 коп. ((38830,00грн. х 3%/365дн. х 274дн.)/100%), а тому суд вважає за правомірне задовольнити дану вимогу позивача саме в цьому розмірі. Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн. Такі свої вимоги обгрунтовував тим, що внаслідок бездіяльності відповідача, яка виразилась у несплаті страхового відшкодування, позивач втратив спокій та душевну рівновагу, зазнав значних незручностей, оскільки втратив житло, в якому був зареєстрований та не мав коштів для його відновлення. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення даної вимоги, суд вважає за необхідне зазначити, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними, а тому у разі порушення зобов`язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). Так, між сторонами існують договірні відносини, які врегульовано спеціальним Законом України «Про страхування» та статтями 625, 992 ЦК України, які не передбачають такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі. Проте, п.п. 4.5 Умов страхування до Договору чітко встановлено, що за Договором не відшкодовуються непрямі збитки Страхувальника, зокрема, моральна шкода. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди. Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає за правомірне стягнути з відповідача на користь позивача: суму страхового відшкодування в розмірі 38830 грн. 00 коп., пеню - 1063 грн. 94 коп., 3 % річних - 874 грн. 47 коп., в іншій частині позовних слід вимог відмовити. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору Законом України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial