Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 32232,57 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору 768,40 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 8346 грн., витрат на послуги з оцінки в сумі 2000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.02.2019 о 17.00 год. по вул. Дніпровській м. Павлограда водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21213» [NUMBER] , перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки інших учасникам руху та у разі перестроювання не надав переваги транспортному "SUZUKI" [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався ліворуч (в крайній лівій полосі). В результаті чого автомобіль позивача отримав механічні ушкодження, та власнику автомобіля "SUZUKI" [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі 185/1194/19 відповідача визнано винним у вищезазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності , передбаченої ст. 124 КУпАП. Постановою Дніпровського апеляційного суду 30.05.2019 року вищезазначена постанова суду залишена без змін. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 12819 від 05.08.2019, виконаного ФОП [PERSON] вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача станом на 02.02.2019 становить 61785,56 грн, а матеріальний збиток складає 31701,83 грн. У зв`язку з тим, що страховиком обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з боку відповідача виступає ПрАТ «СК «Провідна», позивач звертався до страховика, та страхова сплатила позивачу страхову виплату в розмірі 29552,99 грн. з урахуванням зносу, та з відрахуванням ПДВ, зазначивши, що сплачена сума є максимальною у межах ліміті відповідальності. Так як, дтп відбулось та шкода була заподіяну позивачу під час виконання [PERSON] трудових обов`язків в Акціонерному товаристві "ДТЕК Дніпровські електромережі", то відповідно до ст. 1172 ЦК України відповідальність по сплаті різниці між страховим відшкодуванням та розміром фактичних збитків несе саме відповідач. На підставі викладеного позивач просить стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" майнову шкоду в розмірі 32232,57 грн. (61785,56-29552,99) та судові витрати, які складаються з судового збору 768,40 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 8346 грн., витрат на послуги з оцінки в сумі 2000 грн. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. 11.02.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву відповідно до якого вони просять відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі в зв`язку з тим, що розмір шкоди є в межах ліміту відповідальності, визначеної страховим полісом, та обов`язок його відшкодування покладається на страхову компанію, тому позивач повинен був звертатись саме до страхової, знос та думку відповідача відшкодовується лише в разі його реального доведення, здійсненим ремонтом, тобто реальні збитки, звіт № 12819 від 05.08.2019, наданий позивачем вважають недопустимим та недостатнім доказом, понесені витрати на правову допомогу вважають необґрунтованими та не підтвердженими, та завищеними, а витрати на послуги з оцінки не вважають судовими витратами. В позові просять відмовити в повному обсязі. 13.02.2020 представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач підтримує позовні вимоги, зазначає, що позов пред`явлено до належного відповідача, так як в даному випадку відповідальність по сплаті різниці між страховим відшкодуванням та розміром фактичних збитків несе саме роботодавець, а страховиком зроблена максимально можлива виплата в межах діючого законодавства, а наданий звіт № 12819 від 05.08.2019 є належним та допустимим доказом. 12.03.2020 відповідачем подано письмове заперечення відповідно до якого вони наполягають на відмові в позові в повному обсязі. Ухвалою суду від 27.07.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «СК «Провідна», місце знаходження: 01032, м. Київ, б-р. Тараса Шевченка, 37/122. Так як сторони в своїх позиціях по справі посилаються на здійснення виплати [PERSON] страхового відшкодування у сумі 24 917,20 грн., але не надають жодних доказів щодо підстави сплати зазначеної суми, докази суми встановленої шкоди, розрахунку суми виплати, її складових, ліміту страхової виплати, не заявляють відповідних клопотань про витребування доказів, суд мав сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав та виконанні обов`язків щодо доказів, тому суд вважав для з`ясування обставин справи, повного та всебічного розгляду справи необхідним зобов`язати ПрАТ «СК «Провідна», надати суду всі документи завірені належним чином щодо сплати страхового [PERSON] у розмірі 24 917,20 грн. за страховим випадком, який стався 01.02.2019 за участю [PERSON] , відповідно до полісу АК/8010361/1052/18 від 28.02.2018. 05.08.2020 представником позивача подано додаткові письмові пояснення по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, дав пояснення відповідно до позову та всіх письмових заяв по суті справи, зазначив, що страховиком зроблена максимально можлива виплата в межах діючого законодавства, машина не відремонтована, в підтвердження понесених витрат на правову допомогу ним надано всі підтверджуючі документи по договору від 18.02.2019, в акті зазначені дати коли безпосередньо які послуги надавались, акт складений 03.12.2019, а в назві акта описка дати договору замість 18.02.2019, помилково зазначено дату складення акту «03.12.2019», всі послуги надані та позивачем оплачені, в подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, дала пояснення відповідно до письмових відзиву, заперечень, в позові просила відмовити в повному обсязі, витрати на правову допомогу вважає завищеними та недоведеними. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши письмові матеріали справи, та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1\~ст. 15 ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ч. 2\~ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81,82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01.02.2019 о 17.00 год. по вул. Дніпровській м. Павлограда водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21213» [NUMBER] , перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки інших учасникам руху та у разі перестроювання не надав переваги транспортному "SUZUKI" [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався ліворуч (в крайній лівій полосі). В результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі 185/1194/19 [PERSON] визнано винним у вищезазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності , передбаченої ст. 124 КУпАП. Постановою Дніпровського апеляційного суду 30.05.2019 року вищезазначена постанова суду залишена без змін. Згідно зі\~\~ст. 82 ЦПК України\~\~обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників.\~Вирок суду\~в кримінальному\~провадженні,\~ухвала про\~закриття кримінального\~провадження і\~звільнення особи\~від кримінальної\~відповідальності або\~постанова суду\~у справі\~про адміністративне\~правопорушення,\~які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Власником автомобіля марки "SUZUKI",\~д.н.\~ [NUMBER] є позивач відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 60). В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль позивача. Власником автомобіля «ВАЗ 21213»,\~д.н.\~ [NUMBER] є Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . ДТП відбулось\~під час\~виконання [PERSON] \~трудових обов`язків\~в Акціонерному\~товаристві "ДТЕК\~Дніпровські електромережі",що встановлено рішеннями судів у справі 185/1197/19, та визнається сторонами по справі та підтверджується матеріалами справи. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України в Постанові від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Із положень\~ст. 1166 ЦК України\~вбачається, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.1\~ст.1188 ЦК України\~шкода, завдана\~\~внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно із частиною першою\~статті 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тлумачення частини 1 статті 1172\~ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Таким чином, так як [PERSON] працював в Акціонерному товаристві "ДТЕК Дніпровські електромережі" та під час виконання ним трудових обов`язків відбулось зазначене вище ДТП 01.02.2019, що визнається сторонами, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, в даному випадку - роботодавцем Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі". Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/8010361 від 28.02.2018 ПрАТ «СК «Провідна» забезпечений транспортний засіб «ВАЗ 21213», [NUMBER] , страхувальник Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі", термін дії з 01.03.2018 до 28.02.2019. Відповідно до вищеназваного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн. Розмір франшизи становить 0 гривень. Таким чином, 01.02.2019, тобто під час дії договору страхування, стався страховий випадок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Страхування як система захисту майнових інтересів фізичних, юридичних осіб та держави - необхідний елемент соціально-економічної системи суспільства. Страхування є інститутом гарантування поновлення майнових інтересів. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Згідно з п. 2 ст. 33.1 Закону учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. У системному зв`язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов`язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Відповідно до п.35.1 «Закону № 1961-IV», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до\~ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відповідно до пункту 22.1\~статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України\~передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач у встановлені законодавство строки звернувся з відповідними заявами та повідомленнями до ПрАТ «СК «Провідна». Враховуючи викладене, суд зазначає, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається в даному спорі на страховика ПрАТ «СК «Провідна», крім сум шкоди по яким у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. \~ \~ \~ \~ПрАТ «СК\~«Провідна» на підставі відповідного звернення позивача, з урахуванням звіту № 77-D/55/3 від 26.06.2019 оцінювача про вартість матеріального збитку власника ктз було встановлено розмір матеріальних збитків спричинених позивачу внаслідок ДТП 01.02.2019 в розмір 29900,63 грн. з ПДВ, та 24917,20 грн. без ПДВ, вартість відновлювального ремонту була встановлена в сумі 63483,61 грн., та позивачу було сплачено суму страхового відшкодування - 24917,20 грн., що підтверджується страховим актом № 2300256872 від 19.06.2019, платіжним дорученням № 026775 від 17.07.2019 на ім`я позивача, витягом по рахунку позивача (а.с. 35-39), в подальшому 16.08.2019 позивачу, після його звернення було доплачено страховою 4635,789 грн., що підтверджується листом від 16.08.2019 № 17-05/6068, та визнається позивачем, всього позивачу було сплачено страховою суму 29552,99 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно п. 36.2 ст. 36 зазначеного закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Як зазначає ВСУ, аналізуючи судову практику розгляду цивільних справ,\~ що виникають з договорів страхування, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. При цьому нерідко до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість (далі ПДВ). Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати.\~Судам у таких випадках слід з`ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ. Позивачем зазначено, що автомобіль не відремонтований, тому підстави для стягнення ПДВ відсутні. \~ \~ \~ \~Статтею 32 Закону\~України "Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" встановлено випадки, коли шкода не відшкодовується , а саме відповідно до цього закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: 32.7. шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. В даному випадку відповідно до звітів № 77-D/55/3 від 26.06.2019 та № 12819 від 05.08.2019 ВТВ-0. В Законі\~України "Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" \~визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до\~статті 29 цього Закону\~у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092\~(далі - Методика). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості\~\~відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). З огляду на викладене, різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля\~з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, підлягає стягненню з винної особи оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією ВСУ, викладеною в постанові від 02.12.2015 та \~постанові Великої Палати Верховного Суду № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, і в\~постанові Великої Палати № 752/16797/14-ц від 27.03.2019 року. З урахуванням викладених вище норм законодавства можливо зробити висновок, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди (в тому числі при укладенні угоди про страхове відшкодування), зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості (ВТВ), зносу та ПДВ (в разі його підтвердження) повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку. Обов`язок доведення наявності шкоди та її розміру\~закон\~покладає на позивача, а відсутність своєї вини у вчинені зазначеної шкоди покладається на відповідача. Згідно звіту страхової № 77-D/55/3 від 26.06.2019 оцінювача [PERSON] вартість відновлюваного ремонту легкового автомобіля "SUZUKI",\~д.н.\~ [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП без урахування коефіцієнту фізичного зносу з ПДВ становить 63483,61 грн, матеріальний збиток складає 29900,63 грн. з ПДВ (з урахуванням зносу 0,7), та 24917,20 грн. без ПДВ (з урахуванням зносу 0,7), ВТВ-0. Тобто знос страховою не сплачувався. Відповідно до звіту, наданого позивачем, про оцінку вартості матеріального збитку № 12819 від 05.08.2019, виконаного ФОП [PERSON] вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача без урахування\~коефіцієнту фізичного\~зносу з\~ПДВ становить 61785,56 грн, а матеріальний збиток з ПДВ (з урахуванням зносу 0,7) складає 31701,83 грн. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода у вигляді зносу без ПДВ. Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Сторони в судовому засіданні клопотання про проведення судової авто-товарознавчої експертизи не заявляли. Так як, вартість відновлюваного ремонту легкового автомобіля за звітом ФОП [PERSON] , на який посилається позивач, є меншою ніж вартість відновлюваного ремонту легкового автомобіля за звітом страхової, то суд для вирахування зносу не може виходити за межі позовних вимог, та відповідно до ст. 13 ЦПК України, здійснює розрахунок відповідно до звіту № 12819 від 05.08.2019, виконаного ФОП [PERSON] , на який посилається позивач. 61785,56 грн (вартість відновлюваного ремонту з ПДВ) -12357,11 грн (ПДВ 20%)-29552,99 грн (сума сплаченого страхового відшкодування)=19875,46 грн. Відповідно до\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 19875,46 грн. Відповідно до\~ч.\~6\~ст.\~139\~ЦПК України\~розмір витрат\~на підготовку\~експертного висновку\~на замовлення\~сторони,\~проведення експертизи,\~залучення спеціаліста,\~оплати робіт\~перекладача встановлюється\~судом на\~підставі договорів,\~рахунків та\~інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:\~1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову на відповідача. Представником позивача надано розрахунок судових витрат, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акт приймання-передачі виконаних робіт, копію квитанції про оплату правничої допомоги на суму 8346 грн., квитанцію про сплату за проведення оцінки на 2000 грн., та підтвердження сплати судового збору 768,40 грн. Тобто, стягненню з відповідача підлягають судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (62%) в розмірі 6890,93 грн=(8346+2000+768,40)*62%

Outcome: partial