Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Коломацька сільська об`єднана територіальна громада Полтавського району Полтавської області, про виділення в натурі частки із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та визнання права власності, посилаючись на те, що 06 грудня 2016 р. позивач прийняв у спадщину та оформив свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що видано витяг № 75181526 від 08.12.2016 року. Земельна ділянка державного фонду була виділена для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями у користування. З метою покращення житлово-побутових умов позивач звернувся до відповідачів із пропозицією укласти договір про поділ житлового будинку з виділенням в окрему одиницю. Але між співвласниками не було досягнуто згоди. Крім того, позивач має намір оформити земельну ділянку для обслуговування будинку у приватну власність, що на даний час за відсутності згоди всіх співвласників не можливо. Отже, порушується повноцінний зміст права власності позивача на нерухоме майно, що йому належить на праві спільної часткової власності, оскільки в даному випадку неможливо позивачу реалізувати своє право на вільне розпорядження власним майном (продати, подарувати тощо) без згоди інших співвласників та без оформленої земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. Загалом нерухоме майно, яке знаходиться у спільній частковій власності позивача та відповідачів складається з: житлового будинку "А-1,а,а1,а2,а3" загальною площею 130,4 м.кв., сараю «Б», сараю "б", навісу "б3" (тимчасовий), сараю "В", погребу "в", гаражу "Г", сараю "Д", літньої кухні "І", сараю «К» погребу "к", сараю «Л», погребу "л", душ (тимчасовий) "О", хвіртки №1-3, огорожі №4. Згідно зі ст. ст. 321, 317, 319 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Ще з 1983 року спадкодавець проживав у вищевказаному будинку із таким же розподілом часток і в такому самому складі приміщень. На даний час жодних змін в будинку та господарських будівлях не здійснено, що підтверджується технічним паспортом, територія подвір`я чітко визначена і розподілена між співвласниками. Частина житлового будинку та господарські будівлі і споруди, що пропонуються виділу існують окремо від частини інших співвласників (відповідачів). Частина житлового будинку, що належить позивачу має окремий особовий рахунок, незалежну систему опалення, є окремі господарські споруди, якими вони користуються і окреме подвір`я, що відмежоване від території подвір`я відповідачів огорожею. Фактично понад тридцять років існує відокремлене домогосподарство, що зараз належить позивачу в розмірі 1/2 частки. Згідно висновку експерта № 327 від 03.07.2021 р. складеного експертом Соць Валентиною Михайлівною (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 001739 від 04.03.2013 р.), будинок забезпечений основними інженерними комунікаціями. Архітектурно-планувальні та конструктивні рішення відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2019 "Житлові будинки. Основні положення" та ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт", відповідають діючим будівельним, санітарно-епідеміологічним та пожежним нормам і правилам для даного типу будівель. Частина будинку яка належить [PERSON] може бути виділена в натурі в окремий об`єкт права власності як житловий будинок. До складу частини, яку можливо виділити позивачу в окремий об`єкт права власності входять: частина будинку "А-1,а,а1,а2,а3" загальною площею 58,3 м. кв. у складі приміщень: тамбур III площею 2,3 м. кв., сіни 3-1 площею 9,6 м. кв., санвузол 3-2 площею 3,1 м. кв., кухня 3-3 площею 9,1 м. кв., кімната 3-4 площею 12, м.кв., кімната 3-5 площею 9,6 м. кв., кімната 3-6 площею 12,3 м. кв., а також господарські будівлі: сарай (1/2 частина) "Б", сарай "б", сарай "В", погріб "в", гараж "Г", сарай "Д", хвіртки №1,3, огорожа №4 (1/2 частина). В додатку до Висновку схематично зображено план фактичного розміщення на земельній ділянці господарських будівель, що підлягають виділу. Згідно зазначеного плану кожен із власників нерухомого майна має безперешкодний доступ до своїх будівель та споруд, має окремі входи зі сторони вулиці та відсутні зони спільного користування земельною ділянкою. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1., 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. У даному правовому статусі нерухомого майна позивач як власники своєї частки не має можливості самостійно приватизувати земельну ділянку для своєї частки будинку обслуговування будинку, не може здійснити реконструкцію без згоди інших співвласників, а також неможливо укласти договір відчуження (за відсутності зареєстрованої в ДЗК земельної ділянки для обслуговування даного будинку). Такі обмеження не дають позивачу, як власнику, в повній мірі реалізувати своє право приватної власності в сукупності всіх його складових: право володіння, користування і розпорядження майном. Саме це для позивача стало підставою для виділення власної частини нерухомого майна в окрему інвентарну одиницю в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача - адвоката Савчука О.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримав та прохав його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Коломацька сільська об`єднана територіальна громада Полтавського району Полтавської області на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, не заперечили проти задоволення позову. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріли справи, вважає що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 06 грудня 2016 р. позивач прийняв у спадщину та оформив свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що видано витяг № 75181526 від 08.12.2016 року. Земельна ділянка державного фонду була виділена для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями у користування. З метою покращення житлово-побутових умов позивач звернувся до відповідачів із пропозицією укласти договір про поділ житлового будинку з виділенням в окрему одиницю. Але між співвласниками не було досягнуто згоди. Крім того, позивач має намір оформити земельну ділянку для обслуговування будинку у приватну власність, що на даний час за відсутності згоди всіх співвласників не можливо. Отже, порушується повноцінний зміст права власності позивача на нерухоме майно, що йому належить на праві спільної часткової власності, оскільки в даному випадку неможливо позивачу реалізувати своє право на вільне розпорядження власним майном (продати, подарувати тощо) без згоди інших співвласників та без оформленої земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. Загалом нерухоме майно, яке знаходиться у спільній частковій власності позивача та відповідачів складається з: житлового будинку "А-1,а,а1,а2,а3" загальною площею 130,4 м.кв., сараю «Б», сараю "б", навісу "б3" (тимчасовий), сараю "В", погребу "в", гаражу "Г", сараю "Д", літньої кухні "І", сараю «К» погребу "к", сараю «Л», погребу "л", душ (тимчасовий) "О", хвіртки №1-3, огорожі №4. Ще з 1983 року спадкодавець проживав у вищевказаному будинку із таким же розподілом часток і в такому самому складі приміщень. На даний час жодних змін в будинку та господарських будівлях не здійснено, що підтверджується технічним паспортом, територія подвір`я чітко визначена і розподілена між співвласниками. Частина житлового будинку та господарські будівлі і споруди, що пропонуються виділу існують окремо від частини інших співвласників (відповідачів). Частина житлового будинку, що належить позивачу має окремий особовий рахунок, незалежну систему опалення, є окремі господарські споруди, якими вони користуються і окреме подвір`я, що відмежоване від території подвір`я відповідачів огорожею. Фактично понад тридцять років існує відокремлене домогосподарство, що зараз належить позивачу в розмірі 1/2 частки. Згідно висновку експерта № 327 від 03.07.2021 р. складеного експертом Соць Валентиною Михайлівною (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 001739 від 04.03.2013 р.), будинок забезпечений основними інженерними комунікаціями. Архітектурно-планувальні та конструктивні рішення відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2019 "Житлові будинки. Основні положення" та ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт", відповідають діючим будівельним, санітарно-епідеміологічним та пожежним нормам і правилам для даного типу будівель. Частина будинку яка належить [PERSON] може бути виділена в натурі в окремий об`єкт права власності як житловий будинок. До складу частини, яку можливо виділити позивачу в окремий об`єкт права власності входять: частина будинку "А-1,а,а1,а2,а3" загальною площею 58,3 м. кв. у складі приміщень: тамбур III площею 2,3 м. кв., сіни 3-1 площею 9,6 м. кв., санвузол 3-2 площею 3,1 м. кв., кухня 3-3 площею 9,1 м. кв., кімната 3-4 площею 12, м.кв., кімната 3-5 площею 9,6 м. кв., кімната 3-6 площею 12,3 м. кв., а також господарські будівлі: сарай (1/2 частина) "Б", сарай "б", сарай "В", погріб "в", гараж "Г", сарай "Д", хвіртки №1,3, огорожа №4 (1/2 частина). В додатку до Висновку схематично зображено план фактичного розміщення на земельній ділянці господарських будівель, що підлягають виділу. Згідно зазначеного плану кожен із власників нерухомого майна має безперешкодний доступ до своїх будівель та споруд, має окремі входи зі сторони вулиці та відсутні зони спільного користування земельною ділянкою. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі. доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Співвласники відмовляються від укладання нотаріально посвідченого договору про виділ у натурі частки нежитлової будівлі, що є перешкодою для реалізації права власності за власним розсудом. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1., 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності,є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289 св 18. Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у, натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. За змістом положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 2.6. глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 6 липня 2007 р. за № 774/14041, передбачено підготовку суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна. Згідно висновку експерта № 327 від 03.07.2021 р. складеного експертом Соць Валентиною Михайлівною (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 001739 від 04.03.2013 року), будинок забезпечений основними інженерними комунікаціями. Архітектурно-планувальні та конструктивні рішення відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2019 "Житлові будинки. Основні положення" та ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт", відповідають діючим будівельним, санітарно-епідеміологічним та пожежним нормам і правилам для даного типу будівель. Частина будинку яка належить [PERSON] може бути виділена в натурі в окремий об`єкт права власності як житловий будинок. За даними висновку про оціночну вартість житлового будинку ринкова вартість всього домоволодіння в [ADDRESS] становить 258 583 грн. Виходячи з загальної вартості Ѕ частка позивача у грошовому виразі складає 129291,5 грн. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved