Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому, після збільшення позовних вимог, просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE номерний знак [NUMBER], 2008 р. випуску, автомобіль марки NISSAN X-TREIL номерний знак [NUMBER], 2010 р. випуску та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію за належну частку в майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в розмірі 58151,35 грн. Відповідача [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати спільним сумісним майном подружжя холодильник "Zanussi", телевізор "Sony", телевізор "LG", телевізор монітор "LG", комп'ютер (системний блок і монітор), принтер HP1102, пилосос-аквацикл "Karcher", пральна машина "Zanussi", машина для миття посуду "Elektrolux", кондиціонер "Mitsubishi", двоконтурний котел опалювання «Юнкерс», кухонна витяжка «Піраміда», мікрохвильова піч "LG", піч для випічки хлібу "Kenwood", загальною вартістю 37480,00 грн., та стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію за ? частину зазначеного майна у розмірі 18740,00 грн. Крім того, просить визнати право спільної сумісної власності подружжя на будівельні матеріали та конструктивні елементи будинку № 12 по Загородньому в'їзду у м.Харкові та будівельні матеріали та конструктивні елементи надвірних будівель ( гаражу, огорожі, накриття та покриття прибудинкової території) та стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію за ? частину вартості будівельних матеріалів та конструктивних елементів будинку, матеріалів та конструктивних елементів надвірних будівель у сумі 54500,00 грн. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та надала пояснення відповідно до обставин, викладених в позові, зустрічні позовні вимоги не визнала та пояснила, що побутова техніка, яку [PERSON] просить визнати спільним майном подружжя, є майном, яке придбувалося членами трьох родин, які одночасно проживали в будинку, в зв'язку з чим, не може це майно визнаватися спільним майном подружжя, щодо визнання права спільної сумісної власності подружжя на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку та надвірних будівель, то, вона є тільки співвласником житлового будинку в прядку спадкування, і на час прийняття спадщини гараж, огорожа, інше обладнання двору вже були в наявності та збудовані за рахунок колишніх власників - її батьків; облаштування будинку системою водопостачання та водовідведення також здійснювалося за кошти і за ініціативою колишнього власника - її батька [PERSON] та співвласника [PERSON] Відповідач за первісним позовом позовні вимоги [PERSON] не визнав та пояснив, що автомобілі, які просить позивач визнати спільною сумісною власністю подружжя, були продані, та із загальної вартості продажу, яка становила 116302,70 грн., він передав дружині 45000 грн. Щодо своїх зустрічних позовних вимог, він їх підтримав та пояснив, що під час 22-річного перебування в шлюбі з [PERSON]. вони мешкали у її батьків за адресою: [ADDRESS], під час шлюбу право власності на будинок перейшло до дружини. Будинок на той час перебував в незадовільному стані, потребував капітального ремонту і був повністю відновлений за спільні кошти подружжя, фактично від старого будинку залишилися тільки стіни, і вартість будинку, що належить [PERSON] суттєво збільшилася за рахунок поліпшення, внаслідок трудових та грошових затрат подружжя та особисто його затрат, фактично вдвічі, в зв'язку з чим, він вважає, що будинок можливо визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, вважає, що неподільними є надвірні будівлі, збудовані під час шлюбу за спільні кошти та трудові затрати подружжя та особисто його, а саме, гараж, замощення, огорожа та накриття. При цьому, зазначив, що подружжям для виконання капітального ремонту будинку, підключення його до міського водопостачання та каналізації, виконання будівельних робіт по спорудженню зазначених ним надвірних будівель було придбано та використано будівельних матеріалів та обладнання на загальну суму 109000,00 грн. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши докази, встановив наступне. Сторони перебували у шлюбі з 12.10.1991 року до 10.10.2013 року, коли шлюб було розірвано за рішенням Московського районного суду м.Харкова. В період шлюбу сторони придбали у спільну сумісну власність автомобілі марки HYUNDAI SANTA FE (номерний знак [NUMBER]), 2008 р. випуску, NISSAN X-TREIL (знак [NUMBER]), 2010 р. випуску, які зареєстровані були за [PERSON] Вказані обставини визнаються сторонами, і відповідно до положень ст.61 ЦПК України доведенню не підлягають. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Таким чином, за відсутності домовленості між сторонами та шлюбного контракту, який би визначав інший розмір часток дружини та чоловіка, суд приходить до висновку, що як позивачу, так і відповідачу належить ? частка майна, набутого за час шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві власності на майно, можливе лише за його згодою. Під час розгляду справи встановлено, що зазначені автомобілі були продані [PERSON] і загальна сума коштів, отриманих від продажу автомобілів,становить 116302,70 грн., що також визнано сторонами, і підтверджується відповіддю на запит суду з ДАІ та доданими до відповіді довідками-рахунками, заявами про перереєстрацію транспортних засобів, квитанціями, обліковими картками, тощо (а.с.36). [PERSON] погоджується на виплату їй компенсації вартості своєї частки в спільному сумісному майні і просить стягнути її з відповідача на її користь, що відповідає вищезазначеним положенням закону. Відповідач по первісному позову [PERSON] визнає, що дружина має право на таку частку, про що і зазначив у зустрічній позовній заяві, але зазначає, що він виплатив 45000 грн. компенсації дружині, але ніяких доказів на підтвердження такої виплати суду не надав. Відповідно до вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом доведені в повному обсязі, а заперечення відповідача не підтверджені доказами, в зв'язку з чим, первісний позов підлягає задоволенню. Щодо вимог [PERSON] за зустрічною позовною заявою, то суд вважає, що у позові слід відмовити за його недоведеністю. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебуваючи у шлюбі, проживали у житловому будинку № 12 по Завгородньому в'їзду у м.Харкові, що належав на праві власності батькам [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального будинку на праві особистої власності. Після смерті [PERSON] 04.04.2002 р. спадкоємницею належного йому майна стала його дочка [PERSON], яка успадкувала 2/3 частини житлового будинку, в той час як його дружина [PERSON] від своєї долі у спадщині відмовилася на користь [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим 11.02.2003 р. нотаріусом 11-ї ХДНК за р.№7-163 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Власником 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] є [PERSON], племінник [PERSON]. Житловий будинок складається з основного житлового будинку літ. А-1 та житлових добудов літ. А1-1 та літ. А2-1 і фактично в будинку є дві ізольовані квартири № 1 та № 2, що вбачається із технічного паспорту на житловий будинок. Гаражі літ. «И» та літ. «Н» взагалі є самовільними побудовами, в зв'язку з чим не можуть бути предметом спору до оформлення їх у встановленому законом порядку. Участь подружжя в капітальному ремонті та покращенні будинку (частини будинку), який належить іншому власнику, не надає підстав для набуття права власності на будинок (чи його частину, в тому числі на конструктивні елементи та будівельні матеріали як в будинку так і в надвірних будівлях). В даному випадку, особа, яка понесла витрати в зв'язку з капітальним ремонтом будинку, побудовою надвірних споруд, може вимагати лише відшкодування понесених затрат у грошовому виразі, а не вимагати визнання права спільної сумісної власності подружжя на будівельні матеріали та конструктивні елементи. Між тим, [PERSON] доказів понесення таких затрат не надав та вимог таких не заявляв. Відповідно до ст. 57 СК України частина житлового будинку, придбана [PERSON] під час шлюбу, але в порядку спадкування, є її особистою приватною власністю. Доказів того, що після отримання частини житлового будинку у власність в порядку спадкування [PERSON], за час перебування сторін у шлюбі, а це період з 2003 р. до 2013 р., житловий будинок суттєво збільшився у своїй вартості внаслідок трудових та матеріальних затрат іншого подружжя [PERSON] або їх обох, внаслідок чого, він може буди визнаний їх спільною сумісною власністю, суду не надано. На будівельні матеріали та конструктивні елементи можливо визнання права власності у разі відсутності закінченого будівництва об'єкту нерухомості, але в спорі між сторонами такі обставини не встановлені. Таким чином, відсутні докази та підстави для задоволення вимог відповідача в частині вимог про визнання права спільної сумісної власності подружжя на будівельні матеріали та конструктивні елементи та стягнення грошової компенсації їх частки. Щодо вимог про визнання спільним сумісним майном подружжя в частині побутової техніки та стягнення грошової компенсації за ? її частки, то суд вважає, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження існування такого майна та набуття його подружжям за час шлюбу. Приймаючи рішення про відмову у зустрічному позові через його недоведеність суд виходить із положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі викладенного,

Outcome: approved