Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-01 00:00:00

09.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С., зареєстрований в реєстрі за № 48 від 15.01.2016 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ "Альфа-Банк" ( далі - Банк) в загальному розмірі 4 129 659,54 грн., такими, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позову посилаються на те, що вчиняючи оспорюваний напис, нотаріус не врахував факт наявності спору щодо розміру та наявності заборгованості , оскільки на час вичнення цього напису вже існувало рішення поствійно діючого третейського суду , яким було задоволено вимоги ПАТ "Альфа-Банк" до [PERSON], та стягнуто загальну сму заборгованості 9116852,37 грн згідно Рамкової угоди від 12.09.2007 року з додатковими угодами. Проте вказане рішення було скасоване 20 квітня 2016 року ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова .Отже на час вчинення виконавчого напису існував на розгляді в суді спір про право - про рзмір та підстави стягнення кредитної заборгованості - отже сума цієї заборгованості, вказана в оспорюваному написі не була безспірною. 26 липня 2016 року відповідачем подані письмові заперечення на позовну заяву, в яких Банк не пгоджується із доводами , викладеними в позовній заяві- через їх необгрунтованість та безпідставність. Так, виконавчим написом була стягнута заборгованість за інший період, ніж стягнуто рішенням третейського суду, і яка складається лише з нарахований за період неповернення тіла кредиту процентів та пені. По -друге, наявність рішення суду про скасування рішення трпетейського суду не є підтвердженням нгаявності спору в суді про розмір заборгованості . До того ж чинене законождавство не передбачає необхідінсть надання нотаріусу при вчиненні виконавчого напису документів на підтвердження саме безспірності заборгованості, усі ж необхідні та передбачені Постановою КМУ № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса"та ст.ст. 87,88 ЗУ "Про нотаріат" - Банком були надані нотаріусу. В подальшому представником позивача адвокатом [PERSON] 04 листопада 2016 року подано заяву про доповнення підстав позову, в якій відсутність безспірності заборгованості за оспорюваним написом обгрунтовує також наявністю переписки позичальника [PERSON], з Банком в травні-липні 2014 року щодо розміру суми тіла кредиту та процентів згідно умов Кредитного договору. 17 лютого 2017 року представником позивача адвокатом [PERSON] подано заяву про доповнення підстав позову, в якій посилаються на відсуктність на час вичнення оспорюваного напису у розпорядженні нотаріуса всіх необхідних документів про стягнення заборгованості в безспірному порядку - а саме не було надано оригіналу розрахункового документу про надання послуг поштового звязку та опису вкладення , що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобовязання та довідку фінансової установи про ненадходження платежу. 20 грудня 2018 року представником позивача адвокатом [PERSON] подано додаткові письмові пояснення по суті позовних вимог, в яких викладена позиція, що оскільки вимога Банку про дострокове поверненя усієї суми заборгованості за кредитним договором була направлена позичальнику ще в березні 2014 року, отже фактично Банком в односторнньому порядку змінено строк виконання основного зобовязання. Таким чином, нарахування відсотківт а штрафних санкцій за кредитним договром після цієї дати є неправомірним, про що зазначено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року . За такого, вчинення виконавчого напису, до суми заборгованості за яким включено відсотки та штрафи за період 2015 року - є неправомірним. Ухвалою суду від 13 червня 2016 року відкрито провадження по цій цивільній справі. Ухвалою суду від 13 червня 2016 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення за виконавчим написом від 15.01.2016 р., вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С., зареєстрованим за №48 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за рамковою угодою №SME0003613-2 від 10.11.2011 р. (зі змінами внесеними Додатковою угодою до договору про надання траншу від 21.10.2013 р.) в загальному розмірі 4 129 659 грн. 54 коп., яке перебуває на виконанні відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - до вирішення спору по суті позовних вимог. Ухвалою суду від 27 липня 2016 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі . Витребувно у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича ([ADDRESS]) належним чином завірені документи, що стали підставою для вчинення виконавчого напису № 48 від 15.01.2016 року. 21 квітня 2017 року на виконання вимог ухвали суду приватним нотаріусом войтовським В.С, надано належним чином завірені копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис за реєстровим № 48 від 15.01.2016 року. Ухвалою суду від 07 листопада 2016 року позовну заяву залишено без розгляду через повторну неявку позивача та скасовано заходи забезпечення позову по справі шляхом відновлення стягнення за виконавчим написом від 15.01.2016 р., накладеного ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 13 червня 2016 року. Ухвалою від 13 грудня 2016 року апеляційного суду Миколаївської області ухвалу Центрального районного суду від 07.11.2016 року скасовано, справу повернуто до суду для розгляду. Ухвалою суду від 21 липня 2017 року за клопотанням представника позивача призначено у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Альфа-Банк", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Чи є правильним розрахунок за тілом на день вчинення виконавчого напису № 48 від 16 січня 2016 року ? Чи є правильним загальний розрахунок заборгованості згідно Рамкової угоди № SMERS00056 від 12.09.2007 року на день вчинення виконавчого напису № 48 від 16 січня 2016 року ? 2. У випадку встановлення неправильності розрахунків зазначиту вірну суму заборгованості згідно Рамкової угоди № SMERS00056 від 12.09.2007 року на день вчинення виконавчого напису 16 січня 2016 року ? 07 листопада 2017 року на адресу суду надійшло повідомлення № 17-874/875 від 30.10.2017 про неможливість проведення судово-економічної експертизи. Ухвалою суду від 08 листопада 2017 року відновлено провадження у справі за позовом та призначено судове засідання у справі на 05 квітня 2018 року . Після чого, судові засідання неодноразово відкладалися за клопотанням представника відповідача для надання часу для ведення мирних переговорів з позичальником, або з аклопотанням представників позивачки з причин неможливості явки в судове засідання. В останнє судов засідання представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просив про задволення позову з підстав, викладених в позові та додаткоих письмових поясненнях та заявах про доповнення підстав позову. Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки в справі достатньо доказів про права та обовязки сторін. Вивичвши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд доходить наступного. 12.09.2007р. між ЗАТ «Альфа-Банк» правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (надалі - Позичальник) було укладено рамкову угоду №SМЕR800056 (надалі -Рамкова угода), за якою банк зобов'язаний надати останній строком на 180 (сто вісімдесят) місяців кредитні продукти на загальну суму, що не повинна перевищувати 1000000 доларів США шляхом відкриття кредитної лінії та укладення додаткових угод . 10 листопада 2011 року сторони уклали додаткову угоду до Рамкової угоди, за умовами якої домовились, що загальний розмір кредитних продуктів за договорами (угодами) не повинен перевищувати суму, еквівалентну 2400000 доларів США, а починаючи з 11 листопада 2011 року - суму, еквівалентну 1200000 дол. США. На підставі Рамкової угоди 10 листопада 2011 року між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] укладено договір про надання траншу за № SМЕ0003613-2, за якими Банк надав позичальниці кредит у розмірі 9 397 000грн. зі строком повернення до 11 вересня 2022 року та погашенням кредиту і процентів відповідно до умов договору та Графіку повернення кредиту і процентів із врахуванням змін, внесених Додатковою угодою до договору про надання траншу, укладеною сторонами 21 жовтня 2013 року. У зв'язку із порушенням позичальником передбачених договором строків повернення кредиту Банку, останній 20.03.2014 р. звернувся з вимогою № 22360-11-б/б про дострокове виконання зобов'язань за договором про надання траншу №SМЕ0003613-2 від 10.11.2011 року зі строком погашення зазначеної заборгованості протягом 30 (тридцяти) денного строку, яку було направлено рекомендованим листом на адресу позивача. [PERSON] зазначає, що 30.05.2014р. направила письмову заяву банку, в якій не погоджувалась з розміром зобов'язань згідно Рамкової угоди №SMERS00056 від 12.09.2007р. та вимагала від банку внести зміни до кредитного договору, чим вказувала своє непогодження з діючим розміром суми тіла кредиту,процентів. На що позивачем була отримана письмова відмова від 03.07.2014р., де банк не погоджується з заявою позивача про можливу добровільну зміну банком розміру суми тіла кредиту, процентів згідно умов кредитного договору, чим підтвердив спірність по сумі заборгованості. Також позивачка вимагала від банку надати завірені довідки про стан та історію заборгованості по вказаному кредитному Договорі з розшифровкою порядку використання банком платежів по кредиту. До того ж [PERSON] у своїй заяві зазначила, що у випадку незадоволення її вимог буде звертатися до судових органів для вирішення спору щодо обґрунтованості нарахування банком розміру суми тіла кредиту, процентів згідно умов кредитного договору. Таке, на думку позивачки свідчить про ознаки спірності, які чітко були обгрунтовані в заяві від 30.05.2014р. та відповіді банку від 07.07.2014р. 29.12.2015 року на адресу [PERSON] направлено повідомлення про порушення основного зобов'язання за вих. №109459-11-б\\б з вимогою оплатити заборгованість за договором про надання траншу №SМЕ0003613-2 від 10.11.2011р., у семи денний строк, в розмірі 4054798,04 грн., яка складається із заборгованості по процентам за користуванням кредитом - 1 658 993,64 грн.; пені за прострочення сплати процентів - 2 395 804,39 грн. - оскільки рішення постійно діючого третейського суду про стягнення заборгованості за тілом кредиту не виконано , у звязку з чим Банк подовжує нараховувати проценти за користування Кредитом та пені за прострочення виконання зобовязань. Вказана вимога була направлена поштою в цей же день рекомендованим листом на адресу позивача . 15 січня 2016 року Банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. з заявою про вчинення виконавчого напису , згідно якого стягнути з [PERSON] заборгованість за Договром про надання траншу від 10.11.2011 року в розмірі 4 129 659,54 грн , яка складається із заборгованості по процентах за користування кредитом - 1 677 404,88 грн та заборгованості по пені за прострочення сплати процентів - 2 452 254,66 грн , період стягнення заборгованості з 24.04.2014 року по 31.12.2015 року ( а.с. 201 Т.1) До заяви були додані оригінали Рамкової угоди від 12.09.2007 року з Додатковими угодами, оригінал Договру про надання траншу від 10.11.2011 року з додатковою угодою від 2110.2013 року , розрахунок заборгованості , меморіальний ордер № 29610 від 10.11.2011 року, виписки по особовому рахунку позичальника, копія повідомлення про порушення основного зобовязання № 109459-11-б/б від 29.12.2015 року з доказами направлення позичальнику та копія рішення постійно діючого третейського суду від 14.05.2014 року. 15 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. було вчинено виконавчий напис реєстровий № 48, за яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за Рамковою угодою № SMER00056 від 12.09.2007 року, Додатковою угодою до Рамкової угоди від 2708.2009 року,Додатковою угодою до Рамкової угоди від 10.11.2011 року, Договором про надання траншу №SME0003613-2 від 10.11.2011 року зі змінами - в загальному розмірі 4 129 659 ,54 грн , та складається з заборгованості по процентах за коритсування кредитом 1 677 404,88 грн, заборгованості по пені за прострочення сплати процентів - 2 452 254,66 грн.Строк за який провадиться стягнення з 24.04.2014 року по 31.12.2015 року . Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87 - 89 Закону України "Про нотаріат", постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", а також Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 282/20595 (далі - Порядок). За змістом статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат", пунктів 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 Порядку заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (в редакції, що була чинною на час вчинення спірного виконавчого напису), для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Вчинення нотаріусами виконавчих написів на борговому документі є одним із передбачених Цивільним кодексом України способів захисту цивільних прав. Підстави і порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів встановлені приписами Закону України „Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Дане положення кореспондується з пунктом 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", в якому зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" (надалі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, з врахуванням викладеного, нотаріус при вчиненні виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. При цьому, слід зауважити, що виконавчий напис може бути вчинено лише коли подані документи підтверджують безспірність заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло - у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). З огляду на вищезазначене, при вирішенні спорів, предметом яких є встановлення законності вчинення виконавчого напису нотаріусом шляхом звернення стягнення на майно, принциповим вважається встановлення судом факту безспірності заборгованості. Недотримання цих правил є перешкодою для вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Водночас, документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Відповідно до приписів частини 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з пункту 315 Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій, із зазначенням строків зберігання документів (затвердженого наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20 липня 1998 року № 41), первинні документи і додатки до них, що фіксують факт виконання господарських операцій і є підставою для записів у реєстрах бухгалтерського обліку та податкових записах є касові, банківські документи, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, наряди на роботу, табелі, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, авансові звіти та ін. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки з рахунків, тощо. Безспірною заборгованістю є заборгованість, яка визнана боржником чи підтверджена судовим рішенням або виконавчим документом та виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за які вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність. Як встановлено судом та не спростовано сторонами під час розгляду справи, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису від 15.01.2016 за № 48 між сторонами тривав судовий спір. Так, 14.05.2014р. рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» по справі №1371-9/539/14 було задоволено позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» в повному обсязі та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON], [PERSON], ТОВ ФТД «Наташа-М», ПП "НІАНАТ" на загальну суму заборгованості 9116852,37 грн.за договором про надання траншу № SME0003613-2 від 10 листопада 2011 року . Не погодившись із зазначеним рішенням третейського суду, [PERSON] звернулась до суду із заявою про скасування цього рішення. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.09.2014 року у задоволенні такої заяви було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Черніговської області від 07.10.2014р. апеляційну скаргу [PERSON] на вищевказану ухвалу районного суду відхилено, а оскаржувана ухвала - залишена без змін.Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справі від 05 листопада 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] Постановою Верховного Суду України від 16 березня 2016 року задволено заяву [PERSON], про перегляд судових рішень та всі вищезазначені ухвали скасовано , справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.04.2016 року задоволено заяву [PERSON] про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїінській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз " від 14.05.2014 року. Повністю скасовано зазначене рішення третейського суду від 14.05.2014 року . Ухвалою апеляційного суду Черніговської області від 20.05.2016 р. апеляційну скаргу ПАТ "Альфа-Банк" на вищевказану ухвалу районного суду відхилено, а оскаржувана ухвалавід 20.04.2016 року - залишена без змін. У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, існування судової справи опосередковано свідчить про відсутність будь-якої згоди (безспірності) щодо суми заборгованості по кредитному договору та вказує саме на наявність спору щодо належного чи неналежного виконання сторонами кредитного договору та в яких саме частинах. З огляду на наведене, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, що не відповідає приписам статті 88 Закону України "Про нотаріат", пункту 284 Інструкції та підпункту Б частини 2 пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому, зазначене вказує на відсутність у виконавчих написів нотаріуса сили виконавчого документу, через що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає примусовому виконанню. Отже суд доходить висновку, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 15.01.2016 року, відповідачем не доведено належним чином безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин сторін. Та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже два роки тривав спір щодо суми заборгованості за вказаним вище кредитним договором, підтверджує висновок суду про недоведеність відповідачем безспірності заборгованості. При цьому суд також вважає, що всі доводи та заперечення ПАТ «Альфа-Банк» є необґрунтованими, безпідставними та підлягають відхиленню з вищевикладених підстав. Також суд враховує, що ще 30.05.2014 року [PERSON] направила письмову заяву банку, в якій не погоджувалась з розміром зобов'язань, згідно Рамкової угоди №SMERS00056 від 12.09.2007 року та вимагала від банку внести зміни до кредитного договору, чим вказувала своє непогодження з діючим розміром суми тіла кредиту,процентів. Позивачкою була отримана письмова відмова тільки 03.07.2014 року, де банк не погоджується з заявою про можливу добровільну зміну банком розміру суми тіла кредиту, процентів згідно умов кредитного договору, чим підтвердив спірність по сумі заборгованості. Також суд при вирішенні даного спору враховує наступне .Так, пунктом 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. За приписами вищенаведеного законодавства встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів (вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20.05.2015 у справі 6-158цс15). Так, при вирішенні спору між боржниками і стягувачами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, судом вирішується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства, тобто розглядається справа за наявності між боржниками і стягувачами спору про право. Суди при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють лише належність банку, як кредитору, права звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення його вимог за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також встановлюють наявність (відсутність) об'єктивних обставин, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню. Так, як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2014 року Банк направив [PERSON], вимогу про дострокове виконання зобовязань за договором про надання траншу № СМЕ0003613-2 від 10 листопада 2011 року , в якій в термін, що не перевищує 30 днів з дати направлення цієї вимоги вимагали достроково повернути кредит у розмірі 8 900 711,05 грн, відсотки станом на 18.03.2014 року у сумі 98101 грн , пеню у розмірі 27 447,03 грн. А 23 квітня 2014 року Банком подано позовну заяву до [PERSON], та її поручителів [PERSON], [PERSON], ТОВ ФТД "НАТАШа-М", ПП "НІАНАТ" про стягнення заборгованості про надання траншу № СМЕ0003613-2 від 10.11.2011 року до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" Звертаючись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису , Банк до суми заборгованості включив про стягнення з позичальника процентів і неустойки. При цьому в своїх щапереченнях на позов Банк посилається на те, що правовою підставою для нарахування процентів і неустойки до повного погашення заборгованості за кредитом є положення статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. У цій справі сторони строк договору визначили конкретно до 2022 року, але при цьому чітко погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. Так, судом встановлено, що 10.11. 2011 року сторони уклали договір, за умовами якого позивачка отримала транш строком до11.09. 2022 року , кредитні кошти зобов'язалася повернути зі сплатою відсотків щомісячними платежами згідно Графіку повернення кредиту та сплати процентів , що є додатком № 1 до договору про надання траншу -упродовж всього строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 11.09.2022 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до цього строку позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа кожного місяця. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання - вказані висновки викладені в Постанові від 28.03.2018 року у справі. № 444/9519/12 Разом з тим, Банк фактично змінив строк виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором у повному обсязі - з квітня 2014 року, пред'явивши відповідну вимогу до позичальника [PERSON] та звернувшись до третейського суду з позовом про стягнення усієї суми заборгованості в травні 2014 року. З огляду на вказане суд не може вважати за правомірне нарахування Банком передбачених договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, тобто після стягненнятретейським судом усієї суми зщаборгованості та отримання боржником вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту - з квітня 2014 року. Проте оспорюваний виконавчий напис вчинено саме за період з квітня 2014 року по 31.12.2015 року включно. Так, після зміни строку строку кредитування Банком в одностронньому порядку у нього було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги Банку про стягнення таких процентів за період з 24 квітня 2014 року по 31.12.2015 року не можуть бути задовлені шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса- оскілшьки не є ні безспірними, ні такими, що заявлені в межах встановлених строків. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. До того ж, оскільки право Банку нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку дії кредитного договору , то необґрунтованою є вимога Банку про стягнення нарахованої на проценти неустойки за вказаний період. Отже, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у висновках, викладених в Постанові від 28.03.2018 року у справі. № 444/9519/12 , про правильне застосування норм права - за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Європейський суд з прав людини зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов'язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, № 22330/05, від 05.02.2009). Згідно з практикою Європейського суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог і повне задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задволення позову , судові витрати, підтверджені позивачем, підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved