Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Таламус ЛТД" (далі - ТОВ "Таламус ЛТД"), третя особа без самостійних вимог щодо предмету позову - генеральний директор ТОВ "Таламус ЛТД" Тимофієнко Віктор Валентинович, про поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В ході розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та згідно заяви про уточнення позову просить скасувати пункт 4.2. наказу відповідача №212-к від 31 жовтня 2013 року, яким внесені зміни в наказ 154-к від 09 серпня 2013 року по особовому складу про звільнення [PERSON] з займаної посади за появу на роботі у нетверезому стані за п.7 ст.40 КЗпП України, поновити позивача на посаді налагоджувальника технологічного обладнання у цеху штамповки ТОВ "Таламус ЛТД", стягнути з ТОВ "Таламус ЛТД" на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 09 серпня 2013 року, стягнути з ТОВ "Таламус ЛТД" на його користь моральну школу у розмірі 5000 гривень, вирішити питання про розподіл судових витрат, у тому числі витрат на правову допомогу у розмірі 7000 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на такі обставини та правові норми. Наказом №37-к від 17 березня 2000 року позивач був прийнятий на посаду електрика 6-го розряду ТОВ "Таламус ЛТД". З 04 квітня 2001 року, на підставі наказу № 44-к від 04.04.2001 року, він був переведений на посаду налагоджувальника технологічного обладнання у цеху штамповки ТОВ "Таламус ЛТД", на якій працював до дня звільнення. 09 серпня 2013 року позивача наказом відповідача №154-к від 09 серпня 2013 року по особовому складу було звільнено з займаної посади за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані. Вказаний наказ в частині свого звільнення позивач вважає незаконним, оскільки, по-перше, звільнення проведено без отримання згоди профспілкової організації ТОВ "Таламус ЛТД", що є порушенням ч. 1 ст. 43 КЗпП України, по-друге, на позивача жодного разу не накладались дисциплінарні стягнення та він ніколи не порушував трудову дисципліну, будь-яких наказів щодо нього про накладення дисциплінарних стягнень не виносилось, по-третє, звільнення відбулось у період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів". З урахуванням твердження про незаконність свого звільнення, позивач посилається на ст. 235 КЗпП України, та просить поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. На підставі ст. 237-1 КЗпП України, позивач просить стягнути на його користь також моральну шкоду, завдану незаконним звільненням, розмір якої позивач оцінює у 5 000 гривень. Представник відповідача з позовними вимогами не погодився, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, надав до суду заперечення проти позову від 25 жовтня 2013 року, які пізніше уточнив та доповнив, а також письмові пояснення з приводу обставин справи. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідач послався на наступні обставини та правові норми. Відповідачем 09 серпня 2013 року, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" та п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, був зафіксований та підтверджений факт знаходження позивача у нетверезому стані на робочому місці. На підставі Акту про появу на робочому місці у нетверезому стані від 09.08.2013 року, доповідних записок працівників ТОВ "Таламус ЛТД", довідки старшої медичної сестри медичного пункту ТОВ "Таламус ЛТД" про наявність парів алкоголю в видихуваному позивачем повітрі, генеральним директором ТОВ "Таламус ЛТД" було прийнято рішення про звільнення позивача з займаної посади. Таким чином, позивача було звільнено з посади налагоджувальника технологічного обладнання у цеху штамповки ТОВ "Таламус ЛТД" з 09 серпня 2013 року наказом №154-к від 09 серпня 2013 року по особовому складу. 31 жовтня 2013 року, у зв'язку з отриманням листка непрацездатності серії АГЕ №259817 щодо непрацездатності позивача, а також листа Одеської міської виконавчої дирекції Одеського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 30 жовтня 2013 року №01-36-3761 про обґрунтованість видачі листка непрацездатності позивачу, наказом №212-к від 31 жовтня 2013 року по особовому складу про внесення змін до наказу №154-к від 09 серпня 2013 року відповідачем була змінена дата звільнення позивача з 09 серпня 2013 року на 19 серпня 2013 року, проведено всі виплати, з наказом №212-к позивача було ознайомлено 20 листопада 2013 року. На запит відповідача від 05 листопада 2013 року у закладі охорони здоров'я, яким було видано лікарняний лист позивачу, було проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено необґрунтованість видачі листка непрацездатності серії АГЕ №259817. Звільнення позивача відбулось на законних підставах, не у період його тимчасової непрацездатності. Відповідач також стверджував що на підприємстві не створювалась профспілкова організація. Також, відповідач заперечує проти задоволення вимог про стягнення моральної шкоди з посиланням на те, що стосовно позивача не було допущено порушень законодавства України, його вимоги в цій частині не обґрунтовані та не підтверджені доказами. Третя особа в останнє у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, у попередніх судових засіданнях заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Наказом №37-к від 17 березня 2000 року позивач був прийнятий на посаду електрика 6-го розряду ТОВ "Таламус ЛТД", про що зроблений запис у трудовій книжці. З 04 квітня 2001 року, на підставі наказу № 44-к від 04.04.2001 року, він був переведений на посаду налагоджувальника технологічного обладнання у цеху штамповки ТОВ "Таламус ЛТД", на якій працював до дня звільнення. Згідно Акту про появу на роботі у нетверезому стані б/н від 09.08.2013 року виявлено [PERSON] та [PERSON] 09 серпня 2013 року о 07.40 год. на робочому місці, у робочий час, на території підприємства з ознаками нетверезого стану - запаху алкоголю з ротової порожнини, неадекватної поведінки, нестійкістю пози, порушенням мовленням, вираженим тремтінням пальців рук, зміною кольору шкіри . За наказом начальника цеху штампування [PERSON], позивача разом з [PERSON] було відсторонено від роботи та направлено на медичне обстеження до медичного пункту підприємства. Позивач вказаних обставин не заперечує. Як вбачається з доповідної записки механіка цеху штампування [PERSON] та пояснень свідка [PERSON], який є працівником Приватного підприємства "ПАМІР-ЛН", що здійснює охорону території ТОВ "Таламус ЛТД" за договором №01-06/13 від 31.05.2013р., та чергував 09.08.2013 року у ТОВ "Таламус ЛТД", під час супроводження до медичного пункту підприємства, [PERSON] самовільно покинув територію підприємства, а позивач тікаючи від охорони, виліз на оглядову вежу підприємства з метою перелізти через паркан і покинути територію підприємства, однак, в силу великої висоти для стрибка, спустився та у супроводі начальника караулу [PERSON] та механіка цеху штампування [PERSON] пройшов до медичного пункту. Вказані обставини занесені до журналу приймання і здачі чергувань начальниками караулів. В медичному пункті ТОВ "Таламус ЛТД" о 08 годині 20 хвилин старша медична сестра за допомогою спеціального технічного засобу "Алкотест - 203" виявила у повітрі що видихалось позивачем 0,32 проміле алкоголю. Позивач підтверджує проходження ним огляду у медичному пункті ТОВ "Таламус ЛТД" з застосуванням спеціального технічного засобу. Позивач також підтвердив вживання ним на робочому місці заспокійливого засобу а саме - корвалолу, який знаходився в аптечці, виданої медпунктом. 09 серпня 2013 року наказом відповідача №154-к від 09 серпня 2013 року по особовому складу, позивача було звільнено з займаної посади за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані. У судовому засіданні було встановлено що спеціальний технічний засіб "Алкотест - 203" має технічний паспорт, заводський номер 8Ф06, дозволений для застосування в Україні, що підтверджується Свідоцтвом про визнання затвердженого типу засобів вимірювальної техніки Серії Е від 13.03.2003 року, зареєстрований в Державному реєстрі вимірювальної техніки, що допускається до застосування в Україні. Згідно свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки №2-2394-13 від 19.07.2014 року, виданого ДП "Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", свідоцтво про уповноваження №ПК 016 -2009 від 18.08.2009 року, пройшов повірку 19.07.2014 року та визнаний придатним до застосування. З показань свідка [PERSON], яка працює медичною сестрою ТОВ "Таламус ЛТД" та яка має диплом молодшого спеціаліста та кваліфікацію медичної сестри, вбачається, що у медичному пункті ТОВ "Таламус ЛТД" наявний лише один прилад для вимірювання кількості парів алкоголю у повітрі. Це прилад "Алкотест - 203", який був наданий у медичний пункт керівництвом ТОВ "Таламус ЛТД". Цей прилад пройшов повірку, і саме з його допомогою була встановлена наявність парів алкоголю у видихуваному позивачем повітрі. Позивача було ознайомлено з результатами вимірювань шляхом пред'явлення до уваги електронного табло приладу, та оголошення результатів вимірювання. При позивачі була складена довідка про наявність парів алкоголю у повітрі. З урахуванням вищевикладеного суд не має сумнівів щодо законності застосування технічного засобу при виявленні ознак перебування позивача у нетверезому стані на робочому місці. Згідно доповідних записок начальника цеху штампування [PERSON], старшого майстра [PERSON] та майстра [PERSON] від 09 серпня 2013 року, позивач 09 серпня 2013 року грубіянив, висловлювався ненормативною лексикою по відношенню до майстра [PERSON]. Від позивача було чути запах алкоголю.. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], що були допитані у судовому засіданні, підтвердили дійсність своїх доповідних записок, відповідність їх змісту обставинам, що мали місце 09 серпня 2013 року, підтвердили наявність характерного запаху вживання алкоголю від позивача, його агресивність, а також повідомили що позивач неодноразово з'являвся на робочому місці у нетверезому стані, однак вони не ставили керівництво до відома про такі випадку в силу внутрішньої етики та високого професіоналізму позивача. Суд не бере до уваги тверджень позивача стосовно фінансової залежності свідків від відповідача, як доказу необ'єктивності свідків та спотворення ними обставин його звільнення. Так, усі свідки були повідомлені судом про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань. Характер дачі показань свідками, їх інтонація та манера у судовому засіданні, відсутність завчених фраз, відкритість, на особисте переконання суду свідчать про відсутність тиску зі сторони відповідача та незацікавленість свідків у вирішенні справи. Як встановлено судом, та випливає з матеріалів справи, позивач і раніше, з'являвся на роботі у нетверезому стані. За появу позивача на роботі у нетверезому стані 03 липня 2013 року, на підставі подання №3 начальника цеху штампування, до нього була застосована відповідальність у вигляді зменшення коефіцієнту трудової участі, що вилилось у зменшенні заробітної плати позивача. Суд відхиляє твердження позивача про його звільнення з порушенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Згідно ст. 1 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", первинна організація профспілки - добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту. Таким чином, Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" пов'язує початок діяльності профспілки з моментом затвердження статуту профспілки та набуття нею прав юридичної особи. Як встановлено судом, профспілкових організацій працівниками ТОВ "Таламус ЛТД" не створювалось, їх статут не затверджувався, легалізація у встановленому порядку не проводилась, з заробітної плати позивача не здійснювались відрахування на утримання профспілкової організації. У відповідності до п.6 ч.1 ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації; Позивачем не надано до суду жодних доказів, які б підтверджували створення та діяльність профспілки у ТОВ "Таламус ЛТД". Суд також відхиляє твердження позивача про його звільнення у період тимчасової непрацездатності. Згідно листка непрацездатності серії АГЕ №259817, виданого 09 серпня 2013 року, позивач був тимчасово непрацездатний з 09 серпня 2013 року по 16 серпня 2013 року включно. З пояснень відповідача впливає, що ставлячи під сумнів обґрунтованість зазначеного листка непрацездатності, відповідач звернувся з листом до Одеської міської виконавчої дирекції Одеського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Отримавши відповідь про обґрунтованість вказаного листка, відповідач звернувся з листом до головного лікаря КУ "Центр первинної медико-санітарної допомоги №10", в якому просив провести розслідування обставин видачі позивачу листка непрацездатності серії АГЕ №259817 та дослідити його обґрунтованість. Згідно листа КУ "Центр первинної медико-санітарної допомоги №10" від 18.11.2013 року №307, вбачається, що за наслідками проведення службового розслідування, було встановлено, що пацієнт [PERSON], [INFO], 09.08.2013 року за медичною допомогою чи з метою отримання лікарняного листка до КУ "Центр первинної медико-санітарної допомоги №10" не звертався. Листок непрацездатності серії АГЕ №259817 не обґрунтовано виданий пацієнту [PERSON] за період з 09.08.2013 року по 11.08.2013 року. В указаному листі також відображаються конкретні факти, які свідчать про необґрунтованість видачі листка непрацездатності, як то різні години роботи лікаря, що видав листок непрацездатності та лабораторії, відсутність реєстрації аналізів, недостатність діагностичних документів для прийняття рішення про тимчасову непрацездатність позивача та покази працівників КУ "Центр первинної медико-санітарної допомоги №10". Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян", затвердженої наказом МОЗ України №455 від 13.11.2001, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Згідно з абз. 3 п. 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом МОЗ України від 09.04.2008 №189, непрацездатність (утрата працездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я. Відповідно до абз. 9 пункту 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, обґрунтування тимчасової непрацездатності в разі захворюваності та травми - це докладне і зрозуміле формулювання діагнозу відповідно до виявлених при обстеженні хворого нозологічної форми захворювання та травми, характеру та ступеня порушення функцій органів і систем, яке дає змогу визначити факт непрацездатності з урахуванням умов праці та можливості її виконувати, терміни непрацездатності, призначити амбулаторне або стаціонарне лікування, направити хворого на консультацію, обстеження, для огляду до МСЕК. Як встановлено судом, відповідач наказом №212-к від 31 жовтня 2013 року по особовому складу про внесення змін до наказу №154-к від 09 серпня 2013 року змінив дату звільнення позивача з 09 серпня 2013 року на 19 серпня 2013 року, таким чином предмет спору щодо законності звільнення позивача 09 серпня 2013 року фактично відпав. При цьому предмет спору у справі не змінився, оскільки наказ №154-к від 09 серпня 2013 року позивачем скасований не був, нового наказу про звільнення позивача відповідач не приймав, обставини та причини звільнення позивача не змінював. 19 серпня 2013 року позивач не перебував у стані тимчасової непрацездатності, а тому суд вважає що його звільнення з займаної посади з 19 серпня 2013 року відбулось з безумовним дотриманням ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Окремо варто зазначити, що суд та роботодавець наділені правом самостійно змінювати дату звільнення особи, яка заявляє про порушення своїх прав у зв'язку зі звільненням у період тимчасової непрацездатності, шляхом зміни дати звільнення, тобто після закінчення періоду непрацездатності за наявності підстав для звільнення. Указана правова позиція викладена в рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.09.2013 року по справі № 6-15573св13, та від 10.07.2013 року по справі №6-19791св13. Позивач також обґрунтовує незаконність свого звільнення не застосуванням щодо нього дисциплінарних санкції за період роботи у ТОВ "Таламус ЛТД". Разом з тим, п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, не встановлено обов'язкового застосування до працівника заходів дисциплінарного стягнення, як передумови звільнення працівника за появу на роботі у нетверезому стані. Сама лише поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння, є достатньою підставою для розірвання трудового договору з працівником. Для звільнення працівника з підстав передбачених п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, достатньо факту одноразової появи на роботі в нетверезому стані. Указане випливає зі змісту вищевказаної норми права та відповідає позиції Міністерства юстиції України, викладеній в роз'ясненні від 01.02.2011 року "Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу". Більше того, представники відповідача наголошували на нетерпимості до появи робітників на робочому місці у стані алкогольного сп'яніння, частому травматизму на підприємстві, у тому числі позбавлення частин кінцівок рук, яке завдає значної шкоди підприємству. В судовому засіданні позивач також стверджував, що наявність парів алкоголю в повітрі, що ним видихалось, була встановлена з порушенням законної процедури, не уповноваженою особою, за допомогою іншого технічного засобу, а медичний пункт підприємства діє без ліцензії та дозволу на проведення освідчення на стан алкогольного сп'яніння. Суд критично відноситься до указаних доводів позивача виходячи з наступного. Пари алкоголю у повітрі видихуваному позивачем були встановлені медичною сестрою ТОВ "Таламус ЛТД". Права та обов'язки медичної сестри регулюються пунктом 23 розділу "Фахівці" випуску 78 Охорона здоров'я "Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників", затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29 березня 2002 року №117. Так, медична сестра проводить прості діагностичні, лікувальні і фізіотерапевтичні процедури. Застосовує лікарські засоби для зовнішнього, ентерального і парентерального введення в організм пацієнта. Веде медичну документацію. Медична сестра повинна знати: нормальну та патологічну анатомію та фізіологію людини; сучасні методи лабораторного, рентгенологічного, ендоскопічного та ультразвукового обстеження, лікування хворих. Процедура виявлення парів алкоголю у видихуваному повітрі є простою діагностичною процедурою, яка вчиняється за допомогою технічних засобів, а отже медична сестра має право використовувати технічні засоби типу "алкотестер". Наказом міністерства охорони здоров'я України 04.11.2011 №755 "Про затвердження Положення про центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги та положень про його підрозділи" затверджено положення про медичний пункт тимчасового базування. Згідно п. 1 указаного положення, медичний пункт тимчасового базування організовується з метою підвищення доступності для населення первинної медичної (медико-санітарної) допомоги та долікарської медичної допомоги для населення віддалених від місця розташування амбулаторій та фельдшерсько-акушерських/фельдшерськи х пунктів населених пунктів, працівників підприємств, установ та організацій. Відповідно до п. 2 указаного положення, медичний пункт тимчасово базування є місцем тимчасового базування медичного персоналу амбулаторії, ФАП/ФП, не входить у структуру центру первинної медичної (медико-санітарної) допомоги (далі - ЦПМСД) та не має власної структури. Згідно п. 4 положення, медичний пункт тимчасового базування утримується за рахунок ініціатора його створення, який надає приміщення, створює належні виробничі умови, здійснює його оснащення, забезпечує лікарськими засобами та виробами медичного призначення. Оскільки медичний пункт не здійснює господарську діяльність з провадження медичної практики, отримання відповідної ліцензії не є для нього обов'язковим. На території ТОВ "Таламус ЛТД" діє медичний пункт ТОВ "Таламус ЛТД", що був створений на базі медичного пункту ПАТ "Чорноморполіграфметал", який знаходиться у нежитловому виробничому приміщенні цілісного майнового комплексу ПАТ "Завод Чорноморполіграфметал", користування яким регулюється додатковою угодою від 01 липня 2012 року до договору оренди укладеного між ПАТ "Чорноморполіграфметал" та ТОВ "Таламус ЛТД", наказами ТОВ "Таламус ЛТД" за №33 від 05.10.2012 року та за №66 від 30.11.2012 року. В медичному пункті працює старша медична сестра, яка має средньотехнічну медичну освіту, є працівником ТОВ "Таламус ЛТД", отримує від ТОВ "Таламус ЛТД" заробітну плату. Таким чином діяльність медичного пункту на території ТОВ "Таламус ЛТД" є законною. Процедура виявлення ознак алкогольного сп'яніння, що встановлена постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103 "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" та спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2009 N 400/666 "Про затвердження Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" не є обов'язковою для відповідача, оскільки по-перше, ним було проведено діагностування стану алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу, а не огляд з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, а по-друге, указані нормативні документи регулюють процедуру направлення саме водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння і проведення такого огляду (пункти 1 указаних нормативних актів). Позивач не є водієм транспортного засобу. Більше того, указані процедури застосовуються для встановлення факту перебування особи в стані алкогольного сп'яніння з метою їх притягнення до адміністративної відповідальності. Суд не застосовує за аналогією до цивільно-правових (трудових) відносин законодавство у справах про адміністративні правопорушення. Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно пункту 2.7. спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2009 N 400/666 "Про затвердження Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", що є нормою матеріального права, установлення стану алкогольного сп'яніння здійснюється з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту у видихуваному повітрі мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Після проведення тесту у видихуваному позивачем повітрі цифровий показник спеціального технічного засобу встановив наявність 0,32 проміле алкоголю в крові позивач, що свідчить про його перебування у стані алкогольного сп'яніння. Згідно ч. 1 ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Як встановлено п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Відповідно ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Частиною 2 ст. 149 КЗпП України встановлено, що до застосування кожного дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як вбачається зі змісту акту про появу на робочому місці в у нетверезому стані від 09.08.2013 року, позивач відмовився від надання будь-яких пояснень з приводу його перебування у нетверезому стані. Більше того, як підтверджує сам позивач, відразу після огляду на стан сп'яніння у медичному пункті ТОВ "Таламус ЛТД", він покинув територію заводу ТОВ "Таламус ЛТД" та пішов до лікарні. Позивач ознайомлений з наказом про звільнення 16.08.2013 року у день виходу на роботу з метою передачі листка непрацездатності, про що позивачем вчинений напис на наказі про звільнення. Суд також враховує пояснення третьої особи - керівника ТОВ "Таламус ЛТД" щодо важкості вчиненого позивачем порушення трудової дисципліни. У судовому засіданні третя особа повідомила що робота позивача у цеху ТОВ "Таламус ЛТД" у нетверезому стані являє собою підвищену суспільну небезпеку, провокує виробничий травматизм. Зважаючи на те, що робота позивача на посаді налагоджувальника технологічного обладнання у цеху штамповки ТОВ "Таламус ЛТД", пов'язана з обслуговуванням рухомих механізмів, що вимагає особливої концентрації уваги, та наявність випадків промислового травматизму у ТОВ "Таламус ЛТД" суд вважає появу позивача на роботі у нетверезому стані достатньою для застосування до нього такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що при винесенні наказу №154-к від 09.08.2013р., зміни до якого були внесені наказом №212-к від 31 жовтня 2013 року в даті звільнення з 19.08.2013р., відповідачем були дотримані вимоги ст.148 та ст.149 КЗпП України. Суд критично ставиться до припущень позивача стосовно підробки відповідачем документів. Статтею 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок. Підроблення офіційних документів є кримінальним злочином, тому його наявність може бути стверджено виключно судом. Більше того, суд не вбачає у змісті документів наданих відповідачем будь-яких неточностей, розбіжностей чи інших даних, які можуть свідчити про їх підробку. Позивач також обґрунтовує незаконність наказу про звільнення №154-к від 09.08.2013 року тим, що позивач перебував на роботі у тверезому стані. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на вимогу своїх вимог і заперечень з урахуванням ст. ст. 57, 58, 59 та 61 ЦПК України. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд враховує те що позивач, знаючи що його звинувачують у появі на роботі у нетверезому стані, ніяких дій для підтвердження протилежного не вчиняв, медобстеження на предмет перебування в стані сп'яніння ні в цей час, ні в наступний день не проходив, що підтвердив і сам позивач в судовому засіданні. Більше того, позивач, знаючи що його ймовірно звільнять за появу на роботі у нетверезому стані, що випливало з погроз начальника цеху на адресу позивача, перебуваючи у закладі охорони здоров'я, жодного медичного огляду на стан сп'яніння не пройшов, відповідні аналізи не здав, хоча мав об'єктивну можливість це зробити. Твердження позивача щодо його тверезості з логічної точки зору розходяться з діями позивача 09.08.2013 року. Так, позивач після обстеження у медичному пункті відповідача добровільно, без наказу зі сторони керівництва, покинув територію ТОВ "Таламус ЛТД", що непрямо підтверджує погодження позивача з фактом встановлення його нетверезості. Суд також звертає увагу на те, що справах №6-34659св13, ухвала від 06.11.2013 року, № 6-26350св13 ухвала від 11.09.2013 року, № 6-20359св12 ухвала від 07.09.2012 року, №6-2864св12 ухвала від 22.02.2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ встановивши наявність акту про перебування у стані алкогольного сп'яніння, показів допитаних в суді свідків, які підтверджують появу працівника на роботі у нетверезому стані, з урахуванням того що робітник знаючи що його звинувачують у появі на роботі у нетверезому стані, ніяких дій для підтвердження протилежного не вчиняв, медобстеження на предмет перебування в стані сп'яніння ні в цей час, ні в наступний день не проходив, приходив до висновку про законність звільнення такого працівника. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі порушень законних прав працівника, які призвели до моральних страждань. Будь-яких порушень прав позивача відповідачем судом не встановлено і тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідним від рішення про незаконність звільнення працівника, тому суд приходить до висновку, що підстави для виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. У зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що правові підстави для скасування відповідних положень наказів відповідача про звільнення [PERSON] із займаної посади, відсутні. Аналогічно, нема й підстав для стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Outcome: dismissed