Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та в обґрунтування позовних вказує на те, що 13 січня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем був укладений кредитний договір № 4911618974. 26.06.2019 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір відступлення прав вимоги № 20190626, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОФ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Відповідно до реєстру боржників - Додатку 1 до Договору відступлення права вимоги № 20190626 від 26.06.2019 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 16507,88 грн., з яких: 6616,53 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 0,36 грн. - заборгованість по відсоткам; 2816,57 грн. - заборгованість за щомісячними платежами ( платою за управління кредитом) ; 7074,42 грн. - заборгованість за пенею. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач лише частково виконала своє зобов`язання. Після відступлення ТОВ «ФК «ЦФР» позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснювала погашення кредитної заборгованості . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважаючи, що стягненню підлягає сума кредиту в розмірі 4769,183 грн., оскільки позивачем не доведено суму заборгованості саме в такому розмірі . Також, просив застосувати строк позовної давності щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 7074,42 грн., посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з позовом 16.03.2020 року, строк позовної давності щодо стягнення якої пропущено, про що також зазначив у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 13 січня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та укладено кредитний договір № 4911618974 , згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 14148, 84 грн. строком на 18 місяців (а.с. 5). Пунктом 2 договору визначено щомісячну плату кредиту згідно з графіком платежів, процентів - 3 % від суми кредиту згідно з графіком, річних процентів 0,01 від суми боргу за договором згідно з графіком платежів, а також щоденної пені - 0,3 % від суми від загальної суми прострочення (а.с. 5,6). В заяві про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФЕ «ЦФР» [PERSON] засвідчила прийняття загальних умов з надання кредитів, затверджених наказом керівника ТОВ «ФК «ЦФР», в якості невід`ємних умов цього договору (а.с. 5). По суті вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилами ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно договору відступлення права вимоги № 20190626 від 26.06.2019 укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - новий кредитом, Кредитор передав (відступив) Новому кредиторові за плату належні кредиторові права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками, серед яких вимоги до відповідача на загальну суму 16507, 88 гривень Про відступлення права вимоги відповідач повідомлялася шляхом направлення на її адресу 09.07.2019 року повідомлення про відступлення права вимоги та про зміну умов кредитного договору (а.с. 18). Таким чином, заборгованість відповідачки [PERSON] а за кредитним договором № 4911618974 від 13 січня 2017 року складається із: суми основного боргу 6616,53 грн., суми заборгованості за вдісотками - 0,36 грн. , суми заборгованості за щомісячними відсотками( платою за управління кредитом) - 2816,57 грн., яку суд вважає обґрунтованою та доведеною обсягом наданих доказів, у тому числі наданим позивачем розрахунком заборгованості , з яким суд погоджується, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктом 7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «ЦФР» передбачено, до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ними, застосовується позовна давність у десять років (а.с. 13, зворот). Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «ЦФР» пунктом 7.2 яких установлено позовну давність тривалістю в десять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки такі умови не містять підпису позичальника, не надано належних і допустимих доказів, які б підтвердили, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема, щодо збільшення строку позовної давності, не змінювалися. Крім того, у заяві про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «ЦФР» та заяві № 4911618974 від 13 січня 2017 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» домовленості щодо збільшення строку позовної давності не має. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі №6-240цс14, від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15, від 04.11.2015 року у справі № 6-192цс15 та у постановах Верховного Суду від 08.08.2018 року по справі №381/306/17, від 07.02.2018 року по справі № 751/5977/17. Отже, доводи позивача про збільшення строку позовної давності не можна визнати обґрунтованими, оскільки Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» не містять підпису позичальника, а у заяві про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «ЦФР» та заяві № 4911618974 від 13 січня 2017 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» відсутня домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності. Враховуючи те, що відповідачем здійснено останню сплату кредиту 07.12.2018 року, що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком (а.с. 15, 16), строк позовної давності закінчився відносно неустойки (штрафу, пені) , а позивач звернувся до суду 16.03.2020 року, направивши позовну заяву поштою, що підтверджується копією поштового конверту . Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 7074,42 грн. слід відмовити. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, встановлення обставин неналежного виконання відповідачем кредитно-договірних зобов`язань, обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 4911618974 від 13 січня 2017 року за основною сумою боргу -6616,53 грн., за платою за управління кредитом - 2816,57 грн., за відсотками 0,36 грн., суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 9433, 46 грн. (з розрахунку: 6616.53 грн. + 0,36 грн. + 2816,57 грн.). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, тому згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.1) пропорційно розміру задоволених вимог 57,15 %, що становить відповідно 1201,29 грн. (9433,46 грн. - розмір задоволених вимог х 100% /. загальний розмір вимог = 57,15 %; 2102,00 грн. - загальна сума судових витрат х 57,15 % / 100% = 1201,29 грн.) На підставі викладеного та

Outcome: partial