Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що між ним та відповідачем були укладені договори згідно яких відповідач зобов'язувався передати позивачу у власність квартиру в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], а позивач зобов'язувався сплати вартість квартир. Договорами було встановлено, що передача будинку під заселення - другий квартал 2008 року. Діючи відповідно до умов договору позивач свої зобов'язання виконала своєчасно та належним чином, відповідач же в порушення умов договору свої зобов'язання не виконав і на час звернення до суду відповідач даний будинок не ввів в експлуатацію, не передав у власність позивачу визначені у договорі квартиру, в зв'язку з чим, на думку позивача, відповідач порушує його права інвестора, а тому він просить в судовому порядку визнати за ним майнові права на об'єкт спорудження (а.с.2-5). В судове засідання позивач не з'явився, направив до суду заяву в якій просить слухати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі, закрите акціонерне товариство «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Українська Індустріально - Інвестиційна компанія» будучи належним чином повідомлені про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши та оцінивши матеріали справи встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо отримання позивачем у власність про інвестованої, згідно договору квартири в будинку не введеному відповідачем в експлуатацію. Встановивши спірні правовідносини суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 47 Конституції України встановлено, що "кожен маж право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадян матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду". Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свого охоронюваного законом інтересу. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом цивільного захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначає Закон України "Про інвестиційну діяльність". Згідно статті 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, такими цінностями може бути майнові права на нерухоме майно. Правовою природою виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України тобто право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 177 ЦК України встановлено, що до об'єктів цивільних прав відносять речі, майнові права та інше, статтею 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, майнові права є не споживною річчю; майнові права визнаються речовими правами, а статтею 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлюється, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Виходячи з цього речове право є юридичним поєднанням особи і речі, і всі суб'єкти визнають цей обов'язок обмежуючи тим самим особисті домагання цього предмета, тим самим речове право має абсолютний характер. Фактичний зміст речового права проявляється в конкретних формах володіння річчю: об'єкт - тільки матеріальні речі, суб'єкти - особи, які можуть бути суб'єктами цивільно-правових відносин. Речові права встановлюються законом, рішенням суду, заповітом або договором. Таким чином об'єктом цивільного права за інвестиційними договорами є закріплені за позивачем майнові права, отримані в результаті інвестицій на конкретно визначену площу та якими позивач вправі володіти, користуватися і розпоряджатися. Як вбачається з матеріалів справи, договором укладеним позивачем та відповідачем, між сторонами виникли договірні відносини щодо інвестування будівництва квартири, тим самим позивач будучи інвесторами вклали у будівництво об'єкту нерухомості власні кошти, а тому вони до здавання об'єкту нерухомості в експлуатацію є власником майнових прав на об'єкт інвестування, а саме на семикімнатну квартиру [ADDRESS]. Ці майнові права є відмінні від права власності на майно, вони не потребують державної реєстрації і охороняються законом. Позивачем були сплачені витрати на сплату судового збору, а тому суд відповідно до ст.88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача та держави.

Outcome: approved