Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.04.2014 СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області внесені відомості до ЄРДР і щодо нього розпочато розслідування. 29.07.2014 року йому слідчим Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області повідомлено про підозру за ч.1 ст.185 КК України. Справу направлено для розгляду в Галицький районний суд м. Львова. (№461/9144/14-к). Вказує, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.08.2014 його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 850 грн. штрафу в дохід держави. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31.10.2014 апеляційну скаргу адвоката Цаплака М.І. задоволено частково, а вирок суду першої інстанції скасовано і призначено новий розгляд в іншому складі суду. За результатами нового судового розгляду цієї справи його було повністю виправдано у висунутому обвинуваченні, про що Галицький районний суд м. Львова постановив виправдувальний вирок від 23.12.2015. За апеляційною скаргою прокурора даний вирок суду було скасовано у зв`язку з порушенням правил підсудності та справу в подальшому скеровано для нового судового розгляду в Городоцький районний суд Львівської області. Згідно вироку Городоцького районного суду Львівської області від 16.06.2016 його визнано невинуватим та виправдано, вирішено питання речових доказів. Вказаний вирок набув законної сили 27.12.2016, що підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2017 за касаційною скаргою прокурора. Посилаючись на норми ЦПК України, КПК України та Конституції України зазначає, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав органами досудового слідства. Згідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року установлено мінімальну заробітну плату на 2019 рік у місячному розмірі 4173 грн. З урахуванням викладеного та того, що він перебував під слідством та судом з 30.07.2014 (дата складання обвинувального акту у кримінальній справі) по 03.10.2017 (дата винесення ухвали Вищим спеціалізованим судом України) розраховує розмір мінімального відшкодування йому моральної шкоди 141954 грн. Оскільки, протягом цього періоду був у постійному психологічному напруженні, що негативно вплинуло на його психологічний стан, працездатність, продуктивність праці та відносини в сім`ї. Обмеження щодо неможливості виїзду за межі Львівської області негативно впливали на його заробіток. Після цього, позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву про збільшення позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, зокрема щодо збільшення відшкоджування шкоди в сумі 159\~112 грн. у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати до 4173 грн. у 2019 році. Не погоджуючись з позовними вимогами представником відповідача - Державної казначейської служби України 09.08.2019 надано відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти позовних вимог позивача у повному обсязі. Зазначає, що позивачем не дотримано вимоги п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, згідно якої у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Позивач повинен належним чином довести факти, що свідчать про існування правовідносин з приводу яких виник спір та порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача, наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Зазначає, що розмір відшкодування позивачу моральної шкоди значно завищений і не відповідає обставинам справи та наданим доказам. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с.100-101) Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 28.05.2019 справу прийнято до провадження. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить їх задовольнити з підстав наведених у позові в повному обсязі. Представник відповідача в суді просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки [PERSON] під вартою не утримувався, мав можливість спілкуватися з близькими людьми, працювати, тому розмір відшкодування значно перевищує суму реальних збитків. Прокурор Городоцької місцевої прокуратури Лойко В.В. вважає позовні вимоги позивача необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, про що Городоцькою місцевою прокуратурою подано відзив на позовну заяву від 23.09.2019 (а.с.135-137) Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, прокурора, дослідивши письмові матеріали справи та наявні у ній докази вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.82 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено, що 29 липня 2014 року [PERSON] повідомлено про підозру у таємному викраденні чужого майна, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України (а.с.5) Вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.08.2014 (а.с.6) [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 850 грн. штрафу в дохід держави. Запобіжний захід відносно [PERSON] не обирався. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31.10.2014 апеляційну скаргу адвоката Цаплак М.І. задоволено частково, а вирок суду першої інстанції скасовано і призначено новий розгляд в іншому складі суду. За результатами нового судового розгляду цієї справи згідно вироку Галицького районного суду м. Львова від 23.12.2015 позивача визнано невинуватим і повністю виправдано (а.с.7-9) За апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури №1Топілко І.М. вирок Галицького районного суду м. Львова від 23.12.2015 (а.с.10) відносно [PERSON] скасовано у зв`язку з порушенням правил підсудності. Дану справу в подальшому скеровано для нового судового розгляду в Городоцький районний суд Львівської області. Відповідно до вироку Городоцького районного суду Львівської області від 16.06.2016 [PERSON] у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185 КК України визнано невинуватим та виправдано, вирішено питання речових доказів. Вказаний вирок набув законної сили 27.12.2016, що підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2017 за касаційною скаргою прокурора (а.с.13-18) Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 17 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно ч.1 ст.130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди. Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури, суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладена арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інші: процесуальних дій, що обмежують права громадян. Наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Статтею 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури, суду" визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до частин 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з положенням п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Судом встановлено, що фактично незаконне перебування позивача під слідством було у період з 30.07.2014 до 27.12.2016, тобто до часу набрання вироком суду від 16.06.2016 законної сили. За час незаконного перебування під слідством та судом, позивач [PERSON] зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу. Притягнення позивача до кримінальної відповідальності позбавила його шансу будувати власне життя, робити кар`єру. Позивач протягом даного часу змушений був терпіти обмеження прав, що суттєво відзначилося на його психологічному стані. Таким чином, змінився його звичний життєвий уклад, а в результаті весь цей час він перебував у стані психологічного напруження і стресі. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках тощо. Відповідно до\~Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2018\~рік» встановлено\~мінімальну заробітну\~плату \~3723\~грн.\~Отже,\~виходячи з\~мінімального розміру\~заробітної плати\~на час\~розгляду справи,\~позивачу підлягає\~відшкодуванню моральна\~шкода у\~розмірі 141\~954\~грн.\~(38\~місяців 4\~дні -\~час незаконного\~перебування під\~слідством [PERSON] .\~38\~х 3723=141474+(3723/31=120\~та 120\~х 4=480)) Суд вважає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є таким, який має бути відшкодований за відповідний період, внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Зазначений розмір завданої моральної шкоди відповідає вимогам Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури, суду". Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На підставі викладеного, з огляду на принцип справедливості, виваженості та з урахуванням того, що позивач звернувся до суду не за територіальністю, що також вплинуло на час розгляду справи, отже суд вважає за справедливе рахувати строк розгляду справи в суді з дати ували судді, тому розмір завданої моральної шкоди позивачу становить 141 954 грн., а не 159 112 грн., як про це просить позивач. Суд не приймає доводів представника відповідача та прокурора про відмову в позові за відсутності підстав, оскільки такі суперечать висновкам Верховного Суду України (Постанова від 24.04.2017 у справі №760/23169/14-ц; Постанова від 14.08.2019 у справі №182/6496/17; пр.№61-48549св18) (а.с.36-39, 145-149) Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Згідно п.35 вказаного вище Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 15 квітня 2015 року №215, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України. На підставі викладеного,

Outcome: partial