Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала наступним чином. 05 жовтня 2011 року померла її мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом у вигляді житлового будинку № 15, що розташований по вулиці Будьонного в селі Щаслива, Липовецького району, Вінницької області, в якому мати проживала та була зареєстрована. Її батько [PERSON] помер 20.04.1981 року. Нею спадщину прийнято шляхом звернення впродовж шести місяців після смерті матері до нотаріуса. Однак при оформленні будинку нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки даний будинок належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності і встановити яка частка належала покійній матері не можливо. Її рідний брат [PERSON] помер 10 травня 2007 року, а його діти відмовились від належних їм часток у спадщині після смерті батька. Інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно, не має, отже вона є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті матері. Ураховуючи те, що на частину майна, що належало спадкодавцеві їй було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, а майно належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, однак її право на майно спадкодавця у вигляді обєкта нерухомості оспорюється, тому позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок №15, що розташований по вулиці Будьонного, в селі Щаслива, Липовецького району, Вінницької області, з усіма господарськими будівлями по спадщині за законом після смерті [PERSON]. В судове засідання позивач та її представник не зявились, однак до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, в якому також зазначено, що заявлені позовні вимоги вони підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, в.о. сільського голови в заяві, яку адресував суду вказав на визнання позову не заперечує проти його задоволення, а розгляд справи просив проводити за його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України, необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із свідоцтва про смерть серії І-АМ № 205313, виданого виконкомом Щасливської сільської ради, Липовецького району слід що 05.10.2011 року в селі Щаслива, Липовецького району померла [PERSON] ( а. с. 4). Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки за життя [PERSON] заповідального розпорядження не вчинила. Позивачка являється дочкою померлої [PERSON], факт родинних відносин стверджується свідоцтвом про народження серія ЯД № 637190, видане Щасливецькою сільською радою, Липовецького району 11.03.1952 року ( а. с.5 ) та свідоцтвом позивачки про укладення шлюбу серія І-БК № 302441, виданим райбюро ЗАГС м. Кагарлик Київської області ( а. с. 6). Як убачається із матеріалів Спадкової справи №531/2011, із заявою про прийняття спадщини в строк визначений чинним законодавством, звернулась дочка померлої позивач у справі [PERSON]. Крім цього, в матеріалах спадкової справи наявні заяви, що подані нотаріусу іншими спадкоємцями [PERSON], а саме дітьми померлого 10.05.2007 року [PERSON], тобто сина спадкодавця, а саме: [PERSON] та [PERSON], які свідчать про те, що від спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] вони відмовились на користь [PERSON] ( а. с. 18, 19). Наведене свідчить, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом на майно, померлої 05.10.2011 року, [PERSON]. До складу спадкової маси увійшов житловий будинок, що розташований по вулиці Будьонного 15, в селі Щаслива, Липовецького району Вінницької області, що належав спадкодавцеві згідно Свідоцтва № 220 про право особистої власності на будинковолодіння, яке видане 11.01.1990 року виконкомом Щасливецької сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Липовецької районної ради народних депутатів за №131 від 30.05.1985 року та рішення Щасливецької сільської ради народних депутатів від 21.07.1985 року за № 28 та зареєстрованого в установленому порядку в КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» 11.01.1990 року і записане в реєстрову книгу № 135. Вказаний житловий будинок входив до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON]. Згідно постанови нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 08.10.2015 року, позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №15, що розташований по вулиці Будьоного в селі Щаслива, Липовецького району, Вінницької області, після смерті, 05.10.2011 року, [PERSON], оскільки згідно правовстановлюючого документа наданого заявником, було зясовано, що житловий будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, який є обєктом спільної сумісної власності та належить його членам, а визначити яка частка належала померлій у випадку її смерті не можливо в нотаріальному порядку. Як вбачається із довідки Щасливської сільської ради, Липовецького району від 12.10.2015 року за № 833 житловий будинок № 15, розташований по вулиці Будьонного в селі Щаслива, Липовецького району мав статус майна, яке належало колишньому колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, членом якого станом на 15.04.1991 року була лише [PERSON], [INFO]. Довідки цієї ж сільської рада від 06.11.2012 року за № 500 та № 501 свідчать про те, що [PERSON] на десь смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]; до складу її сім'ї згідно з даними погосподарських книг, входили: чоловік - [PERSON], [INFO], який помер 20 квітня 1981 року, дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO]. Свідоцтво про смерть серія І-АМ № 070986, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції свідчить про те, що 10.05.2007 року в селі Щаслива, Липовецького району помер [PERSON] ( а.с. 7). Аналізуючи здобуті у справі докази судом встановлено, що членами колгоспного двору № 15 по вулиці Будьонного, в селі Щаслива, Липовецького району головою якого була лише [PERSON], станом на 15.04.1991 року була лише [PERSON]. За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась після 01.01.2004 року, а відтак до застосування підлягають норми ЦК України. В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця. Зі змісту ст.ст.1223, 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З аналізу норм ст.ст.1268-1270 ЦК України, необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину у шестимісячний строк. За правилами ст.1268 ч.5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1274 ч. 2 визначено, що спадкоємець за законом може відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, який увійшов до складу спадкового майна, та яке прийняв позивач. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечують проти його задоволення Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі вище викладеного, ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР, ст. ст. 25, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1241, 1268 -1270, 1274 ч. 2 ЦК України, враховуючи рекомендації викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", та у Постанові Пленуму верховного суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у правах про спадкування»,

Outcome: approved