Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНЕСАНС ТРАСТ" на її користь 2279,99 грн. заборгованості по заробітній платі та 1688,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. При цьому посилається на те, що 15.03.2011 року була прийнята на роботу бісквітником другого розряду в ТДВ «ЖЛ», проте 30.11.2015 року була звільнена із займаної посади на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із переведенням до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС ТРАСТ» та 09.12.2015 року прийнята за переведенням бісквітником другого розряду ТОВ "РЕНЕСАНС ТРАСТ". Крім того, позивач зазначила, що 04.01.2016 року вона була звільнена з ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» за переведенням до ЗАТ «Житомирські ласощі», проте на момент звільнення із вказаної посади відповідач не провів із [PERSON] остаточного розрахунку та заборгував заробітну плату за грудень 2015 року в сумі 3779,94 грн. Позивач подала до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, з підстав наведених у позовній заяві. Просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, про що свідчить підпис уповноваженого ТОВ «Ренессанс Траст», з відміткою про отримання судової повістки у рекомендованному повідомленні про вручення поштового відправлення. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, ухвалює рішення в заочному провадженні, у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та у відсутності позивача, що відповідає положенню ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беріть участь у справі. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Судом встановлено, що [PERSON] 30.11.2015 року була звільненена із ТДВ "ЖЛ" та у період із 09.12.2015 року по 04.01.2016 року працювала в ТОВ "Ренесанс Траст", що підтверджується змістом копії трудової книжки від 18.04.1974 року. /а.с. 5/ Зі змісту форми ОК - 5 Індивідуальних відомостей про застраховану особу складеної відносно позивача [PERSON], виданої органами Пенсійного фонду України вбачається, що заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем за відпрацьовані дні грудня 2015 року становить 3779,94 грн. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Окрім того, згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (п. 20, 21 постанови Пленуму). В день звільнення [PERSON] з роботи відповідачем не було виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі за весь час роботи (23 робочих днів в грудні 2015 року) в розмірі 3779,94 грн. та (4 робочих днів у січні 2016 року) в розмірі 657,36 грн., а всього 4437,30 грн. Таким чином заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем становить 4437,30 грн., а середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період із 05.01.2016 року по 02.02.2016 року включно (20 робочих днів х 164,34 грн. середньоденна заробітна плата) становить 3286,8 грн. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених доведених ним обставин.\~ Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК\~\~та з рахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача\~\~у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню та стягує з відповідача в межах заявлених позовних вимог на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 2279,99 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1688,40 грн. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved