Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що він з червні 1972 року працював робочим 2-го розряду Воловецького райміжколгоспбуду, у квітні 1982 року був прийнятий на роботу дорожнім робітником 3-го розряду Ужгородського шляхово-будівельного управління №58 тресту "Закарпатбуд". За понад 30 річний стаж роботи на вказаному підприємстві він неодноразово переводився з посади на посаду. 06.08.2012 державна реєстрація цього підприємства припинена що підтверджується відомостями Інформаційно-ресурсного центру. Під час його роботи на цьому підприємстві у 1996 році він був переселений у квартиру №3 по вул. Жатковича (Урожайній), 36 у м. Ужгороді, яка належала та була зареєстрована за вказаним підприємством. Відповідно з 18.07.1996 року і по сьогоднішній день, тобто впродовж останніх майже 20 років він зареєстрований за вказаною адресою,фактично там проживає, відкрито та добросовісно володіє вказаним майном. За увесь цей час позивача ніхто не переселяв, не виселяв, вимог ніяких до нього не ставив, однак через ліквідацію підприємства на даний час він не має можливості вирішити питання оформлення свого права на вказану квартиру в порядку приватизації з кількох причин. Зокрема, у нього не має необхідних для приватизації документів ордеру чи договору; підприємство, в оперативному управлінні якого перебувало займане позивачем житло, ліквідоване, а тому надати йому необхідні для приватизації документи, а так само видати наказ на приватизацію, як це було здійснено у випадку з іншими наймачами квартир у вказаному будинку, є неможливим; відсутні відомості про передачу підприємством при його ліквідації цієї квартири як відомчого житлового фонду у комунальну власність Ужгородської міської ради, як це передбачено Законом. Позивач вказує на те, що якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимогу про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять років з часу спливу строку позовної давності за відповідними вимогами, який починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору (ч.3 ст. 344 ЦК). [PERSON] вселився у квартиру влітку 1996 року та зареєструвався у ній 18.07.1996 року тимчасово, на рік. Відповідно 18.07.1997 року закінчився обумовлений річний термін користування цим майном і почався перебіг трирічного строку для предявлення власником квартири вимоги про її повернення. Позивач вказує на те, що з 18.07.2000 почався перебіг строків, які дають позивачу підстави для набуття права власності на займане ним житло за набувальною давністю. При цьому, враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правилами ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що діючий ЦК набув чинності з 1 січня 2004 року, перебіг цього строку юридично обчислюється тільки з 01.01.2001 року. Відтак, загальний строк володіння [PERSON] спірним нерухомим майном фактично складає 20 років, що юридично дає йому підстави для вимоги про набуття права власності на займане мною житло за набувальною давністю більше 15 років. На підставі наведеного позивач просить визнати за [PERSON] право приватної власності на 1-но кімнатну житлову квартиру №3 по вул. Жатковича (Урожайній), 36 у м. Ужгороді, загальною площею 20,3 м.кв., житловою площею 9,2м.кв. вартість якої складає 20320,00 грн. (двадцять тисяч триста двадцять гривень 00 коп.). В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у змісті позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовної заяви, пояснив, що спірна квартира не передавалась на баланс Ужгородської міської ради після припинення ВАТ «Ужгородське ШБУ 58 і така на даний час нікому не належить. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи письмові письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно - 1-но кімнатну житлову квартиру №3 по вул. Жатковича (Урожайній), 36 у м. Ужгороді - за набувальною давністю. Згідност. 344 ЦК Україниособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правиластатті 344 ЦК Українипро набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відтак, законодавцем визначено, що набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. З пояснень позивача та його представника, наданих в судовому засіданні, та наявних у матеріалах справи копій трудової книжки (а. с. 6-9) встановлено, що [PERSON] працював в Ужгородському шляхово-будівельного управління №58 тресту "Закарпатбуд". При цьому підприємство кілька разів перейменовувалося, реорганізовувалося: з ДП "Ужгородське шляхово-будівельного управління №58" у ВАТ "Карпатшляхбуд", потім у ВАТ "Закарпатшляхбуд", ВАТ "Ужгородське ШБУ-58", т.ін. ( ст. 11 ). Зі змісту позовної заяви вбачається, що у 1996 році [PERSON] був переселений у квартиру № 3 по вул. Жатковича(Урожайній), 36 у м. Ужгороді і з того часу постійно проживав та зареєстрований за вказаною адресою. З дослідженого в судовому засіданні паспорту позивача вбачається, що такий дійсно зареєстрований в [INFO] з 18.07.1996 року. З копії реєстраційного посвідчення, виданого у травні 1996 року Ужгородським міжрайонним малим виробничим підприємством технічної інвентаризації ( а. с. 10) судом встановлено, що будинковолодіння № 36 по вул. Урожайній в м. Ужгороді зареєстровано за ВАТ "Закарпатшляхбуд» на підставі рішення Ужгородської міської ради за № 74 від 24.04.1996 року, тобто за підприємство, в якому тривалий час працював [PERSON] У відповідності до відомостей, зазначених у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 15.06.2016 року 06.08.2012 року на підставі судового рішення про припинення юридичної особи у звязку з визнання її банкрутом від 30.07.2012 року до ЄР внесено відомості про припинення ВАТ «Ужгородське ШБУ-58» (03450092), правонаступники у якого відсутні. Вказана обставина зі слів позивача та його представника стала перешкодою при оформленні [PERSON] права власності на квартиру, з врахуванням зокрема того факту, що на даний час така нікому не належить і не є на балансі Ужгородської міської ради, що також підтверджується поясненнями представника Ужгородської міської ради, наданими в судовому засіданні. Відповідно з метою узаконення свого фактичного володіння квартирою [PERSON] змушений звернутись до суду. В рамках даної цивільної справи судом за заявою позивача допитано свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] , які є мешканцями будинку 36 в м. Ужгороді по вул. Урожайній, такі підтвердили факт проживання позивача [PERSON] у цьому будинку в квартирі № 3 більше двадцяти років. Відповідно дост. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Узагальнюючи зазначене, суд приходить до переконання, що позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки такий добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 20 років, і з врахуванням того, що відповідач, Ужгородська міська рада, не заперечує проти задоволення позовних вимог, відтак визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем.

Outcome: approved