Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ФГ «Кашуби Віталія Григоровича», третя особа без самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Компаніївському районі про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати. Просив стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі за 2012-2015 роки за користування земельними ділянками з урахуванням коефіцієнту індексації нормативно грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 31833,59 грн. та пені в розмірі 40441,93 грн. Через несплату орендної плати протягом тривалого часу просив також розірвати договори оренди землі, укладені між ним та ФГ «Кашуби Віталія Григоровича» в 2011 році, зареєстровані у відділі Держкомзему у Компаніївському районі 04.10.2011 р. за № 352288504000311 та за № 352288504000310. В судовому засіданні представник позивача з урахуванням розписки позивача про отримання орендної плати в розмірі 21622 грн. уточнив позовні вимоги та подав заяву про зменшення позовних вимог. Просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за 2014-2015 роки в сумі 20211,59 грн., пеню в сумі 32388,19 грн. та розірвати договори оренди в звязку з систематичною несплатою орендної плати. Пояснив, що позивачем в 2011 році передано відповідачу в оренду дві земельні ділянки та відповідно укладено два договори оренди, за якими відповідач повинен сплачувати орендну плату. Позивач отримав від відповідача в рахунок орендної плати 10000 грн. готівкою та 11622 грн. було витрачено відповідачем на поховання матері позивача та оформлення спадщини. Позивачем [PERSON] було складено розписку про отримання орендної плати в сумі 21622 грн. Після цього [PERSON] ніяких коштів не отримував. Умови спірних договорів, зокрема щодо нормативно грошової оцінки земельних ділянок не змінювалися та додаткові угоди до укладених договорів сторонами не підписувалися. З письмовою вимогою про збільшення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки позивач до відповідача не звертався. Укладені договори оренди землі з приводу досягнення згоди з усіх істотних умов не оспорювалися. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив посилаючись на те, що за спірними договорами оренди відповідач розрахувався в повному обсязі, сплативши позивачу орендну плату в сумі 21622 грн. Крім того вказав, що заборгованість за 2015 рік не можна брати до уваги, оскільки на час звернення до суду строк виконання зобовязання не сплинув, оскільки за умовами договору орендна плата вноситься до кінця року. Вважає, що орендна плата не підлягає індексації, оскільки виплачена наперед, хоча індексація передбачена умовами договору. Договорами оренди не визначено автоматичну зміну орендної плати в разі збільшення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Не погодився з розрахунком пені та просив відмовити в позові в повному обсязі за безпідставністю вимог. Після отримання позову відповідач направив поштою [PERSON] грошовий переказ, який позивач не отримав, оскільки проживає в іншому населеному пункті. Умови спірних договорів, зокрема щодо грошової оцінки земельних ділянок сторонами не змінювалися та додаткові угоди до укладених договорів сторонами не підписувались. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив вирішити на розсуд суду (а.с.48). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником земельних ділянок площею 6,0802 га та площею 7,0236 га, розташованих на території Полтавської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельну ділянку (а.с.19, 24). В 2011 році між орендодавцем [PERSON] та орендарем ФГ «Кашуби Віталія Григоровича» укладено договори оренди землі, площею 6,0802 га. та площею 7,0236, розташованої на території Полтавської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, зареєстровані у відділі Держкомзему у Компаніївському районі 04.10.2011 р. за № 352288504000311 та за № 352288504000310 (а.с.11-16). Згідно розписки від 24.02.2012 р. [PERSON] отримав у ФГ «[PERSON]Г.» орендну плату за землю в сумі 21622 грн. (а.с.58), що представниками сторін в судовому засіданні не заперечувалось. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом. Частиною 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладення договору) передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно умов договорів оренди землі, а саме пунктів 9, 11 Договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2472 грн. до кінця року, при цьому нормативна грошова оцінка кожної земельної ділянки згідно п.5 Договору становить 82400 грн. В пункті 10 Договору зазначено, що «Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням (без урахування) індексів інфляції» без підкреслень. Відповідно до ч.3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що сума розміру орендної плати визначається з урахуванням індексів інфляції, оскільки укладеним між сторонами договором інше не передбачено. Крім того, згідно п.14 Договорів оренди у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно статей 14, 21, 23 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі. Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Пунктом 13 Договорів оренди встановлено, що розмір орендної плати переглядається один раз на рік. Статтею 30 зазначеного Закону встановлено, що зміна умов договору оренди землі (а орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, згідно із ч. 1 ст. 15 цього Закону - є однією з істотних умов договору оренди землі) здійснюється за взаємною згодою сторін. Зважаючи на вищенаведене а також на те, що відповідно до ч. 2 ст. 21 ЗУ "Про оренду землі" розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди, а визначена спірними договорами умова щодо розміру нормативної грошової оцінки обох земельних ділянок в сумі 82400 грн. сторонами у договорі оренди не змінювалась, посилання позивача на те, що розмір орендної плати за земельні ділянки за 2014-2015 роки повинен автоматично обчислюватися з нормативної грошової оцінки земельних ділянок станом на 01.01.2014 року та 01.01.2015 року для земельної ділянки площею 6,0802 га відповідно в сумах 144615 грн. та 180633 грн.; для земельної ділянки площею 7,0236 га відповідно в сумах 144779 грн. та 180838 грн. - не ґрунтується на умовах укладених між сторонами договорів та законі. Верховний Суд України у постанові від 20.08.2013 року висловив свою правову позицію у справі № 3-21 гс 13, зміст якої полягає у тому, що відповідно до статей 21, 30 Закону України „Про оренду землі", статті 24 Закону України „Про плату за землю" та статей 628, 632 ЦК України законодавча зміна нормативної грошової оцінки землі може бути підставною для зміни розміру орендної плати в односторонньому порядку, якщо це погоджено сторонами у договорі. Умови укладених між сторонами договорів оренди землі не містять положень щодо автоматичного збільшення нормативної грошової оцінки землі, що визначена ними при укладенні цього договору, у разі збільшенні її на законодавчому рівні. Крім того слід зазначити, що індекс інфляції і коефіцієнт індексації нормативно-грошової оцінки не є тотожними поняттями, їх визначення регулюються різними нормативно-правовими актами. Індекс інфляції визначається ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282 від 3.07.1991 року та розраховується Державним комітетом статистики України, а коефіцієнт індексації нормативно-грошової оцінки визначається постановою КМУ № 213 від 23.03.1995 року зі змінами від 31.10.2011 р. за № 1185, якою затверджено Методику нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, тому посилання позивача на те, що при розрахунку орендної плати мав застосовуватися вказаний коефіцієнт індексації нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, як індекс інфляції, при визначенні орендної плати за земельну ділянку, є помилковим. З вище викладеного суд приходить до висновку, що фактична зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки не є підставою для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати за договорами. Отже, обчислений позивачем розмір орендної плати виходячи з нормативної грошової оцінки земельних ділянок в сумах 144615 грн. та 180633 грн. для земельної ділянки площею 6,0802 га та в сумах 144779 грн. та 180838 грн. для земельної ділянки площею 7,0236 га здійснено безпідставно та всупереч умовам укладених між сторонами договорів оренди землі, в звязку з чим розрахунок позивача по обчисленню заборгованості з орендної плати, а відповідно і пені, є не вірним. Судом встановлено, що відповідач сплатив позивачу орендну плату наперед в розмірі 21622 грн., що підтверджується розпискою позивача на вказану суму. В судовому засіданні сторони визнали відсутність заборгованості по орендній платі за 2011-2013 роки. Після звернення позивача до суду відповідачем 28.12.2015 року було переказано через УДППЗ «Укрпошта» на користь позивача [PERSON] кошти в сумі 4500 грн. та 4717 грн. (а.с.57), які позивачем отримані не були, що було визнано сторонами в судовому засіданні. Отже, відповідачем за обома договорами загалом було сплачено позивачу 21622 грн. Оскільки сторони досягли домовленості щодо орендної плати в розмірі 3% від базової вартості земельної ділянки, визначеної в договорі, обчислення якої проводиться з урахуванням індексів інфляції, суд обчислює розмір орендної плати виходячи з умов договору, із врахуванням вимог листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" N 62-97р від 03.04.97 року. За офіційними статистичними даними індекс інфляції в 2012 році становив 99,8%, в 2013 році 100,5%, в 2014 році 124,9%. Враховуючи, що в 2012 році індекс інфляції становив менше 100%, немає правових підстав застосовувати його при розрахунках, отже розмір орендної плати був незмінним та становив 4944 грн. за обома договорами оренди (2472х2). Отже розмір орендної плати за обома договорами оренди за 2011-2012 роки за мінусом 15% податку з доходу орендодавця складає 8404,80 грн. (4944+4944)х15%= 1483,20 грн. 9888 грн. 1483,20 грн. = 8404,80 грн. Розмір орендної плати належної до виплати позивачу за обома договорами оренди з урахуванням індексу інфляції за 2013 рік, за мінусом 15% податку з доходу орендодавця складає 4223,42 грн. (4944 грн. х 100,5% = 4968,72 грн. х 15% = 745,30 грн.) 4968,72 грн. 745,30=4223,42 грн. Розмір орендної плати належної до виплати позивачу за обома договорами оренди з урахуванням індексу інфляції за 2014 рік, за мінусом 15% податку з доходу орендодавця складає 15772,60 грн. (4968,72 грн. х 124,9% = 18556 грн. х 15% = 2783,40 грн. 18556 грн. 2783,40 = 15772,60 грн. Загальний розмір орендної плати за період з 2011 року по 2014 рік складає 28400,82 грн. (8404,80 грн.+4223,42 грн.+15772,60 грн.) [PERSON] отримав від ФГ «[PERSON]Г.» кошти в сумі 21622 грн., різниця становить 6778,82 грн. (28400,82 грн. - 21622 грн.). Відповідно до ч. 1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати. Виходячи з вищенаведеного суд вважає за необхідне позов щодо стягнення заборгованості з орендної плати та пені задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за 2014 рік в сумі 6778,82 грн. та пеню з часу виникнення заборгованості до часу звернення з позовом до суду, а саме за період з 01.01.2015 року по 16.12.2015 року (349 днів) із розрахунку: 6778,82 грн. х 0,3% х 349 = 7097,42 грн. В частині позовної вимоги про стягнення орендної плати за 2015 рік суд вважає, що дана вимога є передчасною та не підлягає задоволенню, оскільки предявлена до закінчення кінцевого терміну виплати належних сум за договорами, тобто до 31.12.2015 року, що не позбавляє позивача права повторно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав чи інтересів після настання строку виконання зобовязання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно п. 36 Договорів оренди землі, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Статтею 32 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини вимагають систематичної несплати орендної плати, як підстави для розірвання договору оренди. За вказаних обставин суд вважає, що разове не внесення орендної плати за договором оренди земельної ділянки не є підставою для його розірвання, оскільки, не свідчить про систематичне порушення умов договору в частині несплати орендної плати. З урахуванням встановлених обставин, суд вважає доводи сторони позивача щодо наявності підстав для розірвання договорів оренди необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, в звязку з чим у задоволенні вимог про розірвання договорів оренди землі необхідно відмовити. Суд виходить з того, що лише та обставина, що орендар не в повному обсязі сплатив орендну плату за 2014 рік не є підставою для розірвання договору оренди землі, оскільки, не свідчить про систематичне порушення умов договору в частині несплати орендної плати. А тому, суд вважає заявлені вимоги передчасними. Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу між сторонами понесені по справі судові витрати. У зв'язку зі частковим задоволенням позову (на 12,8%), з відповідача на користь позивача належить стягнути 67 грн. 78 коп. судових витрат (12,8% від 526 грн.) В зв'язку з тим, що позивачем зменшено позовні вимоги з 72275,52 грн. до 52599,78 грн., що відповідає судовому збору в розмірі 525,99 грн., відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» позивачу слід повернути сплачений при зверненні до суду в більшому розмірі судовий збір в сумі 196,77 грн.

Outcome: partial