Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

15.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених вимог просить визнати за нею право власності на ? частину квартири як частину в спільній сумісній власності та на ? частину квартири, [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; стягнути судовий збір 3205,75 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірна квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за нею та її чоловіком, [PERSON], на підставі свідоцтва про право на житло від 27.11.2008 року, право власності зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно. Відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначена квартира належить їй та чоловіку в рівних частках тобто по 1/2 частини. 08.04.2015 року помер її чоловік [PERSON] Спадкоємцями першої черги на 1/2 частину квартири відповідно до ст. 1261 ЦК України, є: вона як дружина померлого, а також дочка від першого шлюбу відповідачка [PERSON] На момент відкриття спадщини вона проживала спільно з померлим і була зареєстрована в спірній квартирі, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка. Із заявою про відмову від спадщини вона не зверталася. Після смерті чоловіка вона виявила пропажу правовстановлюючих документів на квартиру - свідоцтво про право на житло, копію техпаспорта. Вона звернулася в Київський РВ ГУМВС України в Харківській області із заявою про зникнення документів, в процесі розгляду заяви відповідачка повідомила, що документи їй нібито передав її батько. Вона звернулася до відповідачці з проханням повернути правовстановлюючі документи, однак остання відмовилася. Після закінчення 6 місяців після смерті чоловіка вона звернулася в нотаріальну контору з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину, однак у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, а відповідача оригінал не надала також нотаріусу, їй 05.11.2015 року було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частину квартири. Згодом відповідачка заявила, що оригінал свідоцтва про право власності на житло її загублений і повернути його вона не зможе. Отримати дублікат свідоцтва про право на спадщину вона також не має можливості, оскільки необхідно звернення всіх власників житла з надання їх паспортів, тому просить також визнати в порядку ст. 392 ЦК України право власності на ? частину квартири як частину в сумісній власності. Ухвалою суду від 16.05.2016 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], у якому просить: 1) встановити юридичний факт ненадання [PERSON] допомоги спадкодавцеві [PERSON], який через важку хворобу (отримані травми) був у безпорадному стані та помер; 2) встановити юридичний факт умисного перешкоджання [PERSON] спадкодавцю [PERSON] скласти заповіт на її користь, чим [PERSON] збільшила свою частку у спадщині; 3) як наслідок встановлення вищеозначених фактів, усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті свого чоловіка - [PERSON], який помер 08.04.2015 року в м. Харкові; 4) визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частини квартири № 183, розташованої по вул. Героїв праці буд.№12 у місті Харкові, після смерті батька - [PERSON]; 5) стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 витрат на поховання та лікування [PERSON] у сумі 2358 грн. 15 коп.; стягнути судові витрати. В своїх доводах посилається на те, що 08.04.2015р. помер її батько - [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, вона вчасно звернулася до нотаріальної конторі з заявою про прийняття спадщини батька. До складу спадщини входять: 1/2 частка спірної квартири [ADDRESS]. Власником іншої 1/2 частки вказаної квартири, є [PERSON] - відповідач за цим позовом; грошові вклади в ТВБВ Ощадбанку. [PERSON] за час життя розпорядився на її користь вказаними грошовими вкладами в своїй частці 1/2, про що зробив розпорядження банку на випадок своєї смерті. На 1/2 частку спірної квартири батько за час життя не встиг скласти заповіт на розпорядження на вказану квартиру на випадок своєї смерті. Отже, позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом. В той час інших спадкоємців, які б були віднесені до першої черги спадкування за законом і мали право на рівні з позивачем здійснювати право на спадкування - відсутні. Відповідачка дуже негативно ставилася до намірів батька заповісти їй все своє майно. Спільних дітей у відповідачки та її батька, що помер, не було. Воля батька заповісти їй майно підтверджується наявністю розпорядження банку від батька на її користь. 08.04.2015р. з її батьком стався нещасний випадок, він потрапив під колеса транспортного засобу. Батько отримав дуже суттєві ушкодження, які були видні. Відповідачка не попередила її завчасно про нещасний випадок з батьком та викликала швидку допомогу самостійно. Після прибуття швидкої допомоги відповідачка при наявності безпорадного стану та суттєвих ушкоджень батька не дала згоди на його госпіталізацію, при всіх ознаках загрози життю. Коли вона прибула у спірну квартиру, вона побачила, що батько помирає та повторно викликали швидку, але надавати допомогу вже було запізно та швидка констатувала його смерть. Підтвердженням того факту, що батько хотів оформити спадщину заповітом на її ім'я є і той факт, що він передав їй для цього документи. В діях відповідача на відмову від госпіталізації батька був умисел на настання вигідних для відповідача наслідків - смерті батька. Бо за цих умов, без наявності заповіту відповідачка мала би змогу отримати на 1/4 частки спадщини більше, ніж за умови оформлення заповіту на її користь, про що хотів померлий батько. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставою для усунення від спадкування за нормою ст. 1224 ЦК є умисне перешкоджання особою спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт, що сприяло виникненню права на спадкування у цієї особи чи в інших осіб або сприяло збільшенню їхньої частки у спадщині. Доказом перешкоджання скласти заповіт батьку зі сторони [PERSON] є те, що відповідачка фактично ізолювала батька від неї, не давала їм зустрічатися, а якщо вони зустрічалися, то тільки у присутності відповідачки. Відповідачка позбавляла батька можливості користуватися телефоном, щоб він міг подзвонити їй, звернутися за допомогою, розповісти про свої потреби та попросити щось. Таким чином, [PERSON] ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві батьку, який через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво був у безпорадному стані; [PERSON] всіляко умисного перешкоджала спадкодавцю скласти заповіт на її користь. Завдяки цьому [PERSON] змогла неправомірно збільшила свою частку у спадщині, за цих обставин [PERSON] повинна бути усунена від права на спадкування за законом після смерті свого чоловіка. Крім того, всі витрати на поховання та лікування батька понесла вона, бо відповідачка сказала, що в неї немає коштів на сплату послуг поховання та ліків. Відповідно до ч.1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них на лікування та поховання спадкодавця. Тому просить судового відшкодування у сумі 3420 грн. на поховання та 1296,30 грн. на лікування, всього 4716,30 / 2 = 2358,15 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення відповідно до викладених в позові вимог, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити у повному обсязі. Також позивачка, з урахуванням письмових пояснень, які містяться в матеріалах справи (т. а.с. 112-113), пояснила, що вона понад 40 років прожила в шлюбі з [PERSON], [INFO]. Від шлюбу спільних дітей не було. В їх життя постійно втручалася дочка чоловіка від першого шлюбу [PERSON], дорікала в тому, що він зареєстрував шлюб з нею і зареєстрував її в квартирі. Кожен прихід відповідачки в квартиру супроводжувався конфліктами. Відносини між нею, її чоловіком і відповідачем були неприязні. Відповідачка відвідувала батька вкрай рідко. За медичною допомогою в поліклініку чоловік не звертався, був у нормальному стані, медичної допомоги не потребував. В період з липня 2014 по березень 2015 року, нібито у який відповідачка придбала ліки померлому, відповідачка відвідала батька всього 2-3 рази і ніяких ліків відповідачка батькові не привозила. 08.04.2015 роки її чоловік гуляв біля будинку. Коли вона повернулася з ринку, виявила в квартирі незнайомих людей, які повідомили, що її чоловіка збила машина. У квартирі також перебували лікарі «швидкої допомоги». Її чоловік категорично відмовився від госпіталізації, казав, що «не поїде, і все, не вмовляйте». Вона спитала у нього, щодо необхідності подзвонити доньці. Він спочатку не погодився. Потім вона побачила, що чоловікові ставалося гірше. Вона подзвонила відповідачці, яка приїхала. Відповідачка сказала, що чоловік вже помер. Дочка з квартири викликала «Швидку», яка по приїзду констатувала смерть чоловіка. Ствердження відповідачки, що через важку хворобу вона не надала допомогу [PERSON] є неспроможною. Проживаючи разом, [PERSON] не потребував сторонньої допомоги, важкою хворобою він не хворів. При наявності у чоловіка волевиявлення на оформлення заповіту, він міг в будь-який час звернутися до нотаріуса для оформлення заповіту і вона не змогла б йому в цьому перешкодити. Документи на квартиру і гроші 8 тис. грн. відповідачка забрала в день смерті чоловіка, коли знаходилася в квартирі. Чоловік ніколи не передавав відповідачці документи на квартиру і гроші. За ці гроші і були проведені похорони. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в зустрічному позові вимог. У задоволенні первісного позову просив відмовити в повному обсязі, також зазначив, що право власності на ? частку спірної квартири, яка отримана [PERSON] при приватизації, позивачкою не оспорюється. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши такі факти та відповідні до них правовідносини, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з 10.08.1984 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 7,12,18) Згідно зі свідоцтвом про народження, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] [INFO] є донькою [PERSON] (т. 1 а.с. 83-85) 08.04.2015 року [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, що йому належало. Згідно з відповіддю КП «Харківське МБТІ» від 02.11.2015 року та копії Свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ВК Харківської міської ради 27.11.2008 року реєстровий №2-08-284609, квартира загальною площею 31,8 кв.м., [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9,10, 16-17) Як вбачається з матеріалів справи, копії паспортів, що також не заперечується сторонами, позивачка [PERSON] проживала та була зареєстрована з [PERSON] з 1984 року (а.с. 7,12) Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Враховуючи, що позивачка [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину; позивачка не заявляла нотаріусу про відому від спадщини. Як вбачається з відповіді Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від 05.11.2015 року та інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 20.06.2015 року, 15.04.2015 року Восьмою ХДНК заведено спадкову справу №308/2015, в якій є документи, що підтверджують шлюбний зв'язок [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] та місце відкриття спадщини, заяви про прийняття спадщини від імені [PERSON] та від імені дочки померлого - [PERSON]. Свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] не видавались, спадкова справа вважається відкритою (т. 1 а.с. 14, 21) Отже, відповідачка [PERSON] також звернулася у встановлені строки до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON], померлого 08.04.2015 року. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], померлого 08.04.2015 року, є його дружина [PERSON], та його донька - [PERSON]. Як вбачається з відповіді Восьмої ХДНК від 05.11.2015 року, позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру - оригіналу Свідоцтва про право власності на житло від 27.11.2008 року реєстровий №2-08-284609. Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII (в редакції на час видачі свідоцтва) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Згідно з п. 12 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) (435-15). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Таким чином, частки кожного з двох співвласників ([PERSON] та [PERSON]В.) у праві спільної сумісної власності на квартиру є рівними, то [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частці квартири [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, до складу спадщини після смерті [PERSON], померлого 08.04.2015 року, входить 1/2 частка квартири [ADDRESS]. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що позивачці [PERSON] було відмовлено Восьмою ХДНК 05.11.2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на відповідну частку квартири [ADDRESS] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру - оригіналу Свідоцтва про право власності на житло від 27.11.2008 року, то її права підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності на половину спадкового майна, тобто на визнання за нею права власності на ? частку спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 08.04.2015 року. З приводу визнання за позивачкою [PERSON] в порядку 392 ЦК України права власності на ? частину спірної квартири як частину в спільній сумісній власності суд зазначає наступне. Згідно з відповіддю КП «Харківське МБТІ» від 02.11.2015 року та копії Свідоцтва про право власності на житло від 27.11.2008 року, квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Таким чином, право власності за позивачкою [PERSON] було зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з позову, підставою для визнання права власності на ? частину спірної квартири як частину в спільній сумісній власності є відсутність у позивачки оригіналу Свідоцтва про право власності на житло від 27.11.2008 року, який відповідачка [PERSON] забрала зі спірної квартири та не віддає позивачці. Згідно з п. 3.3 [PERSON] Пленуму ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, позивачкою не надані докази неможливості відновлення правовстановлюючого документу на спірну квартиру в передбаченому законом порядку. При цьому, позивач за зустрічним позовом просить визнати право власності лише на 1/2 частку спірної квартири в порядку спадкування після смерті батька, а не на 1/2 частку квартири, яка була отримана [PERSON] в ході приватизації; [PERSON] не заявлені вимоги щодо оспорювання або невизнання права власності [PERSON] на 1/2 частку спірної квартири отриманою нею при приватизації. Зокрема, згідно з п. 53 Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої Постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на обєкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у звязку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подаються: копія примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно; оголошення про втрату документа у друкованих засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження або місцевої чи регіональної сфери розповсюдження за місцезнаходженням нерухомого майна, в якому повинні бути зазначені назва документа, його номер і дата видачі, на чиє імя виданий, яким органом (крім випадків пошкодження чи зіпсування документа). Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав в інформаційних системах, державна реєстрація прав в яких здійснювалася до 1 січня 2013 р., або на паперових носіях інформації, ведення яких здійснювалося підприємствами бюро технічної інвентаризації. Отже, позивачка має право на відновлення втраченого правовстановлюючого документу на підтвердження її права власності на спірну квартиру в передбаченому законом порядку. На підставі викладеного, позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на ? частину спірної квартири як частину в спільній сумісній власності задоволенню не підлягають. Допитаний свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є тіткою її матері. Вона знає її з дитинства, [PERSON] була їй як рідна бабуся. Весь час [PERSON] та [PERSON] жили дружньо. Вона часто приходила до них у гості. Їй не відомо, що [PERSON] чимсь тяжким хворів, дідусь все робив фактично сам, він проводжав її до метро. [PERSON] не забороняла дідусю бачитись з донькою [PERSON] Стосунки з [PERSON] у сім′ї [PERSON] були погані. 04.08.2015 року дідуся збив автомобіль, а [PERSON] була на ринку. Коли [PERSON] повернулася до квартири, там вже була швидка допомога, дідусь лежав. Бабусі розповіли, що трапилось. Потім швидка уїхала. Бабуся подзвонила та повідомила [PERSON] про ці події. [PERSON] розповіла, що коли приїхала [PERSON] 08.04.2015 року на квартиру, то забрала документи на квартиру. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її рідною тіткою. [PERSON] з [PERSON] жили дружньо, мирно. Вона та сім′я [PERSON] часто приїжджали один до одного у гості, спілкувалися. [PERSON] був здоровий для свого віку, в сторонньої допомоги не потребував, ходив сам. Ірина приходила рідко, а коли приходила до [PERSON] в квартиру, то виникали завжди сварки. Дмитро не хотів складати заповіт на квартиру на доньку [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON]. С [PERSON] та [PERSON] вона знайома близько 30 років. Сім′я [PERSON] жили дружньо. Дмитро був здоровим чоловіком, цілими днями гуляв, був самостійним та незалежним чоловіком, його не могли схилити щось зробити або не зробити, в тому числі щодо складання чи не складання заповіту. О 12 годині вона виходила з підїзду та побачила [PERSON] з двома чоловіками, які відповіли їй, що трохи зачепили його на автомобілі. Вона повела їх до квартири [PERSON]. Дмитро йшов сам, і хлопці трохи його підтримували. Дмитро сказав, що у нього трохи болить спина, крові не було, видимих слідів пошкодження не було. Дмитра розділи, положили на диван. Вона визвала швидку допомогу, через 5 хв. приїхала «швидка». Дмитра оглянув лікар, сказав, що необхідно б було до лікарні. Дмитро відповів, що все нормально, до лікарні не поїде. Через хвилин 10 прийшла [PERSON], розповіли їй ситуацію. Пелагея також почала вмовляти [PERSON], щоб він поїхав до лікарні, підлікували би його. Дмитро відмовився. Лікар сказав, що необхідно тоді писати про відмову від госпіталізації. Дмитро сам при світлій памяті особисто підписав відмову. Пелагея також підписала. Оскільки це було ДТП, лікар визвав поліцію. Приїхали працівники, щось писали, потім всі уїхали. Вона пішла додому. Потім до неї прийшла [PERSON], та сказала, що подзвонила [PERSON] та повідомила про ДТП. Потім приїхала [PERSON], поговорила з батьком. Після чого, [PERSON] перестав дихати, знову викликали швидку. Швидка приїхала через п′ять хвилин, однак сказали, що [PERSON] помер. Викликали поліцію. Потім так швидко приїхали і працівники ритуальних послуг. Ірина потім також пішла. Зі слів [PERSON], [PERSON] забрала паспорт та кошти з квартири. Свідок [PERSON] пояснила, що вона живе в одному під′їзді з [PERSON]. Вона бачила часто, як [PERSON] гуляв з онуками та [PERSON]. Дмитро казав, що квартиру буде заповідати онукам. Стосунки у [PERSON] та [PERSON] були нормальні. Дмитро був у нормальному стані здоровя, не хворів тяжко. Їй невідомо чи перешкоджали [PERSON] скласти заповіт на когось. Свідок [PERSON] пояснив, він є сином [PERSON]. Він приїжджав до діда раз в два тижня, проживає в Сумах. У нього були теплі, дружні відносини, поздоровляв його, допомагав діду матеріально, купував йому ліки. Дідусь був здоровим чоловіком, ліки були необхідні у звязку з перевірною клімату тощо, купував глазні каплі. Останні 4 роки дідусь намагався оформити на них спадщину, однак щось не виходило. В січні 2014 року дідусь віддав матері документи на квартиру, щоб потім оформити спадщину. [PERSON] не бажала та була проти того, щоб дідусь оформив спадщину на онуків. Він з матір′ю займався похованням діда. [PERSON] повідомляли про це, однак вона казала, що була в поганому стані, їй казали де будуть поховання. В похованні [PERSON] участі не приймала. Підпис у медичній картці у картці №1212 від 08.04.2015 року не є підписом [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Посилання позивачки [PERSON] з підстав вказаних у зустрічному позову щодо всілякого умисного перешкоджання [PERSON] спадкодавцю скласти заповіт на користь [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки на підтвердження цих обставин не надано достатніх, допустимих та належних доказів, оскільки в силу вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Показання свідка [PERSON], який є сином [PERSON], щодо того, що [PERSON] була проти складання заповіту на сім′ю [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки не є допустимим та достатнім доказом на підтвердження того, що [PERSON] умисно перешкоджала спадкодавцеві скласти заповіт. Спадкодавець у разі бажання та дійсної волі міг протягом всього життя скласти заповіт на позивачку [PERSON] з приводу спірної квартири, однак цього не зробив. Те, що спадкодавець здійснив заповідальне розпорядження на грошові вклади на [PERSON] ще в 1987 році, не свідчить про намір скласти заповіт на [PERSON] з приводу всього свого майна. Навпаки, це свідчить про те, що у разі дійсної волі та бажання спадкодавець скласти заповіт на імя доньки, він би це зробив ще за життя. Факт нібито передачі батьком за життя правовстановлюючих документів на квартиру [PERSON], проти чого категорично заперечує [PERSON], яка стверджує, що [PERSON] самовільно їх забрала, - також не може свідчити про умисне перешкоджання спадкодавцеві скласти заповіт на [PERSON] Посилання позивачки на ізоляцію спадкодавця відповідачкою тощо, що нібито перешкоджало спадкодавцю скласти заповіт, є необґрунтованим та не підтвердженим жодними доказами. Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Позивачка за зустрічним позовом посилається на те, що 08.04.2015р. з її батьком стався нещасний випадок, його збив автомобіль. Відповідачка не попередила її завчасно про нещасний випадок з батьком та викликала швидку допомогу самостійно. Після прибуття швидкої допомоги відповідачка при наявності безпорадного стану та суттєвих ушкоджень батька не дала згоди на його госпіталізацію, при всіх ознаках загрози життю. В діях відповідачки [PERSON] на відмову від госпіталізації батька був умисел на настання вигідних для відповідача наслідків - смерті батька. [PERSON] ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві батьку, який через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з п. 4 [PERSON] Пленуму ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Згідно з відповіддю КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 08.06.2016 року, копії Карти виїзду швидкої медичної допомоги №1212 від 08.04.2015, №1113 від 08.04.2015 року, перевіркою форм первинної медичної документації встановлено, що службою екстреної медичної допомоги був прийнятий виклик 08.04.2015р. о 12.17год. до [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Привід виклику «ДТП». По прибуттю бригади ЕМД на місце виклику хворий знаходився в середньому стані; в графі «обєктивні дані»: свідомість ясна, поведінка спокійна, дихання вільне. [PERSON] було оглянуто та надано медичну допомогу відповідно до поставленого попереднього діагнозу: «Забій поперекового відділу хребта. Садни І, ІІ, III пальців правої кисті». Від шпиталізації хворий відмовився, про що свідчить підпис у формі первинної медичної документації. Також у графі відмови від госпіталізації міститься прізвище та підпис дружини пацієнта - [PERSON] У картці №1212 від 08.04.2015 в графі №24 результат зазначено покращення. 08.04.201р. о 17.58 год. службою ЕМД був прийнятий виклик від особи, яка не представилась, з тел. +380572678816 до [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Привід виклику «болить спина після ДТП». По прибуттю бригади ЕМД на місце виклику був поставлений попередній діагнозу: «Біологічна смерть до прибуття бригади ЕМД» (т. 1 а.с. 119-122). Причиною смерті [PERSON] була сполучена тупа травма тіла (т. 1 а.с. 77). З зазначеної медичної документації вбачається, що [PERSON] по приїзду лікарів знаходився в середньому стані, з ясною свідомістю та спокійною поведінкою, після надання медичної допомоги відбувалось покращення його стану. Отже, посилання позивачки [PERSON] на нагальній та очевидній необхідної госпіталізації [PERSON], яка [PERSON] могла та повинна була усвідомлювати, - не ґрунтується на вказаних матеріалах та суперечить медичній документації. Також, з вказаної документації вбачається, що померлий не перебував в безпорадному стані. Крім того, позивачкою [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що саме [PERSON] перешкоджала госпіталізації свого чоловіка, через що нібито і відбулась смерть спадкодавця. При цьому, допитаний свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] самостійно та добровільно відмовився у її присутності від госпіталізації, про що розписався. Показання свідка [PERSON] в частині того, що підпис у медичній картці у картці №1212 від 08.04.2015 року не є підписом [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки показання свідка не можуть бути допустимим доказом на підтвердження цих обставин, свідок не є фахівцем у спеціальній галузі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Також суд враховує, що [PERSON] по приїзду лікарів знаходився в середньому стані, з ясною свідомістю та спокійною поведінкою, після надання медичної допомоги відбувалось покращення його стану, тобто це також підтверджує посилання його дружини [PERSON] на те, що [PERSON] сам відмовився від госпіталізації, а вона не заперечувала проти його госпіталізації. Крім того, як зазначила [PERSON], після того як її чоловіку ставало гірше, вона подзвонила [PERSON], яка потім приїхала, що також підтверджує, що у дружини не було умислу на приховування поганого стану її чоловіка тощо. В ході розгляду справи ухвалою суду від 25.11.2016 року (з урахуванням ухвали суду від 24.03.2017 року) за клопотання позивача за зустрічним позовом призначалась судово-почеркознавча експертиза, на вирішення якої, зокрема, ставилося питання: ким виконані рукописний текст "[PERSON]С." в графі "відмовляюся від/медичної допомоги...", "Підпис особи", у графі "Відмова" Карти виїзду швидкої медичної допомоги №1212 від 08.04.2015, самим [PERSON] або іншою особою. Згідно з повідомленням експертної установи від 15.05.2017 року, провести експертизи неможливо, оскільки не надано: оригіналу документа, що підлягає дослідженню, а вільних зразків підпису та почерку [PERSON] надано в обмеженій кількості, а також станом на 10.05.2017 року рахунок вартості робіт по проведенню експертизи позивачем [PERSON] не сплачено (т. 2 а.с. 6-8) На підставі викладеного, позивачкою [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами настання вище наведених обставин, зокрема, що спадкодавець знаходився у безпорадному стані, існувала потреба спадкодавця в допомозі саме відповідача, а також ухилення останньої від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, тобто наявності винної поведінки (умислу) в її діях щодо ненадання такої допомоги. У звязку з цим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення юридичного факту ненадання [PERSON] допомоги спадкодавцеві [PERSON], який через важку хворобу (отримані травми) був у безпорадному стані та помер; встановлення юридичного факту умисного перешкоджання [PERSON] спадкодавцю [PERSON] скласти заповіт на її користь, чим [PERSON] збільшила свою частку у спадщині; усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті свого чоловіка - [PERSON], який помер 08.04.2015 року в м. Харкові. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Виходячи зі змісту ст. ст. 1296-1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивачкою [PERSON] не надано відмови нотаріуса у оформленні права на спадкування відповідної частки спірної квартири, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про прав на спадщину на відповідну частику спірної квартири у порядку спадкування за законом після смерті батька, то позовні вимоги про визнання за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частини квартири після смерті батька задоволенню не підлягають. При цьому, у позивачки відсутні підстави для спадкування на ? частку квартири, на успадкування якої має право [PERSON], оскільки відсутні підстави для усунення [PERSON] від права на спадкування вказаної частки квартири. Згідно з ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Згідно з квитанцією від 09.04.2015 року, [PERSON] як замовником було сплачено субєкту господарювання за ритуальні послуги з поховання [PERSON] 3420 грн. (т. 1 а.с. 81) Враховуючи, що відповідачкою [PERSON] не доведено, що ці кошти на поховання були взяті [PERSON] зі спірної квартири, що ці кошти не належать [PERSON], то згідно з ч. 1 ст. 1232 ЦК України половина витрат на поховання спадкодавця, яка понесла позивачка, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1710 грн. (3420/2) Вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] половини витрат на лікування спадкодавця у розмірі 648,15 грн. (1296,30 /2) задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не надано доказів того, що ці ліки купувались саме для спадкодавця та надавались саме йому, оскільки квитанції (т. 1 а.с. 78-80) підтверджують лише факт купівлі цих ліків. При цьому, відповідачка заперечувала, що позивачка купувала якісь ліки спадкодавцю. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При звернення до суду за первісним позовом [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 3204,75 грн. (а.с. 2) Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача [PERSON] на її користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1068 грн. 25 коп. (3204,75 х 106825 / 320475) При звернення до суду за зустрічним позовом [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 2160,08 грн. (а.с. 70) Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача [PERSON] на її користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 17,10 грн. (2160,08 х 216008,15 / 1710) Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Outcome: partial