Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

19.05.2017р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 24.05.2017р. позовну заяву [PERSON] повернуто позивачу разом з доданими до неї документами та роз'яснено позивачу, що з даною позовною заявою він може звернутися до Печерського районного суду м. Києва (а.с. № 8). 30.05.2017р. позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 24.05.2017р. про повернення позовної заяви (а.с. № 11-12). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.07.2016р. (а.с. № 82-83) апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 24.05.2017р. скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 27.07.2017р. позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.№ 86). Після усунення позивачем недоліків в позовній заяві, ухвалою від 12.09.2017р. було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. № 156). В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що 21.04.2011р. ним до Кіпрської філії ПАТ КБ «Приватбанк» було подано заяву про відкриття рахунку в іноземній валюті (євро), на підставі якої на ім'я позивача було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] (євро). 22.12.2016р. позивач звернувся до Кіпрської філії з заявою про видачу готівки з поточного рахунку у сумі 154 551,27 євро, проте вимоги позивача про перерахунок коштів банком виконані не були. Того ж дня, позивач письмово звернувся до філії з вимогою щодо підтвердження можливості отримання ним 23.12.2016р. До 10:00 год. належних йому грошових коштів, проте в визначений строк кошти не було видано банком, а натомість надано лише довідку щодо залишку коштів на рахунку. 27.12.2016р. [PERSON] повторно з'явився до банку для отримання коштів зі свого поточного рахунку або отримання письмової відповіді на його запит від 22.12.2016р., проте не отримав від банку очікуваної відповіді, кошти видані не були, та позивачу було надано лише довідку про залишок коштів на рахунку станом на 27.12.2016р. В подальшому за період з 09.01.2017р. по 13.02.2017р. банк почав частково видавати позивачеві готівкові кошти в межах самостійно встановленого ліміту, спочатку 500 євро в день, а потім 300 євро в день. В період з 22.12.2017р. по 02.02.2017р. філія не приймала платіжні доручення позивача на безготівковий переказ коштів в іншій банк, посилаючись на відсутність такої технічної можливості після "націоналізації". 02.02.2017р. позивачу було повідомлено про можливість здійснити безготівковий переказ його коштів в інший банк, після чого, того ж дня позивачем було надане платіжне доручення на переказ 147500,00 євро на його рахунок в іншому банку, проте, банком відповідний платіж виконаний не був, а з поточного рахунку було здійснено списання комісії. 13.02.2017р. працівниками філії було запропоновано позивачеві оформити нове платіжне доручення, оскільки скінчився термін дії платіжного доручення від 02.02.2017р. 13.02.2017р. позивачем було подане нове платіжне доручення на перерахування 147 500 євро на його рахунок в іншому банку та 13.02.2017р., грошові кошти у сумі 147500 євро були перераховані на поточний рахунок позивача, відкритий в іншому банку. Позивач вважає відповідні дії відповідача неправомірними та такими, що порушили його право на розпорядження належними йому грошовими коштами, а отже, у зв'язку з простроченням виконання розпорядження власника рахунку, згідно з вимогами ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у відповідача виник обов'язок сплатити позивачу пеню за неналежне виконання зобов'язання за договором банківського рахунку в розмірі 7784,78 євро, яка станом на дату її утворення становить 225 991,30 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] (діє на підставі довіреності від 05.05.2017р. - а.с. № 175) в судове засідання 19.12.2017р. не з'явився, в наданій суду 19.12.2017р. заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглянувши справу за його відсутності (а.с. № 174). Крім того, в наданій заяві представник позивача підтримав обґрунтування викладені ним в додаткових поясненнях по справі (а.с. № 169) та додатково зазначив, що заперечення представника відповідача з приводу того, що банк не мав змоги виконати розпорядження позивача про видачу грошових коштів, у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації на час з 19.12.2016р. по 18.01.2017р., не відповідають дійсності оскільки, Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.12.2016р. за №2897 «Про припинення тимчасової адміністрації» у ПАТ КБ «ПриватБанк» тимчасову адміністрацію було припинено 22.12.2016р., а делеговані уповноваженим особам Фонду повноваження відкликано. Представник відповідача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р.- а.с. №165) в наданій суду 19.12.2017р. заяві позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю, справу розглянути без її участі та без технічної фіксації судового процесу. Крім того, представником відповідача були надані додаткові пояснення до раніше наданих заперечень (а.с. № 161-163), в яких зазначено, що Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2016р. було запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ КБ «ПриватБанк» на період з 19.12.2016р. по 18.01.2017р. Відповідно до Наказу Тимчасової адміністрації №5 від 19.12.2016р. заборонено здійснення будь-яких переказів з використанням функціональних можливостей систем грошових переказів. Таким чином, банк не мав правових підстав на задоволення вимог позивача щодо перерахування коштів з його банківського рахунку на інші рахунки. Крім того, в письмових запереченнях на позов від 23.10.2017р. (а.с. № 161-163) представник відповідача зазначила, що за період з 09.01.2017р. по 13.02.2017р. позивачем були отримані грошові кошти з його поточного рахунку спочатку 500 євро в день, а потім 300 євро в день, а після отримання філією належним чином оформленого платіжного доручення, 13.02.2017р. був здійснений переказ коштів на зазначений позивачем рахунок в іншому банку. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України (який набрав чинності 15.12.2017р.) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані представниками сторін письмові пояснення та заперечення щодо предмету позову, суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті за відсутності сторін. Оскільки позиція відповідача щодо невизнання позовних вимог суду відома (а.с. № 161-163), підстав для винесення заочного рішення немає, отже справу слід розглядати в порядку, передбаченому главою 9 розділу III ЦПК України Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченнях сторін в сукупності з наданими письмовими доказами вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 81,82 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до ст.7 Закону "Про міжнародне приватне право" при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Статтями 25, 26 Закону встановлено, що особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави. Частинами 2 та 3 ст.32 Закону встановлено, що у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження. Враховуючи, що у заяві-договорі про відкриття поточного рахунку [PERSON], не міститься будь-яких положень про вибір права, застосуванню підлягають норми, встановлені діючим законодавством України. Згідно з ч.2. ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась. Стаття 1066 ЦК України визначає, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Як вбачається зі змісту позовної заяви, письмових пояснень та заперечень представника відповідача, відповідачем визнаються обставини відкриття, на підставі наданої 21.04.2011р. [PERSON] до Кіпрської філії ПАТ КБ «Приватбанк» заяви про відкриття рахунку в іноземній валюті «євро» (а.с.№ 23), поточного рахунку [NUMBER] та розміщення на ньому грошових коштів належних позивачеві, тому

Outcome: approved