Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-Агро" про стягнення орендної плати, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 29.12.2012 року між нею та ТОВ «Партнер Агро», був укладений договір оренди належної позивачу земельної ділянки площею 1,9903 га, розташованої на території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий № 482584000:02:000:0194. Згідно вказаного договору оренди, вона передала відповідачу у строкове платне користування вказану земельну ділянку, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 085950. Однак, відповідачем в порушення умов договору оренди землі протягом 2017-2019 років не виконуються умови договору, а саме не сплачується орендна плата, визначена договором оренди землі в розмірі 5% від нормативно-грошової оцінки землі, що становить 1967,53 грн. за кожен рік. Відповідачем було надіслано відзив в якому зазначено, що відповідач не має можливості сплачувати орендну плату з незалежних від нього причин, так як земельна ділянка відповідача фактично використовується Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких». У зв`язку із викладеним у відзиві позивач заявила клопотання про заміну відповідача з ТОВ «Партнер Агро» на ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.09.2020 року за заявою позивача було замінено відповідача у справі з ТОВ "Партнер-Агро" на ТОВ "Агрофірма Корнацьких". ТОВ "Партнер-Агро" залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача. Позивачем було змінено підстави позову. У заяві про зміну предмету позову представник позивача зазначила, що відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, на переконання позивача фактичний користувач ТОВ «Агрофірма Корнацьких» без достатніх правових підстав за рахунок власника земельної ділянки зберігає у себе кошти, які мав у вигляді орендної плати отримати останній та зобов`язаний ці кошти повернути власнику на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Предметом позову у цій справі є стягнення з фактичного користувача безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою. Така позиція викладена у постановах ВП ВС від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц, 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17. Отже, позивач вважає, що сума не отриманої нею орендної плати за 2017-2019 роки становить 1967,53 грн. х 3 роки = 5902,59 грн. В судовому засіданні представники позивача та третьої особи підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову мотивуючи тим, що позивачем не надано суду достатніх та допустимих доказів факту незаконного користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких» земельною ділянкою позивача. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних причин. Судом встановлено, що 29.12.2012 року між позивачем та ТОВ «Партнер - Агро», було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,9903 га, розташованої на території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий № 482584000:02:000:0194, строком на 20 років, за яким ТОВ «Партнер - Агро» зобов`язалося сплачувати позивачу орендну плату, у розмірі 5% від нормативно-грошової оцінки землі. Земельна ділянка належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 085950. Вказану вище земельну ділянку позивач в той же день передав в тимчасове користування ТОВ «Партнер-Агро», згідно акту приймання - передачі об`єкта оренди. Мотивуючи свої вимоги позивач, як і третя особа, пояснили наступне. Протягом 2017-2019 років ТОВ «Партнер - Агро» було позбавлене можливості обробляти орендовану земельну ділянку. 28.08.2015 року було виконано рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.08.2013 у справі № 915/1111/13 та повернуто самовільно зайняті земельні ділянки площею 1520, 1737 га. з незаконного володіння ТОВ «Агрофірма Корнацьких» у законне володіння орендаря - ТОВ «Партнер - Агро», зокрема й ділянку позивача. 04.07.2013 року господарський суд Миколаївської області у справі №915/1125/13 за позовом орендаря - ТОВ Партнер-Агро до ТОВ Агрофірма Корнацьких про стягнення шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, прийняв ухвалу про забезпечення позову, якою заборонив ТОВ Агрофірма Корнацьких вчиняти будь-які дії на земельних ділянках, які орендуються ТОВ Партнер-Агро і розташовані біля с. Чаусове Друге Первомайського району Миколаївської області. Вказана ухвала була виконана у примусовому порядку державним виконавцем ВДВС Первомайського МУЮ 24.02.2014 року. Однак, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не припинило свою протиправну діяльність та самовільно займало земельні ділянки в тому числі й позивача протягом 2017-2019 років, що підтверджується матеріалами перевірок Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, зокрема: актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 20.06.2017 № 239/92-17-ДК/293/АП/09/01/-17, складеним державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лемешко Т.В. з додатками (план - схема земельної ділянки); актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 30.05.2018 № 185-ДК/362/АП/09/01/-18, складеним державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лемешко Т.В. з додатками (план - схема земельної ділянки); актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 27.09.2018 № 531-ДКУ1129/АП/09/01/-18, складеним державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Буймер В.В. з додатками (план - схема земельної ділянки). Також правоохоронними органами здійснюється досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ст. 197-1 КК України - самовільне зайняття земельної ділянки у 2017- 2019 роках, в кримінальних провадженнях № 12017150110001559, 12018150110000797, 12018150110001587, 12018150110002317, 12018150110002330, 12018150110002342, 12018150110002363, 12018150110002482, 12019150110001502, до яких об`єднано безліч заяв орендаря - ТОВ «Партнер - Агро» і власників земельних ділянок. Згідно з частиною шостої статті 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Позивач та третя особа вважають, що ТОВ «Партнер - Агро» в силу закону звільняється від обов`язку сплати орендної плати за весь час самовільного зайняття земельної ділянки позивача, протягом якого законний орендар не мав змоги користуватись землею через обставини, за які останній не відповідає, не мав змоги отримувати з цього дохід, а відповідно й сплачувати орендну плату за використання землі. Така законодавчо закріплена позиція узгоджується й з положеннями договорів оренди, де обов`язок оплати орендної плати залежить від фактичного користування землею орендаря, а також викладена в постанові Верховного Суду від 11.03.2019 у справі № 469/911/15-ц, яка є обов`язковою для застосування судами при розгляді аналогічних справ. Такої ж позиції на переконання позивача і третьої особи дотримався і Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під час вирішення справи № 484/3748/19 за позовом інших орендодавців до ТОВ «Партнер - Агро» про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати. Судом було відмовлено у задоволенні позову з підстав викладених вище. Вирішуючи спір суд виходить з наступних вимог цивільного процесуального законодавства. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 7 цієї ж статті вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Заявляючи свої вимоги про стягнення орендної плати саме до відповідача ТОВ Агрофірма Корнацьких позивач виходив з того, що на його думку факт незаконного використання відповідачем земельними ділянками переданими що перебувають в користуванні ТОВ «Партнер - Агро», в тому числі належної позивачу ділянки землі, вже встановлений судовим рішенням у справі № 484/3748/19 та підтверджується матеріалами перевірок Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області приведеними вище. Встановлені судовим рішенням у справі № 484/3748/19 обставини дійсно стали підставою для відмови у задоволенні позову про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати, через те, що судом було встановлено неможливість ТОВ «Партнер - Агро» користування орендованою землею через обставини, за які останнє не відповідає, не мало змоги отримувати з цього дохід, а відповідно й сплачувати орендну плату за використання землі. В той же час, суд вважає, що надані позивачем та третьою особою докази на підтвердження позовних вимог не можуть бути достатніми для прийняття рішення про стягнення саме з відповідача ТОВ Агрофірма Корнацьких орендної плати у зв`язку із незаконним використанням земельної ділянки позивача. Так, з пояснень третьої особи вбачається, що за заявами ТОВ «Партнер - Агро» та інших осіб поданими протягом 2017 2019 років до правоохоронних органів порушено декілька кримінальних проваджень за ст. 197-1 КК України - самовільне зайняття земельної ділянки. Дійсно, в разі встановлення факту незаконного використання землі, загальний обсяг якої сягає понад 1000 га, є підстави для порушення кримінального провадження, проведення досудового розслідування та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Отже факт незаконного використання землі в даній ситуації повинен підтверджуватись вмотивованими рішеннями органу досудового розслідування або суду, прийнятими після проведення всіх необхідних слідчих дій. Сторонами суду не було надано таких рішень та не повідомлено про їх існування. Матеріали перевірок Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, на які посилається третя особа, самі по собі не є достатнім доказом позовних вимог, так як їм не надано правової оцінки правоохоронних та судових органів і викладені в них обставини є неконкретизованими. За такого, суд вважає, що позивач не надав беззаперечних та переконливих доказів, які б давали підстави для стягнення з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України орендної плати за незаконне використання належної позивачу земельної ділянки. Таке рішення не суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц та 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17, оскільки обставини даної справи відрізняються від обставин, щодо яких винесені зазначені постанови. Виходячи з викладеного вище, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за їх недоведеністю. Оскільки, судом відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України немає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат.

Outcome: dismissed