Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON]про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 22.01.1994р. в с. Чепелі Хмільницького району Вінницької області помер [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою с. Чепелі Хмільницького району Вінницької області вул. Гнатюка, 8. Ще за життя батько розпорядився своїм майном на його користь, про що свідчить заповіт від 25 лютого 1991 року, який не змінено та не відмінено. Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], він прийняв спадщину відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР від 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак повноцінно розпорядитись зазначеним майном не може, а тому вимушений звертатись до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача сільський голова [PERSON] проти позовних вимог не заперечує, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Також пояснив, що довідку за № 3825 від 10 грудня 2015 року готувала секретар сільської ради [PERSON], яка тривалий час працює на цій посаді і знає про відносини в сім"ї сторін. Про те, що всі спадкоємці фактично прийняли спадщину вона написала тому, що бачила їх всіх у спірному будинку після смерті спадкодавця. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON]позовних вимог не визнали, посилаючись на те, що позивач строк для прийняття спадщини пропустив, не звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично по місцю розташування спірного будинку не проживав та доказів цьому не надав, а відтак не може вважатись особою, що набула права на спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Пояснили, що саме їх спільними зусиллями та за їх кошти у спірному будинку було проведено ремонт, у той час як позивач не приймав ніякої участі у підтриманні будинку у належному стані. На підставі цього просять у задоволенні позову відмовити. Суд, врахувавши позицію сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази дійшов до наступного. Так, 22.01.1994р. в с. Чепелі Хмільницького району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 262952 виданим 24.01.1994 року. Заповітом та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі доведено, що [PERSON] заповіт все своє майно [PERSON]. Таким чином судом встановлено розбіжність ім"я у свідоцтві про смерть ("Савелій") та у заповіті ("Сава"). Тобто на день розгляду справи встановлено, що заповіт було вчинено [PERSON], а у свідоцтві про смерть зазначено, що помер [PERSON]. Позивачем під час судового розгляду не заявлялось додаткових позовних вимог, позовні вимоги не змінювались та не було подано до суду іншого позову, хоча судом таке право позивачу роз"яснювалось. Після смерті [PERSON], як вважає позивач, відкрилася спадщина, яка складається з права на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою с. Чепелі Хмільницького району Вінницької області вул. Гнатюка, 8. Однак позивачем суду не надано будь-якого доказу, що вказане майно належало саме [PERSON]. Надані копії технічної документації цього не доводять, оскільки не містять будь-яких даних про власника. Довідкою Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області за № 3825 від 10.12.2015 року доведено, що окрім позивача вступили в фактичне управління спадковим майном також [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак показами свідка [PERSON] доведено, що вона тривалий час працює секретарем Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області і добре знає сім"ї учасників процесу. Коли до неї звернулись з проханням надати довідку, то вона вписала всіх спадкоємців, оскільки бачила як після смерті [PERSON] вони працювали на земельній ділянці та проводили поточні ремонти. Про те, що в заповіті та свідоцтві про смерть ім"я померлого [PERSON] вказане різне вона не звертала уваги. Показами свідка [PERSON] доведено, що він знає сторони у справі давно, до смерті [PERSON] вони всі навідувались до нього додому, після смерті також приїжджали туди, працювали там і тому він вважав, що вони всі прийняли спадщину. У відповідності до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), діючого на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець повинен прийняти спадщину, тобто у разі вчинення спадкоємцем дій передбачених ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) він повинен був звернутись до суду за встановленням факту прийняття спадщини, однак такої вимоги в позовній заяві немає. Довідкою Хмільницької районної держаної нотаріальної контори №405/01-16 від 9 червня 2016 року на запит суду надано відповідь про те, що після смерті 22 січня 1994 року [PERSON] у Хмільницькій державній нотаріальній конторі спадкова справа не заводилась, чим доведено те, що жоден із спадкоємців з заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не звертався. Таким чином під час судового розгляду судом встановлено, що відповідно до ст. 534 ЦК України (в редакції 1963 року) [PERSON] скористався своїм правом на залишення заповіту яким зробив розпорядження своїм майном на випадок своєї смерті. Саме на цей заповіт посилається позивач, однак позивачем, відповідачем та третіми особами суду не надано доказів про смерть саме: [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а в данному випадку встановити такий день не представляється можливим у зв"язку з відсутністю такої позовної вимоги і тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed