Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про передання в заклад та звернення стягнення на предмет застави. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № МKT7AK00010019 від 10.07.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8994,79 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.07.2011 року. Банк зобов»язання за договором виконав в повному обсязі, та надав відповідачу кредитні кошти в сумі 8994,79 дол. США. Однак, відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки, і станом на 21.06.2013 року заборгованість [PERSON] становить 2915,87 дол. США, що за курсом 7,99, відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.06.2013 року складає 23297,80 грн., яка складається з наступного 1170,73 дол. США заборгованість за кредитом, 955,36 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 90,56 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 699,22 дол. США пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором сторони уклали договір застави рухомого майна, згідно з яким [PERSON] надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель 21140 1.5І, рік випуску 2006, тип ТЗ легковий комбі-В № кузова ХТА21140064217109, р.н. [NUMBER], що належить йому на праві власності. Однак, незважаючи на те, що зобов»язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконував, в порушення вимог закону та умов договору застави, предмет застави в заклад банку не передав. Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмета застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Приймаючи до уваги, що ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено позов саме про звернення стягнення на предмет застави атконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю неможливо без знаходження предмету застави у володінні ПАТ КБ «ПриватБанк». В ході розгляду справи позивач декілька разів уточнював позовні вимоги та згідно останньої редакції заяви про уточнення позовних вимог, поданої до суду 29.06.2017 року, просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МKT7AK00010019 від 10.07.2006 року, яка нарахована за відсотковою ставкою 10,56% річних, в сумі 5858,92 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.06.2013 року складає 46830,35 грн, вилучити у [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль ВАЗ, модель 21140 1.5І, рік випуску 2006, тип ТЗ легковий комбі-В № кузова /шасі ХТА21140064217109, р.н. [NUMBER], що належить йому на праві власності, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля ВАЗ, модель 21140 1.5І, рік випуску 2006, тип ТЗ легковий комбі-В № кузова /шасі ХТА21140064217109, р.н. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], звернути стягнення на предмет застави автомобіль ВАЗ, модель 21140 1.5І, рік випуску 2006, тип ТЗ легковий комбі-В № кузова /шасі ХТА21140064217109, р.н. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «приватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. [PERSON], в інтересах якого діє представник [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просить визнати кредитний договір № МKT7AK00010019 від 10.07.2006 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] недійсним в частині зміни відсоткової ставки з 10,56% на 12,60% за користування кредитом, визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк»щодо зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку з 10,56% на 12,60% за користування кредитом незаконними, зобов»язати ПАТ КБ «ПриватБанк» зробити перерахунок заборгованості по кредитному договору № МKT7AK00010019 від 10.07.2006 року на момент подання данного зустрічного позову. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно поданного банку розрахунку заборгованості ним встановлено, що 01.11.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» були вчинені неправомірні дії по підняттю відсоткової ставки за користування [PERSON] кредитними коштами за кредитним договором № МKT7AK00010019 від 10.07.2006 року, оскільки в порушення п. 2.3.1 кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» жодного повідомлення про підвищення ставки по вищевказаному кредитному договору йому не надсилав. Таким чином вимога банку щодо стягнення заборгованості за період з 01.11.2008 року із застосуванням відсоткової ставки 12,60% суперечить чинному законодавству, а кредитний договір № МKT7AK00010019 від 10.07.2006 року в частині підвищення відсоткової ставки є недійсним. Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином, подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивача, в якому також просить первісні позовні вимоги задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. [PERSON] та його представник в судове засідання не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду надійшла заява представника відповідача за первісним позовом про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача за первісним позовом. Також від представника відповідача за перевісним позовом до суду надійшло письмове заперечення з приводу первинного позову та заява про застосування строків позовної давності, в якому зазначає що первинні позовні вимоги, уточнені 25.02.2017 року, не грунтуються на договорі та чинному законодавстві, а також у зв»язку із пропуском позовної давності по заявленій вимозі, оскільки після огляду в судовому засіданні оригіналу договору застави, датованого 10.07.2006 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3058 приватним нотаріусом [PERSON] встановлено, що п. 1.2 договору застави визначено, що термін виконання основного зобов»язання 03.07.2009 року, в той час як первісний позов заявлено у вересні 2015 року, тобто більше ніж через шість років, що є виходом за межі строків позовної давності. Просила суд у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10.07.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № МKT7AK00010019, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 8994,79 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.07.2011 року. Також в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 10.07.2006 року сторони уклали договір застави рухомого майна, згідно з яким [PERSON] надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель 21140 1.5І, рік випуску 2006, тип ТЗ легковий комбі-В № кузова ХТА21140064217109, р.н. [NUMBER], що належить йому на праві власності. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору встановлено, що кредит [PERSON] надавався на строк з 10.07.2006 року по 11.07.2011 року. При цьому у договорі застави від 10.07.2006 року у п. 1.2 вказано, що термін виконання основного зобов»язання 03.07.2009 року. На зазначену обставину посилається відповідач, як на підставу застосування строків позовної давності, однак суд співставивши кредитний договір та договір застави констатує, що згідно кредитного договору, який визначає умови основного зобов"язання граничний термін виконання зобов»язання для [PERSON] встановлено 11.07.2011 року, а вказана у договорі застави дата 03.07.2009 року є опискою. У зв»язку з чим безпідставними є вимоги відповідача про застосування строку позовної давності щодо вимоги первісного позивача, оскільки як встановлено судом згідно кредитного договору, термін виконання основного зобов»язання для [PERSON] встановлено - 11.07.2011 року, і позивач в межах строку позовної давності, а саме 25.07.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про передання в заклад та звернення стягнення на предмет застави. Також, як вбачається з заяви про уточнення позовних вимог від 27.06.2017 року позивачем здійснено перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № МKT7AK00010019 від 10.07.2006 року за відсотковою ставкою 10,56%, у відповідності до п. 1.1 вищевказаного кредитного договору, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову. Як встановлено між сторонами існують правовідносини з отримання/надання грошового кредиту, про що ними укладено відповідний договір кредиту. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] зобов»язання за кредитним договором № МKT7AK00010019 від 10.07.2006 року належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки, і станом на 21.06.2013 року заборгованість [PERSON] становить 5858,92 дол. США, яка складає ться з наступного 2432,35 дол. США заборгованість за кредитом, 47,18 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 124,60 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3254,79 дол. США пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором. Факт несплати відповідачем [PERSON] грошових коштів за користування кредитом та погашення кредиту підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком суми заборгованості. Водночас, при визначенні розміру пені, суд виходить з наступного. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов»язання , передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов»язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченного платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідно до ч. 2\~ст. 258 ЦК України, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Виходячи з положень ст.\~266, ч. 2 ст.\~258 ЦК України, суд вважає, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом розрахована за період з 05.10.2006 року по 21.06.2013 року, в той час як з матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до суду із такою позовною вимогою 25.07.2013 року, а тому пеня, яка може бути стягнута з відповідачів за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором повинна бути розрахована за період з 21.06.2012 року, та складає 1425,60 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.06.2013 року складає 11390,54 грн. Таким чином, судом встановлено факт наявності у [PERSON] заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 4029,73 дол. США, яка складається з наступного: 2432,35 дол. США заборгованість за кредитом, 47,18 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 124,60 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1425,60 дол. США пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" та ст. 572 ЦК України застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 589 ЦК України регламентовано право заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави, що набувається ним у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою. При цьому, згідно зі ст. 590 ЦК України, що кореспондується з нормою ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно п. 5.1 договору застави передбачено, що заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов»язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане. Відповідно до п. 8.2 договору застави, взаємовідносини сторін, що не передбачені цим договором, регулюються ЦК, Законом України «Про заставу», іншими актами чинного законодавства. Пунктом 4 ч. 2\~ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених\~ст. 26 цього Закону. Згідно з п. 2 ч. 1\~ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. А тому враховуючи, що [PERSON] умови кредитного договору забезпеченого заставою не виконав, в результаті чого у нього наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 4029,73 дол. США, суд приходить до переконання, що первісні позовні вимоги про передачу в заклад предмет застави та звернення стягнення на предмет застави є обгрунтованими та підлягають до часткового задоволення. Водночас, підстав для задоволення зустрічного позову судом не встановлено, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Також, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати у справі, що складаються з судового збору в розмірі 321,97 грн.

Outcome: partial