Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

23 жовтня 2018 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Брігус" в якому просила постановити рішення про тлумачення договору від 24.03.2014 року, укладеного між нею - [PERSON] та ТОВ "БРІГУС", яким розтлумачити, що договір від 24.03.2014 року є фактично договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] а загальною площею 28,5 кв. м. Свій позов обґрунтовувала тим, що 24 березня 2014 року між нею та ТОВ "БРІГУС" укладено попередній договір купівлі-продажу. Позивач зазначає, що згідно з п. 1.1., 1.2. попереднього договору від 24.03.2014 року б/н відповідач та позивач домолись що в майбутньому, в строк не пізніше 30.09.2014 року, укладуть договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] а загальною площею 28,5 кв. м. з визначеними договором технічними характеристиками. При цьому квартира підлягає передачі у власність позивача в придатному для цільового використання стані, без набуття права власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, але із правом використання цієї земельної ділянки для обслуговування будинку. Згідно з п. 2.1 договору загальна вартість квартири становить 234911, 25 грн., яка сплачувалась на виконання договору позивачем періодично до 20.05.2014 року. Пунктом 2.6 договору передбачено, що отримання грошових сум відповідачем підтверджується прибутковим касовим ордером або іншим документом передбаченим чинним законодавством. Згідно із квитанціями до прибуткових касових ордерів позивач сплатила відповідачу 244843 грн.,що є більшим від загальної вартості збудованої квартири. Від укладення основного договору відповідач ухиляється, в той час як позивач виконала свої зобов`язання в повному обсязі і фактично сплатила повну суму за збудований об`єкт і фактично в ньому проживає. В той же час, зареєструвати у встановленому законом спосіб майно не є можливим в зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків. Позивач вважає, що договір є удаваним правочином, яким приховується факт придбання позивачем майнових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого досягнуто згоди зі всіх істотних умов, та який фактично виконаний в повному обсязі. Так, за договором відповідач взяв на себе обов`язок побудувати у майбутньому за плату конкретно визначений об`єкт нерухомого майна та передати його позивачу, а позивач в свою чергу прийняти збудований об`єкт та оплатити його. Таким чином позивач вважає, що попередній договір від 24.03.2014 року є фактично договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] а загальною площею 28,5 кв. м. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснення надала аналогічні змісту позовної заяви. Просила позов задовольнити. Суду пояснила, що звернулась до суду із вказаним позовом оскільки не встигла оформити права власності на вказану квартиру, так як проти керівника ТОВ "Брігус" була порушена кримінальна справа, яка ще на даний час розслідується, на зв`язок він не виходить, будь-яких довірених осіб які б могли укласти з нею основний договір немає. У зв`язку з цим вона не може укласти основний договір та оформити на себе квартиру, хоча всі кошти нею були внесені на рахунок ТОВ "Брігус". Тлумачення змісту правочину надасть їй можливість оформити право власності на квартиру. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день,час та місце розгляду справи був повідомлений у передбаченому законом порядку. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини та виниклі їм правовідносини, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову виходячи із наступного. Відповідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до приписів статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі №6-1026цс16 та Верховним Судом у постанові №707/1541/16-ц від 11квітня 2018 року. В даному разі позивач звернулась до суду з позовною вимогою та просила суд про тлумачити попередній договір від 24 березня 2014 року укладеного між [PERSON] та ТОВ "Брігус", яким розтлумачити, що договір від 24 березня 2014 року є фактичного договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 28,5 кв.м. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 24 березня 2014 року між ТО "Брігус" та [PERSON] укладений попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Щербиною Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 222. Відповідно умов вказаного договору сторони діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, визнаючи, що не було ніякого обману, насильства, погроз та інших зловмисних дій, які б вливали на їх волевиявлення, уклали цей попередній договір про наведене нижче: п.1.1. ТОВ "Брігус" та [PERSON] зобов`язуються в майбутньому, в строк не пізніше 30 вересня 2014 року, укласти на нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири [ADDRESS] , загальною площею 28,5 кв. м., технічні характеристики якої вказані в Додатку № 1-експлікації приміщення, який невід`ємною частиною цього договору. Відповідно п. 1.2. сторони домовилися, що на час укладання основного договору кулівлі - продажу характеристика (в т.ч. адреса та інше) відчужуваного нерухомого майна може бути змінена, у зв`яку з отриманням ТОВ "Брігус" правовстановлювального документу на вищевказану квартиру. Відповідно п. 1.3. квартира підлягає передачі у власність [PERSON] в придатному для цільового використання стані, без набуття права власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, але із правом використання цієї земельної ділянки для обслуговування будинку Вартість (ціна) об`єкта за основним договором становить 234911,25 грн., що еквівалентіно 21375,00 (двадцять одна тисяча триста сімдесят п`ять США 00 центів (10,99 гривень = долар США- згідно з комерційним курсом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на момент укладення цього договору). (п.2.1. -договору) В підтвердження наміру придбати об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу квартири (Основного договору), в рахунок вартості (ціни) основного договору, [PERSON] передала, а ТОВ "Брігус" прийняв, до підписання цього договору, суму авансу у розмірі 117450,13 гривень 13 коп., що еквівалентно 10687,00 доларів США 00 центів, згідно з комерційним курсом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на день розрахунку. (п.2.3.-договору) В п.2.4. зазначається, що сторони домовилися про умови подальшої сплати вартості (ціни) об`єкту, в рахунок вартості (ціни) основного: 2.4.1. До 03.05.2014 року сплатити суму 109900,00 грн., що еквівалентно 10000 доларів США. До 20.05.2014 року сплатити суму 7561,12 грн., що еквівалентно 688, 00 доларів США 00 центів. Сторони погодили, що ТОВ "Брігус" зобов`язується підготувати за планом за свій рахунок та в строк до 30 вересня 2014 року правовстановлювальні документи на нерухоме майно та документи, необхідні для нотаріального посвідчення купівлі-продажу квартири (Основного договору).(п.3.1.2.-договору) В п.3.2. зазначається, що [PERSON] зобов`язується у визначений термін, що зазначений у п. 2.4. цього договору, розрахуватись з ТОВ "Брігус". Прийти в призначений день та час для укладання Основного договору. В день укладання та нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу прийняти об`єкт та підписати акт прийому-передачі. Не змінювати план внутрішніх перегородок без попереднього письмового погодження з ТОВ "Брігус". В п. 4.18. договору зазначається, що сторонами, що підписали цей договір, нотаріусом забезпечено ознайомлення зі змістом цього договору, та сторони підтверджують, що однаково розуміють значення, умови та правові наслідки цього договору, про що свідчать особисті підписи на цьому правочині. Як вбачається із наданих позивачем квитанцій до прибуткового касового ордеру за № 99 від 30 квітня 2014 року на суму 9440 грн., за № 75 від 24 березня 2014 року на суму 117450 грн., за № 141 від 21 червня 2014 року на суму 7200 грн., за № 149 від 27 червня 2014 року на суму 4656 грн., за № 139 від 17 червня 2014 року на суму 8386 грн., за № 136 від 13 червня 2014 року на суму 9520 грн.,за № 120 від 15 травня 2014 року на суму 9560 грн. 00 коп.,за №121від 16 травня 2014 року на суму 2398 грн.,за № 133 від 06 червня 2014 року на суму 6000 грн., за № 135 від 10 червня 2014 року на суму 4668 грн., за № 131 від 30 травня 2014 року на суму 14400 грн., за №129 від 04 червня 2014 року на суму 4800 грн., за № 118 від 12 травня 2014 року на суму 2360 грн.00 коп., за № 149 від 13 травня 2014 року на суму 2370 грн., за № 114 від 07 травня 2014 року на суму 6025 грн., за № 109 від 08 травня 2014 року на суму 1190 грн., за №114 від 22 травня 2014 року на суму 2420 грн., за № 126 від 28 травня 2014 року на суму 12980 грн.; за № 115 від 20 травня 2014 року на суму 2380 грн., за № 122 від 22 травня 2014 року на суму 4840 грн., за № 101 від 05 травня 2014 року на суму 5900 грн., за № 106 від 06 травня 2014 року на суму 5900 грн., [PERSON] на виконання умов укладеного договору сплатила ТОВ "Брігус" суму в розмірі 244843 грн. Згідно з статтею 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Відповідно до частин другої-четвертої статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьої цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом вказаної статті тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов`язком за умови наявності спору. Метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі. Потреба у тлумаченні правочину виникає у зв`язку з неповнотою або недостатньою ясністю окремих його умов. Саме тому при тлумаченні правочину суди повинні брати до уваги однакове для всього змісту правочину буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, вжитих у правочині. Враховуючи встановлені судом обставини та підстави звернення до суду із вказаним позовом та викладеними вище нормами, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих стороною, дійшов висновку про те, що заявляючи позовні вимоги про тлумачення договору укладеного 24 березня 2014 року як фактично договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, позивачем фактично порушено питання щодо необхідності тлумачити укладений попередній договір купівлі-продажу квартири як договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що суперечить вимогам статті 213 ЦК України про тлумачення умов договору, оскільки необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 ЦК України є наявність у договорі незрозумілих слів, понять термінів, які не дають змоги з`ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, проте у зазначеному договорі відсутні будь-які формулювання, які ускладнювали б виконання цього договору. В даному разі, як вбачається із укладеного договору сторони підписуючи та нотаріально посвідчуючи попередній договір купівлі-продажу квартири погодили всі істотні його умови, позивач дотрималась зобов`язань, але основний договір не був укладений з обставин та причин які від неї не залежали. Таким чином враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку щодо необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, та відсутності доказів які б їх підтверджували. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, зважаючи на те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому і у стягненні з відповідачів на користь позивача судових витрат слід відмовити.

Outcome: dismissed