Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

16 березня 2018 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 20.02.2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» який змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №МL-311/02/2008. Крім того, 20.02.2009 року, 05.04.2013 року та 29.05.2015 року з відповідачем було укладено додаткові договори до договору №МL-311/02/2008. Банк свої зобов`язання виконав належним чином надавши [PERSON] грошові кошти у розмірі 19720,00 доларів США строком до 20.02.2023 року. Крім того, в забезпечення зобов`язань між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] й [PERSON] було укладено договори поруки. Станом на 12.02.2018 року у відповідачів мається заборгованість за вище зазначеним кредитним договором в сумі 9335,28 доларів США, що еквівалентно 252599,10 грн. 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст.\~512,\~514,\~1077-1079,\~1082,\~1084 ЦК України\~було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н. Згідно з вище вказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором № МL-311/02/2008 від 20.02.2008 року. Таким чином до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржників за вище згаданим кредитним договором. Просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № МL-311/02/2008 від 20.02.2008 року в розмірі 252559,10 грн. та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати в розмірі 3788,99 грн. Заочним рішенням суду від 12.07.2018 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено (а.с.72-73). За заявою відповідача [PERSON] в особі його представника адвоката Тішуніна О.А. (а.с.96-98,111) ухвалою суду від 19.01.2021 року вищевказане заочне рішення суду скасовано. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Крім того, відповідачем [PERSON] в особі його представника адвоката Тішуніна О.А. (а.с.118-121) подано до суду зустрічну позовну заяву, з вимогою визнати припиненою поруку за договором поруки від 20.02.2008 року № SR 311/02/2008 укладеного між ЗАТ "ОТП Банк" та [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог відповідач зазначив, що він не заперечує стосовно того, що між ним та Банком було укладено договір поруки в якості забезпечення кредитного договору 20 лютого 2008 року № SR 311/02/2008 відповідно до якого останній зобов`язувався перед банком відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] її боргових зобов`язань перед кредитором за вказаним вище кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань (п. 2.1 договору поруки). Проте, 20 листопада 2009 року між ПАТ "ОТП Банк" та позичальником було укладено додатковий договір до кредитного договору № 1, відповідно до умов якого було внесено зміни до кредитного договору та змінено графік платежів (викладено у новій редакції (додатковий договір №1 п.2.1.1.), змінились умови нарахування процентів (додатковий договір №1 п.2.1.2.), процентна ставка по кредитному договору, а також збільшено обсяг відповідальності позичальника у разі невиконання кредитного договору. Крім того, сторони встановили, що у випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобов`язань встановлених п. п. 2.1.4. , 2.1.5. цього додаткового договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за кредитним договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка) підвищується на 4 % (чотири відсотки) річних, в порядку передбаченому цим додатковим договором. Аналогічні обов`язки та відповідальність позичальника за їх порушення містить і кредитний договір № VL-311/02/2008 - п. 1.4.1.5.1, однак наведені\~норми додаткового\~договору №\~1\~значно розширюють зобов`язання\~позичальника та\~передбачені штрафні\~санкції,\~в результаті чого\~збільшується і\~обсяг відповідальності\~поручителя [PERSON] . Відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю (договір факторингу) від 18 березня 2011 р., укладеного між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна", останній набув усіх прав вимоги за Кредитним договором. Крім того, 05 квітня 2013 року між АТ "ОТП Банк" та позичальником було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, за умовами якого встановлено процентну ставку в розмірі 0,00 % та встановлено новий графік платежів по кредитному договору. Відповідно до п. 3.7. додаткового договору № 2, сторони внесли істотні зміни до кредитного договору. Крім того, як вбачається з додаткового договору № 2 (п. 3.9.) ТОВ "ОТП Факторинг Україна" проводив претензійно-позовну роботу по стягнення заборгованості по кредитному договору. Таким чином, вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, ТОВ "ОТП Факторинг Україна", як новий кредитодавець направляв досудову вимогу про дострокове виконання, своїх зобов`язань за кредитним договором. Також, сторони, без згоди поручителя, додатковим договором № 2 змінили дату повернення кредиту на 05 квітня 2019 р. 29 травня 2015 року між АТ "ОТП Банк" та позичальником було укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору, за умовами якого встановлено процентну ставку в розмірі 0,00 % та встановлено новий графік платежів по кредитному договору. Відповідно до п. 3.7. додаткового договору № 2, сторони внесли істотні зміни до кредитного договору. Уклавши додаткові договори до кредитного договору, сторони змінили зобов`язання за кредитним договором без згоди поручителя [PERSON] внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності. Відповідач [PERSON] зазначає, що відповідач по зустрічному позову та позичальник у додатковому договорі № 1 до кредитного договору [PERSON] внесли зміни до кредитного договору та внесли зміни в графік платежів (викладено у новій редакції (додатковий договір №1 п.2.1.1.), внесли зміни в порядок нарахування процентів (додатковий договір №1 п.2.1.2.), змінили процентну ставку по кредитному договору, а встановили, що у випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобов`язань встановлених п. п. 2.1.4., 2.1.5. додаткового договору № 1, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за кредитним договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка) підвищується на 4 % (чотири відсотки) річних, в порядку передбаченому цим додатковим договором. Наведені норми додаткового договору № 1 значно розширюють зобов`язання позичальника та передбачені штрафні санкції, в результаті чого збільшується і обсяг відповідальності поручителя [PERSON] . У додаткових договорах № 2; 3 до кредитного договору сторони погодили новий графік платежів, встановили 0,00 % та встановили новий графік в яких збільшилась обсяг сплати сум по кредитному договору, таким чином і збільшився обсяг відповідальності поручителя.. Відповідно до доданих до матеріалів справи документів, процентна ставка збільшилась з 13,49 % до 13,99 %. Пунктом 7.2 статті 7 договору поруки, укладеного між сторонами, сторони погодили, що зміни та доповнення до цього договору вважаються його невід`ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими представниками сторін. Даний пункт договору поруки сторонами не змінювався. Відповідач [PERSON] зазначає, що про зміни, які потягли збільшення обсягу відповідальності поручителя, не був ознайомлений та не давав на це згоди. \~ \~ \~ \~ \~ \~Крім того,\~Договором поруки\~також не\~передбачено збільшення відповідальності поручителя без додаткового його повідомлення. Банк, укладаючи додаткові договори в результаті чого істотно змінено умови кредитного договору, підвищуючи процентну ставку позичальнику, згідно з умовами Кредитного договору, повинен був ознайомити його з усіма істотними змінами до кредитного договору, на яких Банк підвищив процентну ставку позичальнику та встановлював новий графік погашення заборгованості, а також в подальшому, у разі збільшення відповідальності та/або зміни умов Кредитного договору, погоджувати з ним усі зміни та укладати додаткові угоди. Крім того зазначає, що у разі прострочення виконання зобов`язання, Банк мав право достроково вимагати повернення коштів, однак протягом шестимісячного строку, починаючи з 01.02.2016р., Банк не звернувся до суду з позовом до поручителя, а відтак, в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України а тому зобов`язання за договором поруки припинились. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Позивачу за первісним позовом відповідачу за зустрічним позовом направлялась ухвала про скасування заочного рішення разом із заявою відповідача про перегляд заочного рішення та зустрічна позовна заява за юридичною адресою зазначеною в позові. До суду повернулось повідомлення з відміткою про вручення. Позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом отримавши надіслані на його адресу документи скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву про визнання договору поруки припиненим. Так, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, позивач за первісним позовом заперечував проти задоволення позовних вимог зустрічної позовної заяви у повному обсязі, оскільки відповідачем [PERSON] надумані підстави для визнання договору поруки припиненими за для уникнення будь-яких зобов`язань за укладеним договором поруки за кредитним договором, та має покласти на відповідача несприятливі правові наслідки через невиконання ними, передбачених даними договорами своїх кредитних зобов`язань. Банк заперечує щодо того, що були порушені права поручителя збільшенням обсягу його відповідальності. Додатковими договорами до кредитного договору №2 від 05.04.2013 року, №3 від 29.05.2015 року неодноразово вносились зміни та доповнення до кредитного договору, а в частині процентної ставки за користування кредитом взагалі відбулося зменшення до 0,0% з остаточною датою повернення кредиту 20.02.2023 року. Крім того, щодо порушених строків із зверненням до поручителя з вимогою сплати в солідарному порядку заборгованості зазначив наступне. Договори поруки № БЯ- 311/02/2008 від 20.02.2008 року не містять строку дії поруки. Натомість, у ст.4 договорів поруки (додаються) зазначено, що договори поруки діють до повного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, а відповідальність поручителів припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі. Крім того, в п.2 частини №1 кредитного договору (додається) строк виконання основного зобов`язання визначений строком повного погашення кредиту та є 20.02.2023 року. Відповідачам 08.09.2017 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було пред`явлено вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів, відповідач відповідно до ч.2 ст.1050\~ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до поручителів протягом 6 місяців з моменту спливу 30-денного строку після отримання ними вимоги про дострокове виконання зобов`язання відповідно до п.1.9 частини №2 кредитного договору, тобто в строк до 16.03.2017 року. Відповіді на відзив відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) не було подано. Згідно з ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13\~ст. 7 ЦПК України\~передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, доводи, викладені в заяві про перегляд заочного рішення, доводи зустрічної позовної заяви та відзиві на зустрічну позовну заяву, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд прийшов до наступних висновків. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи доводи позивача, судом встановлено, що 20.02.2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №МL-311/02/2008, та додаткові договори від 20.02.2009 року, 05.04.2013 року та 29.05.2015 року (а.с. 9-13, 14, 19-21, 22-24). Відповідно свідоцтва про шлюб виданого Саксаганським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 34). В забезпечення зобов`язань, 20.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-311/02/2008, згідно з яким останній зобов`язався солідарно із [PERSON] відповідати за своєчасне повернення нею коштів за укладеним кредитним договором (а.с. 25). В забезпечення зобов`язань, 20.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] також було укладено договір поруки №SR-311/02/2008/1, згідно з яким остання зобов`язалася солідарно із [PERSON] відповідати за своєчасне повернення нею коштів за укладеним кредитним договором (а.с. 26). 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст.\~512,\~514,\~1077-1079,\~1082,\~1084 ЦК України\~було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н. Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором №МL-311/02/2008 від 20.02.2008 року (а.с. 35-46). Таким чином до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржників за вищезгаданим кредитним договором. Згідно зі ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Статтею 629\~ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та в обумовлений в договорі термін. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання не виконує, допускаючи прострочення платежів, у зв`язку з чим, станом на 12.02.2018 року має перед Банком заборгованість у розмірі 9335,28 доларів США, що відповідно курсу НБУ еквівалентно 252599,10 грн. Частиною 1 статті 610\~ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст.\~546\~ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Ураховуючи той факт, що [PERSON] не виконує свої обов`язки з повернення кредиту, таке невиконання є порушенням її зобов`язань у розумінні приведеної норми. За правилами, встановленими ч. 1 ст. 553 ЦК, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. До того ж, ч. 1,2 ст. 554 ЦК передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.\~Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що основне зобов`язання (кредитний договір) було забезпечене договором поруками, укладеними з [PERSON] та [PERSON] .. 20.02.2008р. та 05.04.2013р. Проте, як вбачається з матеріалів справи 20.02.2009року між ПАТ "ОТП Банк" та позичальником було укладено додатковий договір до кредитного договору № 1, відповідно до умов якого було внесено зміни до кредитного графік платежів викладено у новій редакції, а також збільшено обсяг відповідальності позичальника у разі невиконання кредитного договору. Крім того, 05 квітня 2013 року між ПАТ "ОТП Банк" та позичальником було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, за умовами якого встановлено процентну ставку в розмірі 0,00 % та встановлено новий графік платежів по кредитному договору. Крім того, 29 травня 2015 року між ПАТ "ОТП Банк" та позичальником було укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору, за умовами якого встановлено процентну ставку в розмірі 0,00 % та встановлено новий графік платежів по кредитному договору. Проте з жодним з додаткових договорів не було ознайомлено поручителів та не отримано їх згоду на укладення вищезазначених додаткових договорів. Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яки) здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). За положеннями частини першої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин, порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Позивач по\~справі (відповідач\~зустрічної позовної\~заяви)\~в додаткових\~угодах \~до кредитного\~договору погодили\~новий графік\~платежів,\~встановили 0,00\~%\~та встановили\~новий графік\~в яких\~збільшився обсяг\~сплати сум\~по кредитному\~ договору,\~таким чином\~і збільшився\~обсяг відповідальності\~поручителя..\~Відповідно до\~доданих матеріалів справи документів, процентна ставка збільшилась з 13,49 % до 13,99 %. Крім того, в додаткових угодах збільшується обсяг відповідальності у разі несвоєчасної погашення боргу позичальником. Так п. 2.1.4. додаткового договору 1, передбачено підвищені процентної ставки на 4%, у разі невиконання позичальника своїх зобов`язань по кредитному договору. Пунктом 7.2 статті 7 договору поруки, укладеного між сторонами, сторони погодили, що зміни та доповнення до цього договору вважаються його невід`ємною частиною, якщо вони укладені письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими представниками сторін. Даний пункт договору поруки сторонами не змінювався. Як свідчать матеріали справи, що поручитель [PERSON] про зміни, які потягли збільшення обсягу відповідальності поручителя, не був ознайомлений. Крім того, Договором поруки також не передбачено збільшення відповідальності поручителя без додаткового його повідомлення. Банк, підвищуючи процентну ставку позичальнику, згідно з умовами Кредитного договору укладаючи додаткові договори, повинен був ознайомити поручителів з усіма істотними умовами, на які Банк підвищив процентну ставку позичальнику та встановлював новий графік погашень заборгованості, а також в подальшому, у разі збільшення відповідальності та/або зміни умов Кредитного договору, погоджувати з поручителями усі зміни та укладати додаткові угоди. Таким чином, судом встановлено, що поручителям не були відомі всі суттєві умови згідно яких були змінені умови кредитуванні а також умови, які збільшують розмір відповідальності та вимоги погашення кредиту, які необхідно знати поручителю, а саме: зміну процентною ставки по Кредитному договору, збільшень заборгованості по кредиту, зміну обсягу відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту. За положеннями ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого неї зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право кореспондуючий йому обов`язок перестають існувати. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитно процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідно умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконанні або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 червня 201І року № 6-73цс12, від 17 лютого 2016 року № 6-3176цс15. Крім того, обов`язковою умовою припинення поруки за нормою частини першої статті 559 ЦК України має бути відсутність згоди поручителя на внесення змін до забезпеченого порукою зобов`язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобов`язання таких змін є односторонній правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображай волевиявлення особи (у даному випадку - поручителя). Так, у постанові Верховного Суду України від 5 червня 2013 року (№ 6-43цс13) зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб передбачений договором поруки. Тобто випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни. Крім того, згідно з приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України, за якими порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до доданого розрахунку до позовної заяви, позичальник здійснив останній платіж 01.02.2016 р. (а.с.7) Крім того, суд враховує, що вказаними додатковими договорами були внесені зміни до кредитного договору лише в частині графіку платежів, процентної ставки та строку повного погашення суми заборгованості, який було змінено, однак не повідомлено поручителів про це. Так, відповідно ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Таким чином, у разі прострочення виконання зобов`язання, Банк мав право достроково вимагати повернення коштів. Однак, протягом шестимісячного строку, починаючи з 01.02.2016р., Банк не звернувся до суду з позовом до поручителя, а відтак, в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, зобов`язання за договором поруки припинились. В своєму відзиві на зустрічну позовну заяву банк також звертає увагу на шестимісячний строк, проте зазначає, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові № 6- 128цс14 від 08 жовтня 2014 року, установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до моменту припинення дії основного договору, та якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимогу до поручителя про виконання зобов`язання, то вимоги за договором поруки припиняються. У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14) зазначено, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов`язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов`язань та настання строку виконання основного зобов`язання. Виходячи з тотожної природи зобов`язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов`язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред`явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов`язання (Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12 травня 2012 р. справа № 669цс11). Щодо посилання представника позивача за зустрічною позовною заявою на збільшення обсягу відповідальності поручителя, суд приходить до висновку, що додатковими договорами №1,2,3 від 20.02.2009, 05.04.2013 та 29.05.2015 року було збільшено обсяг відповідальності поручителя, оскільки було змінено проценту ставку з 13,49 % до 13,99 %, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7) Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що укладаючи додаткові договори з [PERSON] . Банк не отримував згоди поручителів на укладання додаткових угод. В результаті укладання спірних додаткових договорів обсяг відповідальності поручителів дійсно було збільшено що не було обумовлено договором поруки, а відтак підлягає задоволенню лише позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ML-311/110/2008 від 20 лютого 2008 року в сумі 9335,28 доларів США (дев`ять тисяч триста тридцять п`ять доларів 28 центів), що на 12 лютого 2018 року по офіційному курсу НБУ еквівалентно 252599,10 грн. (двісті п`ятдесят дві тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 10 коп.). В іншій частині позовних вимог суд залишає без задоволення. \~ \~ \~ \~Крім того, вимоги за зустрічною позовною заявою [PERSON] суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача суму заборгованості, а саме: заборгованість за кредитним договором № ML-311/110/2008 від 20 лютого 2008 року в сумі 9335,28 доларів США (дев`ять тисяч триста тридцять п`ять доларів 28 центів), що на 12 лютого 2018 року по офіційному курсу НБУ еквівалентно 252599,10 грн. (двісті п`ятдесят дві тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 10 коп.). Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Суд вважає за необхідне на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у розмірі 3\~788,99 грн. Витрати\~у справі, понесені позивачем за зустрічним позовом в розмірі 908,00грн. стягнути з ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Outcome: partial