Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась з позовом до відповідачів - Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю ""ОТП Факторинг Україна"", третя особа - Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про виключення майна з акту опису та арешту, просить виключити з опису та звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,50 кв.м., житловою площею 28,60 кв.м., яка належить позивачці на праві приватної власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.11.2007 року між відповідачем - [PERSON] та ПАТ "ОТП Банк" було укладено кредитний договір № ML-012/074/2007, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у сумі 255 504,70 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 09.12.2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки № PML-012/074/2007, зареєстрований в реєстрі № 8213 та посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] 25.10.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ПАТ "ОТП Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 300 285,06 грн. 27.02.2014 року вказане рішення було змінено частково Апеляційним судом м. Києва, яким, зокрема, ухвалено рішення про стягнення з відповідача - [PERSON] на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості за кредитним договором 305 985,06 грн. 22.08.2014 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва [PERSON] відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-2750/10, виданого 09.04.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості в сумі 307 791,48 грн. з [PERSON] на користь ПАТ "ОТП Банк". 29.10.2014 року ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві було проведено опис майна боржника та накладено арешт на нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,50 кв.м., житловою площею 28,60 кв.м., про що складено акт опису й арешту майна. Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на пр. людних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Отже, на майно, яке є предметом іпотеки, можливо звернути стягнення лише за рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Такого рішення суду немає, як відсутній і виконавчий напис нотаріуса, що виключає можливість реалізації майна в рахунок задоволення вимог стягувача. За таких обставин, включення майна, що є предметом іпотеки, до акту опису та арешту майна, є таким, що суперечить вимогам Закону України "Про іпотеку". Під час розгляду справи позивачем була подана письмова заява про уточнення позовних вимог, в якій представник позивача також просила виключити з кола відповідачів у справі ПАТ "ОТП Банк", обґрунтувавши свою заяву тим, що на даний час стягувачем у виконавчому провадженні є ТОВ "ОТП Факторинг". Підтримавши позовні вимоги та викладені у позовній заяві (з урахуванням уточнень) обставини, представник позивача просила позов задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у запереченнях, посилаючись на необґрунтованість вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.11.2007 року між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-012/074/2007, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у сумі 255 504,70 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 09.12.2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки № PML- 012/074/2007, зареєстрований в реєстрі № 8213 та посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] 25.10.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ПАТ "ОТП Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 300 285,06 грн. 27.02.2014 року вказане рішення було змінено частково Апеляційним судом м. Києва, яким, зокрема, ухвалено рішення про стягнення з відповідача - [PERSON] на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості за кредитним договором 305 985,06 грн. 22.08.2014 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва [PERSON] відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-2750/10, виданого 09.04.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості в сумі 307 791,48 грн. з [PERSON] на користь ПАТ "ОТП Банк". Відповідно до ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. 29.10.2014 року ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві у виконавчому провадженні №44498232 було проведено опис належного на праві власності майна боржника - [PERSON] та накладено арешт на нерухоме майно, належне боржнику - двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,50 кв.м., житловою площею 28,60 кв.м., про що складено акт опису й арешту майна. Відповідно до частини першої, другої та п'ятої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно наявних у справі доказів, позивач - [PERSON] (боржник у виконавчому провадженні) є власником квартири [ADDRESS]. Доводи представника позивача про те, що рішення суду про стягнення заборгованості не є судовим рішенням в розумінні ст. 33 Закону України "Про іпотеку" , і не може бути підставою для проведення опису майна, що предметом іпотеки, та його арешту у виконавчому провадженні, відкритому на його примусове виконання, оскільки також не містить за своїм змістом всіх вимог, передбачених ст. 39 цього Закону, суд оцінює критично з наступних підстав. Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 41 цього Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника врегульовано Главою 4 Закону України "Про виконавче провадження" . Особливості звернення стягнення на заставлене майно передбачені ст. 54 цього Закону. Згідно ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на заставне майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Перелік документів, що віднесено до виконавчих, визначено ст. 17 цього Закону. Виконавчі листи, що видаються судами, є виконавчими документами. Відповідно до ст. 52 Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Майно, яке є предметом іпотеки, не віднесено до Переліку майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (Додаток до Закону України "Про виконавче провадження"), а доказів належного позивачці іншого рухомого чи нерухомого майна, достатнього для задоволення вимог стягувача, представником позивача суду не надано. Доводи позивач про те, що ТОВ "ОТП Факторинг" не є стягувачем у виконавчому провадженні, спростовані наданими суду доказами, зокрема, договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", договору про відступлення права вимоги за Договорами іпотеки та Договорами застави. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2014 року про заміну сторони у виконавчому провадженні, а також постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ [PERSON] від 24.12.2014р. про заміну сторони виконавчого провадження. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Враховуючи надані сторонами докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed