Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ТОВ "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" в особі філії ТОВ "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 30217 грн. 51 коп. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 24.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором, 22.03.2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" з Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ "Верус" поручився за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором від 24.03.2008 року Банк виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] вищевказані грошові кошти. Відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини викладені в позові, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до судового засідання не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засіданні засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Надав до суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності. Та зазначив, що не звертався до банку з проханням надати йому кредит, будь-яких документів, які б містили його прохання на видачу йому кредитних коштів банку не надавав. Заповнена ним бланк - заява була спрямована на отримання інформації щодо умов кредитування, та по своїй суті не є заявою на отримання кредиту. Також відповідач посилався на те, що між ним та позивачем ніколи не укладалися будь-які кредитні договори, та на відсутність в матеріалах цивільної справи кредитного довору, та даних щодо укладення такого кредитного договору з позивачем, який мав бути укладений у письмовій формі з дотриманням вимог чинного законодавства до таких договорів. Також відповідач у своїх запереченнях посилався на відсутність письмових доказів щодо дати та суми отриманих ним від позивача грошових коштів, та на невідповідність у розмірі кредитних коштів у позовній заяві та розрахунку заборгованості, на які посилається позивач. Пояснив, що розрахунок заборгованості, який було надано позивачем до матеріалів справи не відповідає вимогам Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», та порушення положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо наданна інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартост і кредиту та інші умови, а також не надання позивачем відповідачу оригіналу такого договору. Також відповідач посилався на відсутність у наданих позивачем «Умовах та правилах надання банківських послуг» та «Правилах користування платіжною карткою» його підпису та недоведенням позивачем, що надані документи існували саме в такій редакції на ознайомлення з ними відповідача, так як в них відсутня дата їх складення, а також не ознайомлення його з тарифами банку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та підтримав заперечення відповідача [PERSON] у повному обсязі. При цьому представник позивача не заперечував факт заповнення відповідачем [PERSON] заяви банку з зазначенням його анкетних даних, копію якої було надано позивачем до матеріалів справи та зазначив, що підпис на вказаній заяві належить відповідачу. Однак пояснив, що не вважає цю заяву направленою на отримання [PERSON] кредиту, а при її заповненні відповідач мав намір лише отримати інформацію щодо існуючих умов кредитування. Також представник позивача пояснив, що не заперечує факту отримання відповідачем [PERSON] картки «Gold» та грошових коштів від позивача, та пояснив, що будь-яких платежів після отримання коштів від позивача з моменту отримання картки та до теперішнього моменту відповідач не здійснював. Також представник відповідача пояснив, що вважає, що ніякий кредитний договір між позивачем та [PERSON] не укладався, так як не було дотримано вимог законодавства щодо форми та змісту укладеного договору, та позивачем не було надано доказів на підтвердження укладення між сторонами договору. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позичальником передбачені статтею 1050 ЦК України. Посилання в представника відповідача на те, що [PERSON] фактично не укладав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитного договору, не підписував Умови будь-яких договорів про надання кредиту, та не ознайомлення останнього з умовами та тарифами кредитного договору спростовується наявними у справі доказами. Так з матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного кредитного договору від 24.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць. Термін дії картки - березень 2011 року (03/11).(а.с.9). Відповідно до заяви [PERSON] від 24.03.2008 року останній ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг ( далі - Умови), правилами надання послуг та тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом він підтверджує факт отримання ним повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також про його місцезнаходження, та виражає згоду, що Заява разом з Умовами, тарифами банку, пам'яткою клієнта складають договір про надання банківських послуг (а.с.9 ). Окрім того, позивачем до матеріалів справи також надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна Gold» БПОИК, в якій міститься підпис відповідач (а.с.82). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні та необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зазначені умови викладені у заяві позичальника при отриманні кредиту, яка містить ознаки такого договору, відповідач був ознайомлений з усіма суттєвими умовами договору, про що свідчить його підпис. Отже, факт укладення між сторонами у даній справі кредитного договору від 24.03.2008 року підтверджується письмовою заявою позичальника, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем, в якій містяться істотні умови щодо суми кредиту, строку дії договору, відсоткової ставки. Цим документом передбачено, що договір між банком і відповідачем [PERSON] з заяви позичальника, Умов та Тарифів банку . Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що посилання відповідіча [PERSON] та його представника на не ознаймлення позивачем [PERSON] з тарифами та умовами надання кредиту, а також на відсутність факту укладення між позивачем та відповідачем [PERSON] кредитнго договору від 24.03.2008 року , є необгрунтованими. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до п.21 Постанови ВСУ № 5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, які виникають із кредитних правовідносин" договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами. Одним із шляхів отримання кредитних коштів є отримання платіжної картки, в даному випадку правовідносини між позивачем та відповідачем виникли через оформлення кредитної картки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір с обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали кредитний договір, відповідно, - вони набули взаємних прав та обов'язків. Договір, укладений між позивачем та підповідачем не містить дефектів його елементів, та в повній мірі відповідає законодавству України. Окрім того, укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір є правомірним, так як він не визнаний судом недійсним. Посилання представника відповідача про ненадання позивачем доказів на підтвердження того, що [PERSON] отримав кредитні кошти та їх використання останнім, спростовуються матеріалами справи та є безпідставними. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами з кредитної картки та не здійснював їх повернення у відповідності до умов укладеного договору, що також не заперечувалося представником позивача в судовому засіданні. Вказаний розрахунок відповідачем та його представником не спростовано. Відповідно до п.п. 6.3., 6.4. Умов клієнт зобов'язаний отримувати виписки про стан картрахунків та про проведені операції за картрахунками, а при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів Банку надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість, в тому числі і заборгованість виниклу на протязі 30 днів з моменту повернення карт виданих держателю та його довіреним особам. При незгоді зі списаннями коштів по картрахунку письмово інформувати Банк про це на протязі тридцяти п'яти днів з моменту списання. Пунктом 5.8. Правил передбачено, що відсоткова ставка за кредитом на місяць, наступний за обліковим, вказується Банком в щомісячній виписці по картрахунку за обліковий період. Згідно з п. 6.5. Умов, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії, передбачених цим договором. Згідно Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем, мінімальний обов'язковий платіж це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки. Щодо порушення позивачем строків звернення до суду необхідно зазначити наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлює тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць». Термін дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки і визначено, згідно з заявою [PERSON], строком у три роки, а саме до березня 2011 року, тобто кінцевим терміном повернення було встановлено 24.03.2011 року. За змістом ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Останнє погашення відповідачем заборгованості за кредитом відповідно до умов договору мало відбутись у березні 2011 року, оскільки терміном виконання зобов'язань за договором є 24.03.2011 року. Також, відповідно до п.п. 8.6. Умов, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів. Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. У відповідності до вказаного пункту договору позивачем при зверненні до суду було нараховано штраф у розмірі 1915 грн. 12 коп. Позивач звернувся до суду з даним позовом 29.05.2013 року, тобто в межах передбаченого законодавством строку позовної давності, а тому посилання відповідача та його представника на те, що позивачем при зверненні до суду було пропущено строк позовної давності, не відповідає обставинам справи і вимогам закону. Окрім того, щодо посилань відповідача на те, що наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг не містять відомостей щодо дати їх прийняття, відсутності підпису відповідача в них, та сумнівів відповідача у їх відповідності Умовам, які були йому надані під час заповнення заяви, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем та його представником під час розгляду справи на підтвердження своїх заперечень, будь-яких Умов в іншій редакції, ніж та, яку було додано до позовної заяви ПАТ КБ "ПриватБанк" суду надано не було. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або згідно вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання є неприпустимою. Згідно ст. ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності на неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповіднодо наданого позивачем розрахунку, в результаті недотримання відповідачем [PERSON] умов договору він станом на 31.01.2013 року має заборгованіть у розмірі 30217 грн. 51 коп., яка складається з наступного: 7628 грн. 78 коп. - заборгованість за кредитом; 17889 грн. 58 коп. - заборгованість за відсотками; 2784 грн. 03 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1415 грн. 12 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.6-7). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22.03.2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" з Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ "Верус" поручився за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором (а.с. 5, 8). В частині позовних вимог до ТОВ "Верус" суд вважає зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Зі змісту договору поруки укладеного 22 березня 2011 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та Філією ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус" розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою зазначеною в Додатку № 1 до договору поруки, а саме 200 грн. Вказаний договір є чинним, ніким не було оскаржено. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за договором кредиту обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставівикладеного та

Outcome: approved