Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач в особі Комунального підприємства "Господар Дарницького району м. Києва" звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення з кімнати [ADDRESS]. Мотивуючи свої вимоги тим, що між КП "Господар Дарницького району м. Києва", який є балансоутримувачем вказаного гуртожитку, та відповідачами жодних договірних відносин щодо оренди кімнати в гуртожитку не існує; [PERSON], [PERSON] з неповнолітнім сином були заселені в гуртожиток на підставі направлення за № 200, виданого [PERSON] ЖУ «Лівобережне» ДП «Екос», 27 березня 2003 року на сім»ю із трьох осіб (неї, чоловіка та сина) на тимчасове заселення в гуртожиток, як працівнику СУ-32 ТОВ «Дарниця», за яким відповідач отримала у строкове платне користування вказану кімнату. Відповідачка, яка не перебуває у трудових відносинах із позивачем, спільне рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку не приймалося, спеціальний ордер на право вселення не видавався, та її чоловік, відмовляються звільняти кімнату, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідачі [PERSON], [PERSON], діючи в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулись до суду із зустрічним позовом до КП "Господар Дарницького району м. Києва", треті особи: Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, ТОВ "Трест Київміськбуд-5", Дочірнє підприємство по експлуатації та ремонту житлового фонду та об"єктів соціально-побутового призначення "ЕКОС" Акціонерного товариства холдингової компанії "Київміськбуд" про визнання права на проживання. Мотивуючи свої вимоги тим, що, оскільки [PERSON] з сім»єю в складі трьох осіб заселена в кімнату до гуртожитку на законних підставах - на підставі направлення за № 200, виданого ЖУ «Лівобережне» ДП «Екос» 27 березня 2003 року, на тимчасове проживання в гуртожитку, як працівнику СУ-32 ТОВ «Дарниця», яке прирівнюється до ордеру на право вселення, просять визнати за ними право на проживання. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом Якуб Г.О., діюча на підставі довіреності від 15.04.2014 року (а.с.160), позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити; виселити [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; зустрічні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задовленні за безпідставністю та недоведеністю вимог. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON], діючі в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], та їх адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відповити у їх задоволенні; зустрічні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, визнавши за ними право на проживання в гуртожитку. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов - відмові у задоволенні, виходячи із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Єдиною підставою для вселення в гуртожиток, відповідно до ст. 129 ЖК України та п. 2 розділу ІІ Примірного положення «Про гуртожитки», затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208, є ордер виданий на підставі відповідного рішення адміністрації підприємства про надання житлової площі. Правовідносини, що виникають у зв»язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюється Житловим кодексом та іншими актами житлового законодавства (ч.1 ст.3 ЖК України). Судом встановлено, що КП "Господар Дарницького району м. Києва" на підставі Розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 509 від 12 жовтня 2012 року, прийнятого на виконання пункту 2 рішення Київської міської ради від 15 грудня 2011 року № 844/7080 «Про впорядкування прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчого житлового фонду, гуртожитків, інженерних мереж та об»єктів соціальної інфраструктури», пункту 7 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 12 вересня 2012 року № 1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК» «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади м. Києва, є балансоутримувачем гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.3, 4). [PERSON], з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], були заселені в гуртожиток на підставі направлення за № 200, виданого ЖУ «Лівобережне» ДП «Екос», 27 березня 2003 року на ім»я [PERSON] на сім»ю із трьох осіб (неї, чоловіка та сина) на тимчасове заселення в гуртожиток, як працівнику СУ-32 ТОВ «Дарниця» (а.с.49, 51). Суд вважає, що дане направлення на заселення не є ордером для вселення, має тимчасову дію, й має характер угоди на оренду кімнати в гуртожитку на час виконання трудових обов»язків, виданий [PERSON], як працівнику СУ-32 ТОВ «Дарниця», з яким остання перебувала у трудових відносинах. Наразі ці трудові відносини припинені, що підтверджується записом у її трудовій знижці, й з підстав передачі гуртожитку на баланс КП "Господар Дарницького району м. Києва", її право та право її родини на проживання в гуртожитку припинене. Умови даної угоди погоджені [PERSON] та ЖУ «Лівобережне» ДП «Екос» 27 березня 2003 року. Договір найму (оренди) житла укладається на строк, визначений договором. З настанням закінчення обумовленого строку (на час виконання трудових обов»язків), відповідачка, без згоди позивача на продовження строку оренди, який не перебував у трудових відносинах із позивачем, не будучи зареєстрованим в даному гуртожитку, спільне рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку не приймалося, спеціальний ордер на право вселення не видавався, та її чоловік відмовляються звільняти кімнату, що підтверджується актами обстеження спірної кімнати в гуртожитку та попередженням про необхідність виселення (а.с.5, 7). На час вказаного заселення місцем реєстрації [PERSON], її чоловіка [PERSON] та сина [PERSON] було [ADDRESS]. З вказаного місяця реєстрації [PERSON] знято з 27 травня 2006 року, а [PERSON] 24 червня 2011 року. Наразі відповідачі без місця реєстрації. (а.с.40, 42). [PERSON], [PERSON] неодноразово звертались до роботодавця й, у т.ч. й Дарницької РДА в м. Києві, про надання їм офіційного права на вселення - видачі ордера, проте рішення відповідного органу про видачу ордера на вселення до гуртожитку не приймалось. Особи, які проживають у гуртожитках, що належать до державної чи комунальної власності на підставі договору оренди (договору про надання житлової площі у тимчасове користування), підлягають виселенню із застосуванням ст.ст.127-129 ЖК України, оскільки слід виходити із того, що надання житлової площі було проведено з порушенням житлового законодавства, й не можна вважати, що ці особи проживають в гуртожитку на законних підставах. Оскільки відповідачка та її чоловік не перебували та не перебувають у трудових відносинах із позивачем, спільне рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету про надання їм жилої площі в гуртожитку не приймалося, спеціальний ордер на право вселення не видавався, та у зв»язку із закінчення терміну оренди (найму) кімнати в гуртожитку (на час виконання трудових відносин), суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення з підстав, передбачених ст. ст. 127-132 ЖК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача доведені, обставини, викладені в позовній заяві підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, відтак є всі законні підстави для задоволення позову; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.8), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Зважаючи на встановлені обставини спірних правовідносин, судом встановлена незаконність проживання відповідачів в кімнаті гуртожитку, а тому правових підстав для визнання за ними право на проживання немає, що є підствою для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог. Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, п. 2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку, а оскільки сім"ї [PERSON] такий ордер не видавався, їх проживання в кімнаті гуртожитку є незаконним. На підставі вищевикладеного, з урахуванням п. 2 розділу ІІ Примірного положення «Про гуртожитки», затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208,

Outcome: approved