Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] , уточнивши (збільшивши) позовні вимоги, просить суд встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON] з 1984 року по день смерті останнього, визначити додатковий строк для подачі нею до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] у віці 96 років помер її дідо [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить домоволодіння з приналежними до нього будівлями і спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №4120 від 19.04.2021, [PERSON] до дня смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Домогосподарство, яке належало її діду, складається з двох житлових будинків з номерами 9 та 11 , що підтверджується відомостями з технічного паспорту. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №4121 від 19.04.2021, вона, [PERSON] , зареєстрована по [ADDRESS] , хоча фактично проживає по [ADDRESS] . Даний факт підтверджується актами обстеження від 19.04.2021. Померлим було написано заповіт 27.07.1983, в якому вказано, що на випадок своєї смерті він заповідає все своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Всіх інших спадкоємців за законом позбавляє спадкових прав. [PERSON] , її бабця, на яку був написаний заповіт на 1/2 частку вищевказаного домогосподарства, 01.66.1991 помирає, раніше ніж заповідач. [PERSON] , її мама, на яку також був написаний заповіт на 1/2 частку домогосподарства, не звернулася до нотаріуса для того, щоб вступити в спадщину після смерті заповідача. [INFO] у віці 75 років вона помирає. Після смерті її діда, [PERSON] , ніхто з родичів не успадкував його майно за заповітом, хоча мали на це законні підстави. Про те, що після смерті діда ніхто не успадкував його майно, вона довідалась 08.10.2020, коли проводила реєстрацію місця проживання своєї внучки [PERSON] . З моменту свого народження та по теперішній час вона проживає у домоволодінні, що належало її діду на праві власності, тобто по [ADDRESS] , хоча документально зареєстрована по [ADDRESS] . До дня смерті діда, [PERSON] , вона приймала участь в його житті, як внучка, а саме: допомагала йому матеріально, купувала одяг, предмети домашнього вжитку, лікувала тощо. Він неодноразово лікувався у різних медичних закладах, однак стан його здоров`я тільки погіршувався. З часом, [PERSON] став безпорадним, у зв`язку з тяжкою хворобою він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Той факт, що вона спільно проживала більше п`яти років зі спадкодавцем підтверджується письмовими доказами, долученими до матеріалів справи та показами свідків. У встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини по тій причині, що на час смерті діда були наявні спадкоємці першої черги. Про наявність заповіту та того, що ніхто не успадкував майно після смерті діда, їй стало відомо тільки в жовтні 2020 року. Захистити своє право на спадщину з інший спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у неї не має можливості. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Додатково вказала, що вона все своє життя проживала з дідом у домоволодінні [ADDRESS] . Після одруження туди прийшов жити також її чоловік, там народилися їхні діти. У свій час її батьки побудували поруч інший будинок, якому присвоїли адресу: [ADDRESS] . Саме за цією адресою зареєструвались самі, а також туди зареєстрували її та брата, однак вона залишилась проживати разом з бабцею та дідусем у їх будинку. Фактично у домоволодінні №9 проживає тільки її брат, а вона з сім`єю у цьому будинку зареєстрована тільки формально. Після смерті діда, її мама запевнила, що вона упорядкувала всі документи та оформила спадщину. Однак, після її смерті виявилося, що спадщину вона не прийняла, у нотаріальну контору не зверталася. Представник відповідача - Долинської міської ради в судове засідання не з`явився, подав клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності. Не заперечує проти задоволення позовних вимог . В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги визнав, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 07.05.2021 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 1 червня 2021 року та 4 червня 2021 року позивачкою подані заяви уточнення (збільшення) позовних вимог та заява представника позивачки - адвоката Білянського Н.С. про проведення підготовчого судового засідання без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтимали, просили їх задовольнити. Ухвалою суду від 04.06.2021 прийнято збільшені позовні вимоги [PERSON] до Долинської міської ради та [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту. Залучено [PERSON] до участі у цивільній справі № 343/784/21 як співвідповідача. Підготовче судове засідання відкладено на 25 червня 2021 року. 22 червня 2021 року через канцелярію суду представником відповідача Долинської міської ради подана заява, в якій останній не заперечує проти задоволення позовних вимог, розгляд справи просить проводити за відсутності представника міської ради. Ухвалою суду від 25.06.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 19 липня 2021 року через канцелярію суду поступила заява відповідача [PERSON] , в якій останній позовні вимоги визнав, розгляд справи просив проводити за його відсутності. 10 серпня 2021 року в судовому засіданні допитано свідка [PERSON] . Протокольною ухвалою прийнято відмову позивачки від допиту свідка [PERSON] , оскільки остання перебуває на лікуванні в Івано-Франківській ОКЛ та її стан здоров`я незадовільний. Фактичні обставини, встановлені судом: Згідно зі свідоцтвом про право власності від 02.06.1979, домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 1 червня 1979 року виконкомом Долинської міськради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Долинської міської ради народних депутатів від 17.05.1979 за № 277, п. 1 "Про оформлення права особистої власності за [PERSON] та видачу свідоцтва про право власності на ціле домоволодіння [ADDRESS] " (а.с. 7). Судом встановлено, що актуальною адресою на даний час є [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02.11.1994 Долинським відділом реєстрації актів громадянського стану, запис № 174 (а.с. 6). Відповідно до заповіту від 27.07.1983, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив наступне заповітне розпорядження: житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Всіх інших спадкоємців за законом позбавив спадкових прав (а.с. 11). Ще за життя [PERSON] , одна із спадкоємців за його заповітом, [PERSON] померла [INFO] , на що вказує свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане 03.06.1991 відділом Загсу Долинського райвиконкому (а.с. 12). Після смерті [PERSON] , [INFO] померла інша спадкоємиця [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 28.12.2018 (а.с. 13). [PERSON] , згідно зі свідоцтвом про народження [NUMBER] від 24.09.1966, є мамою позивачки [PERSON] (а.с. 14), яка, згідно з даними з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердлження дошлюбного прізвища № 00030336923 від 13.04.2021, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 36). Згідно з даними будинкової книги на житловий будинок по [ADDRESS] , у якій маються відомості про зареєстрованих осіб у одній книзі на два будинковолодіння, [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , потім зареєстрована по [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] , і [PERSON] , і [PERSON] , були зареєстровані в будинку [ADDRESS] (а.с. 15-19). Відповідно до довідки № 4120 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.04.2021, [PERSON] був зареєстрований один по [ADDRESS] до дня смерті [INFO] (а.с. 8). Відповідно до довідки № 4121 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.04.2021, [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстровані [PERSON] - чоловік, [PERSON] -дочка, [PERSON] - внучка, [PERSON] - син та [PERSON] - брат (а.с. 9). Згідно з довідкою № 14/05-24/2410 від 01.07.2021, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] (а.с. 62). В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає у буд. [ADDRESS] . Поряд з нею у будинку [ADDRESS] проживає позивачка. У них на подвір`ї є дві хати. У будинку [ADDRESS] завжди від самого дитинства з бабцею та дідусем проживала [PERSON] . Живе вона там і зараз зі своєю сім`єю. У свій час на їх подвір`ї було побудовано другий будинок за [ADDRESS] , куди зареструвалась батьки позивачки зі своїми дітьми, тобто і [PERSON] , хоча у будинку фактично проживали самі батьки та її брат. [PERSON] все життя проживала в будинку дідуся, де залишилася проживати зі своєю сім`єю після його смерті. Вона володіє ним та здійснює догляд за господарством по даний час. Згідно з актом обстеження від 19.04.2021, складеним депутатом Долинської міської ради Мельником І.М., за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , сім`я [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . За адресою [ADDRESS] проживає [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Барабаш Р.С. за вих. № 64/01-16 від 14.04.2021, для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , 1943 р.н., який помер [INFO] , їй, [PERSON] , потрібно було з`явитись у нотаріальну контору до шести місяців і подати заяву про прийняття спадщини за заповітом. Так як вона не з`явилася в нотаріальну контору у вказаний термін і нею пропущений термін для прийняття спадщини, в такому випадку їй необхідно звернутись в суд для визнання додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 20). Встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини [PERSON] разом з її померлим дідом, визначення додаткового строку для прийняття спадщини має для неї юридичне значення, оскільки вона зможе реалізувати своє право на прийняття та оформлення спадщини за законом після його смерті. Оцінка суду: суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги визнання позову відповідачами, покази свідка, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. Відповідно до змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначено вище, з урахувань поданих заяв та уточнень позивачка звернулася до суду з двома позовними вимогами, а саме просить встановити факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на день смерті, в тому числі з 1984 року, а також визначити їй додатковий строк для подачі нею до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , тому як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008, відносини спадкування регулюються правилами ЦК , якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: - якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, - якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Отже, для відновлення порушеного права [PERSON] слід довести, або що вона є особою, яка прийняла спадщину, або ж що строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин. Вирішуючи позовну вимогу щодо встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, суд звертає увагу на те, що в основі її обгрунтування лежить посилання позивачки на те, що вона є особою, яка фактично прийняла спадщину, так як постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вступила в управління та володіння майном спадкодавця після його смерті, а саме продовжує проживати у будинковолодінні [ADDRESS] , здійснює за ним догляд, хоч і не зареєстрована в ньому. Натомість її мати [PERSON] , яка була спадкоємцем за заповітом [PERSON] , фактично проживала та була зареєстрована у будинку [ADDRESS] та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, отже, є такою, що спадщину не прийняла. [PERSON] звернулася з заявою до нотаріуса про видачу їй свідоцтва про прийняття спадщини після сметрі [PERSON] , однак їй було відмовлено у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, що підтверджується відповідною відповіддю від 14.04.2021. Таким чином, спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Встановлення факту проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем породжує для позивачки юридичні наслідки, вона зможе оформити свої спадкові права. В судовому засіданні підтверджені належними та допустимими доказами доводи позивачки про те, що на час смерті [PERSON] вона постійно з ним проживала (з народження), вела спільне господарство по [ADDRESS] , а після смерті останнього продовжувала здійснювати догляд та управляти спадковим майном, тому є такою, що прийняла спадщину як у розумінні ст. 549 ЦК УРСР, так і відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, за якою спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Згідно з пп. 4.10 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (положення п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Отже, враховуючи, що спадкоємиця за заповітом правом на прийняття спадщини у встановленому законом порядку не скористалася, у 2018 році померла, не оформивши спадкових прав після смерті [PERSON] , а позивачка [PERSON] вступила в управління спадковим майном, постійно проживала з народження і до дня смерті зі спадкодавцем, в тому числі не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, в його будинку за адресою: [ADDRESS] , тому є такою, що прийняла спадщину. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту її права на спадкування, зважаючи на те, що немає іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити, що вона є особою яка прийняла спадщину, підтвердженням чого, як зазначено вище, є встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, який є необхідним для оформлення спадкових прав відповідно до положень чинних на даний час нормативних актів, якими керується нотаріус у своїй діяльності, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що позовна вимога про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає до задоволення. Встановлення факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини надасть змогу першій реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті останнього у встановленому законом порядку. Щодо вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд зазначає, що право позивачки на оформлення спадщини відновлене шляхом задоволення позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання разом з спадкодавцем. А, отже, дані вимоги є взаємовиключні, тому у випадку, якщо встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК, вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Всупереч вказаному, [PERSON] не навела жодної поважної причини, які перешкоджали їй подати відповідну заяву протягом 17 років з моменту смерті спадкодавця, а наявність інших спадкоємців не перешкоджало їй подати заяву, якою засвідчити її бажання реалізувати своє право на спадкування. Також, як встановлено судом, в даному випадку спадщина була відкрита у 1994 році, а норми ст. 1272 ЦК щодо права на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини застосовуються до спадкоємців, право на спадкування яких виникло із набранням чинності ЦК України (01.01.2004), що також роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", тому до даних правовідносин положення ст. 1272 ЦК України застосуванню не підлягає. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а саме вимогу про встановлення факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем на день його смерті, в тому числі з 1984 року, слід задовольнити, а в задоволенні позовної вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити з наведених вище підстав. На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст.ст. 15, 29, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1268, 1270 ЦК України, ст. 549 ЦК УРСР, пп. 4.10 п. 4 глава 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, та

Outcome: partial