Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 30.04.1993 року по 03.02.2015 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Під час шлюбу він працював, мав постійний високий заробіток. З 1990 по 2001 р.р. він перебував на посаді монтажника обладнання в товаристві з обмеженою відповідальністю "Новороздільське спеціалізоване управління - 27" . З 2001 по 2006 рр. їздив на заробітки в Красноярськ Російської Федерації, а в 2007 р. повернувся та почав працювати на посаді монтажника обладнання в товаристві з обмеженою відповідальністю "Галенергомонтаж УБ ХАЕС". Таким чином він забезпечував належні матерільні умови, вкладав значні кошти в облаштування житла та забезпечення сім"ї усім необхідним. 11 грудня 2017 року він направив письмову заяву до відповідача для вирішення питання розподілу спільного майна в добровільному порядку. За час спільного проживання ними було придбано: стінку, м2яку частину, спальний гарніткр, прихожу, тумбу під взуття, крісла, табуретки, набір кухонних меблів, стіл розкладний, конвектор електричний "Термія"1.5, цифровий ефірний тюнер Т2 Strong, морозильну камеру Snaige F22SM, холодильник, плиту газову Брест 1201, телеівзор Philips 32 PFL6007, пральну машину Whirlpool AWE 7515/1, мікрохвильову піч, м"ясорубку, порохотяг, соковижималку, кухонний комбкйн, фотоапарат Canon A 2000, набір каструль, набір ножів, газинокосилку, електрозварювальний апарат, килим, килимову доріжку, колим овальний, комплекти шторів та тюлів, комплекти постільної білизни, світильники, картини. Загальна вартість вказаних речей складає 52639,00 грн., а тому просив провести розподіл спільного майна подружжя, яке є обєктом спільної сумісної власності, визнати за ним право особистої приватної власності на такі речі: м"яку частину, спальний гарнітур, крісла, морозильну камеру, телевізор, пральну машину, м"ясорубку, електрозварювальний апарат , килим овальний, картини - загальною вартістю 22810,00 грн., визнати за відповідачем право власності на усі інші рухомі речі загальною вартістю 29829,00 грн та провести розподіл судових витрат. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, дав пояснення аналогічні позовній заяві та просив таку задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та з підстав вказних у поданому до суду відзиві на позовну заяву просила в позові відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 1993 року по 2015 рік перебували в зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу сторони проживали в житловому будинку батьків відповідачки, а саме в [ADDRESS] . Представником позивача було надано до суд перелік речей, що були придбані ними під час шлюбу, однак в судовому засіданні встановлено, що багато речей із даного переліку взагалі відсутні, а інші речі належать батькам відповідачки та придбані за їхні власні кошти. Окрім того позивачем не вказно дати придбання більшості речей, їх індивідуальні ознаки, вартість кожної речі на час її придбання а на час розгляду справи, у звязку з чим судом неможливо встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Outcome: dismissed