Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди , посилаючись на те, що 29 січня 2010 року слідчим з ОВС СВ ПМ ДПА у Хмельницькій області було порушено кримінальну справу за фактом незаконного заволодіння службовими особами ВАТ «Завод «Пульсар», ПМП «Юнар» та ПП Дизайн Буд Сервіс» чужим майном та легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 Кримінального кодексу України. 18 листопада 2010 року відносно [PERSON], як директора ПМП «Юнар» та ПП «Дизайн Буд Сервіс», було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України. 10 березня 2011 року відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст.ст. 209, ч. З ст. 358 Кримінального кодексу України. 10 березня 2011 року позивача було затримано за підозрою у вчинення означених злочинів. 11 березня 2011 року [PERSON] було оголошено постанову про притягнення як обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. З ст. 358 Кримінального кодексу України. За поданням слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Хмельницькій області від 11 березня 2011 року постановою Хмельницького міськрайонного суду від 12 березня 2011 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 березня 2011 року відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у виді взяття під варту. Постановою слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Хмельницькій області від 28 березня 2011 року відносно позивача було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України. 28 березня 2011 року [PERSON] було пред'явлено нове обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. З ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 05 травня 2011 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області, строк тримання його під вартою було продовжено до 4 місяців. 07 липня 2011 року позивачу було пред'явлено кінцеве обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України та справу було направлено до суду. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 26 грудня 2011 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 13 березня 2012 року, кримінальну справу було повернуто прокурору Хмельницької області для організації додаткового розслідування та змінено [PERSON] міру запобіжного заходу з утримання під вартою на підписку про невиїзд. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2013 року, кримінальну справу за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України, вдруге було повернуто прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування, із залишенням йому запобіжного заходу як підписка про невиїзд, якого чинний КПК України не передбачав. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 05 листопада 2013 року, залишеним у цій частині без зміни ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року, позивача за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. З ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209. ч. 2 ст. 366 КК України (за епізодом підробки та використання накладної №214) виправдано за відсутністю складу цих злочинів, за ч. 2 ст. 366 КК України (за епізодом підробки та подачі документів ТОВ «Юнар», ТОВ «Укргалантерея» до тендерного комітету ВАТ ЕК «Хмельницькобленерго») виправдано за недоведеністю участі у вчиненні цього злочину та засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України із звільненням від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року, вирок у частині визнання винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України скасовано з направленням справи в цій частині прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування. Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області від 29 грудня 2015 року кримінальне провадження за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України закрито на підставі п. З ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості у вчиненні цих кримінальних правопорушень у суді та вичерпанням можливостей їх отримати. Позивач стверджує, що під слідством та судом він перебував з 18 листопада 2010 року по 29 грудня 2015 року, тобто 5 років 1 місяць та 11 днів, з яких 8 місяців та 16 днів - під вартою. [PERSON] посилається на те, що незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, які проявилися у незаконному порушенні проти нього кримінальних справ, незаконних обшуках, виїмках документів, арештах майна, незаконному затриманні та триманні майже 9 місяців під вартою, незаконному обранні й такого запобіжного заходу як підписка про невиїзд, вилучення документів підприємств, що фактично унеможливлювало їх функціонування та зайняття бізнесом більше 5 років, а відтак і належне утримання сім'ї, позивачу завдано моральної шкоди. Незаконними діями органів досудового слідства був порушений його психічний стан, він втратив душевний спокій, зазнав значних переживань, суттєво погіршився стан здоров'я, я на більш як 5 років був позбавлений Конституційних прав, зокрема, таки як: право вільного пересування, вільного вибору місця проживання, вільно залишати територію України, право володіння, користування і розпорядження своєю власністю, право на підприємницьку діяльність, права на працю. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у сумі 1 500 000 грн. Просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 1500 000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - прокуратури Хмельницької області у судовому засіданні позов визнав частково, вказавши, що розмір відшкодування моральної шкоди надмірно завищений, просив позов задовольнити частково. Представник відповідача - Державної казначейської служби України позов не визнав, вказавши, що на органи Державної казначейської служби України жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому. Представники відповідача - Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні через його безпідставність. Представник третьої особи без самостійних вимог - Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 18 листопада 2010 року відносно [PERSON], як директора ПМП «Юнар» та ПП «Дизайн Буд Сервіс», було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України. 10 березня 2011 року відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст.ст. 209, ч. З ст. 358 Кримінального кодексу України. 10 березня 2011 року [PERSON] було затримано за підозрою у вчинення означених злочинів. 11 березня 2011 року позивачу було оголошено постанову про притягнення як обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. З ст. 358 Кримінального кодексу України. За поданням слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Хмельницькій області від 11 березня 2011 року постановою Хмельницького міськрайонного суду від 12 березня 2011 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 березня 2011 року відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у виді взяття під варту. Постановою слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Хмельницькій області від 28 березня 2011 року відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України. 28 березня 2011 року [PERSON] було пред'явлено нове обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. З ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 05 травня 2011 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області, строк тримання його під вартою було продовжено до 4 місяців. 07 липня 2011 року позивачу було пред'явлено кінцеве обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. З ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України та справу було направлено до суду. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 26 грудня 2011 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 13 березня 2012 року, кримінальну справу було повернуто прокурору Хмельницької області для організації додаткового розслідування та змінено [PERSON] міру запобіжного заходу з утримання під вартою на підписку про невиїзд. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2013 року, кримінальну справу за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України, вдруге було повернуто прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування, із залишенням йому запобіжного заходу як підписка про невиїзд. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 05 листопада 2013 року, залишеним у цій частині без зміни ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року, [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. З ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209. ч. 2 ст. 366 КК України (за епізодом підробки та використання накладної №214) виправдано за відсутністю складу цих злочинів, за ч. 2 ст. 366 КК України (за епізодом підробки та подачі документів ТОВ «Юнар», ТОВ «Укргалантерея» до тендерного комітету ВАТ ЕК «Хмельницькобленерго») виправдано за недоведеністю участі у вчиненні цього злочину та засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України із звільненням від покарання на підставі ч. 5 ст.74 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року, вирок Хмельницького міськрайонного суду від 05 листопада 2013 року в частині засудження за ч. 1 ст. 366 КК України скасовано з направленням справи в цій частині прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування. Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області від 29 грудня 2015 року кримінальне провадження за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості у вчиненні цих кримінальних правопорушень у суді та вичерпанням можливостей їх отримати. Судом встановлено, що [PERSON] під слідством та судом перебував з 18 листопада 2010 року по 29 грудня 2015 року, тобто 5 років 1 місяць та 11 днів, з яких 9 місяців та 16 днів - під вартою. Суд приходить до висновку, що на підставі статей 1 та 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, яку слід визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред'явлення обвинувачення до закриття відносно його кримінального провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України на підставі п. З ч. 1 ст. 284 КПК України. Відповідно до ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом. Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» установлює випадки, умови та поряд відшкодування шкоди. Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільні законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами 5 і 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з положенням п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 травня 2017 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 3200 грн. Суд приходить до висновку про те, що при визначенні розміру моральної шкоди, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на час розгляду справи - 3200 грн. х 61 місяць = 195200 грн. та визначити її у сумі 200000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету. Суд оцінює критично твердження позивача про те, що йому завдана моральна шкода на суму 1500 000 грн. Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. Крім того, рахунок державного бюджету, з якого може бути здійснено відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відкрито у Державному казначействі України. Згідно положеннями п. 1 ст. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 3 серпня 2011 року казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Вище зазначене свідчить, що Державне казначейство України наділено повноваженням, за вимогою Департаменту Державної виконавчої служби здійснювати відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету та в певному порядку. Відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідачів у дохід держави слід стягнути судовий збір по 561,33 грн. з кожного (1684 грн. : 3 = 561, 33 грн., де 1684 грн. прожитковий мінімум для працездатних осіб). Відповідно до ч. 1 3 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони. крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст.ст. 84 та ст. 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано квитанцію про сплату 30000 грн. витрат на правову допомогу за угодою від 1.02.2017 р. та розрахунок вартості правової допомоги [PERSON], з якого вбачається, що за вивчення документів щодо перебування позивача під слідством та судом, збір документів витрачено 25 год. (600 грн. х 25 год. = 15000 грн.), за підготовку позовної заяви та копіювання документів до позовної заяви витрачено 20 год. (600 грн. х 20 год. = 12000 грн.), за участь у судових засіданнях 5 год. (600 грн. х 5 год. = 3000 грн.) Суд приходить до висновку, що слід стягнути витрати на правову допомогу у сумі 7200 грн. (вивчення документів, підготовка позовної заяви, за участь у судових засіданнях) в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Outcome: partial