Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона з 19 травня 1999 року працювала в Державному підприємстві "Завод порошкової металургії" (далі - ДП "Завод порошкової металургії", Підприємство). 10 червня 2014 року її звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. У порушення вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України відповідач ДП "Завод порошкової металургії" у день звільнення її з роботи належні їй від підприємства суми в розмірі 4395 грн. 57 коп. не виплатив. Оскільки заборгованість по заробітній платі їй не виплачена по даний час, за затримку розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити їй за весь час затримки по день звернення до суду середній заробіток у сумі 14695 грн. 68 коп. Невиплатою протягом тривалого часу належної заробітної плати Підприємством також завдано їй моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Просила стягнути з ДП "Завод порошкової металургії" на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 4395 грн. 57 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14695 грн. 68 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала. Враховуючи, що відповідач 12 листопада 2014 року виплатив їй заборгованість по заробітній платі в розмірі 4395 грн. 57 коп., позовні вимоги зменшила. Просила стягнути з ДП "Завод порошкової металургії" на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13639 грн. 32 коп. та моральну шкоду в розмірі 4000 грн. Представник відповідача Попівняк С.О. у судовому засіданні позов не визнала. Проти стягнення з ДП "Завод порошкової металургії" на користь [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки розрахунку заперечувала, оскільки вина Підприємства відсутня. Доказів заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачем суду не надано. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що [PERSON] з 19 травня 1999 року працювала у Державному підприємстві "Завод порошкової металургії" на посаді начальника бюро інструментального господарства. Розпорядженням № 20к від 10 червня 2014 року її звільнено з роботи за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України. У день звільнення позивача з роботи, тобто 10 червня 2014 року, Підприємство всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України належну позивачу заробітну плату за червень 2014 року в розмірі 4395 грн. 57 коп. не виплатило. У зв'язку з цим, позивач [PERSON] у жовтні 2014 року звернула до суду за захистом порушених прав. 12 листопада 2014 року в ході розгляду даної справи відповідач ДП "Завод порошкової металургії" виплатило позивачу [PERSON] належну їй при звільненні з роботи суму в розмірі 4395 грн. 57 коп., що сторонами не заперечувалося. У ч. 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснив, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу (абзац другий п. 20 вказаної постанови). Виходячи з наведеного вище, враховуючи, що ДП "Завод порошкової металургії" у день звільнення [PERSON] з роботи належні їй при звільненні суми не виплатило, розрахунок із нею не провело, суд вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 11 червня по 11 листопада 2014 року. Згідно із довідкою про виплату заробітної плати № 240 від 19 листопада 2014 року, виданої ДП "Завод порошкової металургії", заробітна плата [PERSON] за останні два місяці перед звільненням з роботи за квітень, травень 2014 року складала відповідно 2619 грн. 37 коп. та 2432 грн. 37 коп. У квітні, травні 2014 року було 40 робочих днів. Виходячи з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] становить 126 грн. 29 коп. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України із відповідача ДП "Завод порошкової металургії" на користь позивача [PERSON] за період з 11 червня по 11 листопада 2014 року підлягає стягненню середній розрахунок за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13639 грн. 32 коп. (126,29 грн. х 108 роб. днів). Посилання відповідача на відсутність коштів не є підставою для звільнення його від відповідальності. За змістом ч. 1 ст. 2371 КЗпП України, ч. 1 ст. 23 ЦК України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи вимогу [PERSON] щодо відшкодування їй моральної шкоди, завданої відповідачем несвоєчасною виплатою належних сум при звільненні, враховуючи характер та обсяг душевних страждань і переживань, їх тривалість, час, необхідний для відновлення порушеного права, засади розумності та справедливості, моральну шкоду, що підлягає стягненню з ДП "Завод порошкової металургії" на користь [PERSON], суд визначає в розмірі 2000 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5, ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, позивачі звільняються. За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи ставки судового збору, встановлені ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", із відповідача на користь держави відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. (243 грн. 60 коп. - за вимоги майнового характеру і 243 грн. 60 коп. - за вимоги немайнового характеру). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial