Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

У листопаді 2016 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості звернулось ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК». Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказав, що 29 квітня 2013 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідачка приєдналася до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті "privatbank.ua," які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № Б/Н від 29.04.2013 року. Відповідно до договору відповідачці було встановлено кредитний ліміт в розмірі 15000 грн., за ставкою 36 % річних, на поточний рахунок 26003054607796 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку банку і клієнта.При цьому відповідач дав свою згоду, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настанні інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку, шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановленні засоби електронного звязку Банку і Клієнта. В порушення умов договору та відповідного законодавства відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту, в результаті чого станом на 26.10.2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 74147,90 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 15000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 23133,69 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 30839, 21 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 5175, 00 грн. В звязку з тим, що 31.12.2014р. в зв'язку з припиненням підприємницької діяльності фізичну особу-підприємця [PERSON] було виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності, позивач просить стягнути з громадянина [PERSON] всю суму заборгованості та судові витрати за розгляд справи судом у розмірі 1378,80 грн. Заочним рішенням суду від 27 лютого 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено, стягнуто з [PERSON] 74147,90 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 24.04.2013 року та 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 копійок) судових витрат (а.с.59-60). Ухвалою суду від 10 квітня 2017 року за заявою відповідача заочне рішення суду від 27.02.2017 року скасоване, а справа призначена до судового розгляду в загальному порядку (а.с.74). На виклики суду сторони у судове засідання не зявилися, представники позивача у судове засідання направляли клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримували, просили їх задовольнити (а.с. 49, 54). Відповідач [PERSON] направила до суду заяву (а.с.157), в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення з урахуванням її письмових заперечень проти позову (а.с. 69), в яких просила застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення пені за порушення строків розрахунків, а також зменшити розмір пені за порушення строків розрахунків до 1000 грн. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29 квітня 2013 року фізична особа-підприємець [PERSON] приєдналася до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті "privatbank.ua," які разом із заявою про відкриття поточного рахунку 26003054607796, складають договір банківського обслуговування № Б/Н від 29.04.2013 року укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с. 11-24). Згідно заяви відповідачці відповідно до договору було встановлено кредитний ліміт в розмірі 15000 грн., за ставкою 36% річних, на поточний рахунок 26003054607796 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку банку і клієнта (а.с.27).При цьому відповідач дав свою згоду, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настанні інших факторів, передбачений внутрішніми нормативними документами Банку, шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановленні засоби електронного звязку Банку і Клієнта. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Умови Договору відповідачем [PERSON] порушені, про що свідчить розрахунок, наданий позивачем (а.с. 28-29). Обставин, які відповідно до закону можуть бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобовязань за договором, та доказів, які їх підтверджують, відповідачем не наведено. Згідно реєстраційного запису до Єдиного державного реєстру № 25870060002004699 від 31.12.2014р. припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с.31). Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Такий висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Верховного Суду України у справі № 6-125цс13 від 04.12.2013 року і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Щодо застосування до вимог позивача про стягнення пені позовної давності суд вважає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.3.2.1.5.1. Умов та правил надання банківських послуг» при порушенні Клієнтом будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди, Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. В звязку з такими умовами нарахування пені, перебіг позовної давності щодо її сплати починається з наступного дня після її нарахування. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 01.11.2016 року, позовна давність щодо стягнення пені, нарахованої до 01.11.2015 року, на час подання позову спливла, що є підставою для відмови у позові в частині її стягнення. За період з 01.11.2015 по 26.10.2016 року згідно розрахунку позивача було нараховано пеню в сумі 14421,88 грн. (а.с.28-29). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства (п. 6 цієї статті: справедливість, добросовісність та розумність) та частини четвертої ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. При вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру нарахованої відповідачу пені суд враховує ту обставину, що нарахована за договором пеня за несвоєчасне погашення платежів, яка підлягає стягненню з відповідача в межах позовної давності, є співмірною із розміром основного боргу, так як не перевищує його розміру, відповідачем не надано доказів її майнового стану або наявності складних життєвих обставин, що перешкоджають виконанню зобовязань за договором, тому суд вважає що сума нарахованої пені не підлягає зменшенню. Таким чином, заборгованість, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 57730,57 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 15000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 23133,69 грн., а також пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором відповідно до пункту п. 3.2.1.5.1 Умов та правил надання банківських послуг - 14421,88 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 5175,00грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial