Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, пені, завданої неякісним наданням послуг. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 14.01.2015 року позивач здав до хімчистки ТОВ „Лава і Куче Україна" весільну сукню своєї дружини з під'юбником із незначним забрудненням. На квитанції, яку отримав позивач від працівників відповідача, значилась дата повернення сукні 16.01.2015 року. Однак тільки 19.01.2015 року ввечері він отримав сукню з плямами на подолі. На вимогу позивача співробітники відповідача не змогли усунути вказані недоліки, тому, поспішаючи, позивач забрав її додому, де виявив більш суттєві недоліки: змінився колір на сукні, в кількох місцях виявились зачепи, тканина з гладкої перетворилась на більш жорстку, поверхня сукні повністю зім'ята, залишились майже всі плями, потемнів бісер та випали камінці в місцях вишивки. Після кількох звернень та направлення заяви-претензії відповідач залишив вимоги позивача без задоволення. Вказані обставини стали підставою для звернення [PERSON] до ТОВ „Київський експертно-дослідний центр" для проведення товарознавчої експертизи. Згідно висновку експерта №14237 від 28.05.2015 року весільна сукня втратила свою якість та споживчі характеристики за показниками зовнішнього вигляду та має дефекти, що виникли після хімічного чищення виробу внаслідок порушення технології чищення. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача 9939 грн. збитків, нанесених майну останнього, поскільки воно непридатне для подальшого використання. Вказана сума є середнім розміром вартості весільної сукні в м. Києві. А також стягнути 400 грн. вартості хімчистки, 456 грн. пені, 3000 грн. витрат на проведення експертизи, 5600 грн. витрат на правову допомогу. Представник відповідача Грабовська Ю.С. в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що дійсно 14.01.2015 року [PERSON] здав до хімчистки ТОВ „Лава і Куче Україна" весільну сукню з під'юбником. Під час оформлення замовлення на послуги хімчистки між позивачем та відповідачем було підписано квитанцію-договір від 14.01.2015 року, згідно якого при оформленні квитанції замовник своїм підписом підтверджує згоду відносно вартості виробу, процент зносу, наявність дефектів, а також ознайомлення його про можливе проявлення прихованих дефектів після хімчистки. Таким чином, позивач, підписавши вказаний документ, був згідний з його змістом, а саме: вартість виробу - 4000 грн., ступінь зносу - 50%, дефекти виробу - бруд, загальне забруднення. Тому ствердження [PERSON] про те, що адміністратор самостійно вписала в графи вказані дані, не відповідає дійсності. Крім того, весільна сукня була придбана у 2009 році, була у користуванні на весіллі позивача в тому ж 2009 році, після чого протягом 6 років виріб із забрудненнями не піддавався будь-якій обробці та зберігався у невідомо яких умовах та приміщенні. Відповідно до Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, при порушенні умов зберігання непродовольчих товарів до діючих стандартів можуть відбутись зміни у структурі та кольорах тканини. Фотокопії весільної сукні з інтернет-магазину та з весілля 2009 року, які додані позивачем, не можуть бути належним доказом стану сукні до і після хімчистки, поскільки позивачем не зазначено та не доведено в суді, яким чином і при яких умовах дана сукня зберігалась всі 6 років. Також приймальник хімчистки повідомила позивача про можливість проявлення прихованих дефектів та можливі наслідки хімічного чищення речі, що зафіксовано у графі квитанції-договору „Можливо": „залишкове явище - можливе неповне виведення, проявлення прихованих дефектів", „фурнітура без гарантії". Тому, враховуючи користування виробу в минулому, шестирічний термін його зберігання, ступінь зносу, поява прихованих дефектів на сукні цілком допустима. Посилання позивача на відеозйомку з камер спостереження прийому виробу, що сукня була білосніжною, не відповідає дійсності, поскільки джерела освітлення встановлені так, що світло відбивається ще і від інших предметів та стійки, але навіть і при цьому весільна сукня мала жовтуватий відтінок. Крім того, зазначає, що експертний висновок №14237 від 28.05.2015 року не може бути належним доказом, поскільки складений експертом [PERSON], яка на день його підписання не мала статусу судового експерта. За таких обставин просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 64,66). Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис диску, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1, 3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як передбачено ч.1, та ч.2, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За змістом п.7, ч.1, ст.1 Закону України „Про захист прав споживачів" від 1.12.2005 року №3161-IV договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Як наголошує п.9 Правил побутового обслуговування населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №313 від 16.05.1996 року побутові послуги надаються замовникам згідно з угодами, документальним підтвердженням укладення яких є такі документи: договір, розрахунковий документ встановленої форми. Як встановлено у судовому засіданні, 14.01.2015 року позивач [PERSON] здав до хімчистки ТОВ „Лава і Куче Україна" весільну сукню своєї дружини з під'юбником для хімічного чищення. Під час оформлення замовлення на послуги хімчистки між позивачем та відповідачем було підписано квитанцію-договір від 14.01.2015 року (а.с.7), за змістом якого при оформленні квитанції сторони узгодили вартість виробу, % зносу, наявність дефектів, а також ознайомлення про можливе проявлення прихованих дефектів після хімчистки. Позивач в судовому засіданні не заперечував, що підпис в графі „підпис клієнта" належить саме йому, однак він поставив його, будучи необізнаним у його змісті, і не звернув увагу на вартість виробу і його знос. Крім того, зазначена квитанція-договір містить наступне положення: „з правилами прийому замовлення і можливістю виявлення прихованих дефектів згідно з витягом з ГСТУ 201-03-96 ознайомлений". За правилами ч.1, ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як роз'яснює п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року „Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" виходячи з правил статей 153, 154 ЦК, видача й одержання квитанції (квитанції-замовлення, квитанції-зобов'язання) чи іншого документа на підтвердження укладення договору про побутове обслуговування свідчить про згоду сторін з усіма його умовами. Отже, ці умови є обов'язковими для сторін і суд повинен виходити з них при вирішенні спору, коли не буде встановлено, що вони не відповідають фактичним даним або суперечать чинному законодавству. Таким чином, позивач [PERSON], підписавши вказаний документ, як він пояснив добровільно, засвідчив свою згоду з його змістом, а саме: вартість виробу (весільної сукні) - 4000 грн., ступінь зносу - 50%, дефекти виробу - бруд, загальне забруднення (а.с.7). У відповідності до ст.525 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши зазначений вище договір, [PERSON] того ж дня сплатив ТОВ „Лава і Куче Україна" 400 грн. вартості хімчистки, про що свідчить квитанція від 14.01.2015 року (а.с.7), що не заперечувала представник відповідача у судовому засіданні. Як передбачено ч.1, ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За змістом тієї ж квитанції-договору без номера вказано дату видачі виробу після проведеної хімчистки - 16.01.2015 року (а.с.7). Як встановлено судом, що і не заперечувалось позивачем та представником відповідача, виріб був готовий до видачі і отриманий позивачем 19.01.2015 року. За приписами ч.1, ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1, ст.612 ЦК України вказує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом достеменно встановлено, що відповідач, виконуючи умови укладеного договору від 14.01.2015 року, порушив строки з надання послуг позивачу на 3 календарних дні, а саме: замість 16.01.2015 року сукня була видана 19.01.2015 року. Згідно п.3, ч.1, ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. У відповідності до ч.1 та ч.3, ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до положень ч.2, ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як передбачено ч.5, ст.10 Закону України „Про захист прав споживачів" від 1.12.2005 року №3161-IV у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. В зв'язку з порушенням строку виконання зобов'язання за вказаним договором в розумінні ч.5, ст.10 Закону України „Про захист прав споживачів", яка є спеціальною нормою права і регулює дані правовідносини, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пеню в розмірі трьох відсотків від вартості наданих послуг, а саме: 400 грн. х 3% х 3 дні (з 16.01.2015 року по 19.01.2015 року) = 36 грн. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню, а в решті суми пені необхідно відмовити. Згідно вимог ч.1, ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Як підтвердження неналежного виконання наданих послуг хімчистки позивач [PERSON] надав відеозапис з камер спостереження прийому сукні та висновок експерта №14237 від 28.05.2015 року. Оглянувши зазначений вище відеозапис, суд вважає, що він не є беззаперечним доказом білосніжності сукні при здачі її до хімчистки, враховуючи час прийому та сектор освітлення виробу. За висновком експерта №14237 від 28.05.2015 року ТОВ „Київський експертно-дослідний центр" весільна сукня має дефекти, що виникли після хімічного чищення виробу внаслідок порушення технології чищення, що не відповідає вимогам 4.2; 4.3; 4.4; 4.5; 4.6 ГСТУ 201-03-96 „Одяг та предмети домашнього вжитку після хімічної чистки. Загальні технічні умови". Розмір втрати якості становить 90% виробу, розмір втрати вартості (розмір збитку) становить 7156 грн. за цінами і станом на час дослідження (а.с.32-38). Даний висновок був підписаний експертом [PERSON] (а.с.38). За приписами ч.1 та ч.3, ст.10 Закону України „Про судову експертизу" судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. Як вбачається із наданих позивачем документів, за змістом свідоцтва [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], їй рішенням експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 7.10.2009 року присвоєна кваліфікація судового експерта з правом проведення судових експертиз по спеціальності 12.1 - оцінка машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання (а.с.40). Дане свідоцтво дійсне до 7.10.2014 року, а в графі „продовжено до" відсутній будь-який запис. Крім того, як вбачається з інформації відкритого до загального доступу сайту Міністерства юстиції України - „картка атестованого судового експерта" свідоцтво [NUMBER] [PERSON] є недійсним з 15.12.2011 року у зв'язку зі звільненням з інституту (наказ №516 від 15.12.2011 року). Як зазначає ч.1, ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1, ст.59 ЦПК України вказує, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, станом на 28.05.2015 року [PERSON] не мала повноважень на здійснення товарознавчої експертизи та складати висновок експерта №14237 у зв'язку з відсутністю кваліфікації судового експерта з правом проведення судових експертиз по спеціальності 12.1 - оцінка машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання. А тому зазначений висновок експерта є недопустимим доказом. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову позивача про стягнення з відповідача на його користь 9939 грн. збитків, завданих внаслідок неналежного виконання послуг, як таке, що не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Поскільки суд відмовляє у описаній вище частині позову, тому необхідно залишити без задоволення вимоги позивача про стягнення 400 грн. вартості хімчистки та 3000 грн. вартості проведення товарознавчої експертизи. Поскільки позивачем не надано будь-яких розрахунків та обгрунтованих витрат на правову допомогу, а в судовому засіданні в якості його представника не приймала участі будь-яка особа, тому в задоволенні частини вимог про стягнеення 5600 грн. правової допомоги необхідно відмовити. Враховуючи положення ст.79 та ст.88 ЦПК України, суд, частково задовольняючи позов, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі пропорційному до задоволення позовних вимог 0 грн. 36 коп., так якпозивач, був звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду на підставі п.3, ст.22 Закону України „Про захист прав споживачів" від 1.12.2005 року №3161-IV, а помилково сплачена ним сума 487 грн. 20 коп. судового збору за квитанцією №1741510027 від 15.10.2015 року підлягає поверненню..

Outcome: partial