Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

25 березня 2019 року позивач звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , про визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] . 2/3 частини цієї квартири у рівних частках належать її синам [PERSON] та [PERSON] .. 22 січня 2006 року в зазначеній квартирі був зареєстрований відповідач, з яким вона розірвала шлюб 09 грудня 2008 року, та який після цього продовжував мешкати в зазначеній квартирі до квітня 2015 року, після чого місце проживання змінив, але з реєстрації місця проживання в зазначеній квартирі не знявся. Відповідач не проживає в зазначеній квартирі понад один рік, тому позивач просить задовольнити позов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, в якій заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився,\~про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі і шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій статті. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 січня 1998 року у рівних частках належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 березня 2019 року. (а.с.6-7) Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 22 січня 1998 року, свідоцтво видане Бюро по приватизації житла при Добропільському Управлінні соціальної сфери МГК "Добропіллявугілля" на підставі розпорядження від 20 січня 1998 року № 7395. Згідно розпорядження органу приватизації №7395 від 20 січня 1998 року [PERSON] звернулася з заявою згідно із Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду"про безоплатну приватизацію квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , якого було зареєстровано 10 жовтня 1995 року, було розірвано. (а.с.12-13) Таким чином, вищенаведеним рішенням підтверджується, що відповідач є колишнім членом сім`ї позивача. Як вбачається з довідки Відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 27 лютого 2019 року про склад сім`ї, за вищевказаною адресою зареєстровані позивач, відповідач [PERSON] , 1996 року народження, та син [PERSON] , який є співвласником квартири (а.с.8) Що також підтверджується витягом з домової книги для прописки громадян у кв. [ADDRESS] (а.с.9-11), а також відповіддю відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 29 березня 2019 року підтверджується, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 24 січня 2006 року. (а.с.18) Актом комісії Приватного підприємства «Добропільська ремонтно-експлуатаційна служба «Південний» від 19 лютого 2019 року підтверджується, що [PERSON] , 1961 року народження, у кв. [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з квітня 2015 року. (а.с.14) Як вбачається із заяв синів позивача - співвласників вищенаведеної квартири [PERSON] , який проживає у цій квартирі, та [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] , останні не заперечують щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування кв. [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, крім іншого, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". У зв`язку з вищенаведеним, 1/3 частина квартири [ADDRESS] , яка належить позивачу, до спільної сумісної власності подружжя не відноситься. Частиною 1 ст.\~317\~ЦК\~України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1\~статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Як роз`яснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є одним із співвласником спірного житла, а відповідач є колишнім членом сім`ї позивача, який понад один рік без поважних причин не мешкає в квартирі [ADDRESS] , а інші співвласники квартири не заперечують щодо задоволення позовних вимог, суд вважає, що він втратив право користування спірним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved