Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (Позивач, ТОВ «Фоззі-Фуд» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Віповідач) про стягнення заборгованості за договором суборенди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01 липня 2013 року між ТОВ "Фоззі-Фуд" та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення № 3208-фф щодо передачі в тимчасове користування нежитлового приміщення площею 24 к.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], строком до 30.06.2014р. Позивач виконав взяті на себе Договором суборенди зобов'язання й передав с суборенди частину нежитлових приміщень Відповідачу за адресою та загальною площею зазначеною в договорі, про що свідчить підписаний двома сторонами Акт прийому-передачі частини нежитлового приміщення від 01.07.2013р. В подальшому Відповідачем було повернуто частина нежитлового приміщення Позивачу у зв'язку із закінченням строку оренди, що підтверджується Актом прийому-передачі (повернення) об'єкта суборенди від 30.06.2014р. Відповідно до п.3.1. Договору суборенди за користування Об'єктом суборенди Відповідач зобов'язаний сплачувати на користь Позивача плату за суборенду, яка складається з двох частин: суборендної ставки - 6240,00 грн. в т.ч. ПДВ та експлуатаційних платежів - 720,00 грн. в т.ч. ПДВ, що разом за місяць становить 6 960,00 грн. Проте відповідач не дотримується умов договору суборенди нежитлового приміщення та за весь строк оренди не здійснив жодного платежу по сплаті орендної ставки та експлуатаційних платежів у розмірах та у строки, встановлені договором. Разом з тим, Позивач зазначив, що згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] 07.08.2014р. припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець, а тому заборгованість за договором суборенди № 3208-фф від 01.07.2013р. підлягає стягненню з фізичної особи - [PERSON] Станом на 31 липня 2014 року загальна сума заборгованості Відповідача за договором суборенди нежитлового приміщення № 3208-фф складає 101 608,91 грн., що складається з: - 83 520,00 грн. - основний борг; - 6 118,30 грн. - пеня; - 9 813,60 грн. - грошова інфляція; - 624,00 грн. - сума штрафу (10%); - 1 533,01 грн. - 3% річних, яку Позивач просив стягнути з Відповідачки на свою користь. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував (а.с.97). Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частиною 1 ст. 760 ЦК України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). За положеннями ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення). До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму. Статтею 288 ГК України передбачено, що орендар має право передати окремі об'єкти оренди в суборенду, якщо інше не передбачено законом або договором оренди. Передача в суборенду цілісних майнових комплексів не допускається. З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2013 року між ТОВ "Фоззі-Фуд" та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір суборенди нежитлового приміщення №3208-фф (а.с.5-13), за умовами якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове користування частину нежитлового приміщення площею 24 кв.м. у торговельному об'єкті Орендаря згідно із доданою схемою, розташованого за адресою: [ADDRESS] (1 поверх), а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі, з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), що є власністю Суборендаря та вказані в Долатку № 2 до зазначеного Договору. Оскільки згаданий договір суборенди був укладений між господарським товариством та фізичною особою-підприємцем, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми параграфів 1, 4 Глави 58 ЦК України та параграфа 5 Глави 30 ГК України. Відповідно до п.2.1. Договору вказаний договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до закінчення строку суборенди. Строк суборенди починається з дати підписання акту приймання-передачі Об'єкта суборенди в користування Суборендареві, який є невід'ємною частиною даного Договору, та закінчується 30 червня 2014 року, який є останнім днем користування Об'єктом суборенди. Орендар передав суборендареві частину нежитлового приміщення загальною площею 24 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (1 поверх), що підтверджується актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 01 липня 2013 року (а. с.14). Водночас, згідно Акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 30 червня 2014 року ФОП [PERSON] передала (повернула) Позивачу нежитлове приміщення площею 24,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] (а.с.15). Згідно п.3.1. Договору суборенди встановлено, що плата за суборенду складається з двох частин, суборендної ставки та експлуатаційних платежів, зокрема, суборендна ставка складає 6 240,00 грн., у т.ч. ПДВ 1040,00 грн., а розмір експлуатаційних платежів складає за весь об'єкт суборенди - 720,00 грн., в т.ч. ПДВ 120,00 грн. (30,00 грн. за 1 кв.м.). Розрахунковий період складає один календарний місяць, з першого числа поточного календарного місяця по останнє число поточного календарного місяця включно. Плата за суборенду (суборендна ставка та експлуатаційні платежі) за неповний місяць розраховується Сторонами пропорційно кількості днів, протягом якої відбувалось користування Об'єктом суборенди. Суборенда ставка та експлуатаційні платежі сплачується Суборендарем авансом, двома окремими платежами, не пізніше п'ятого числа поточного місяця за наступний місяць (п.п.3.2., 3.3. Договору). Перший платіж за суборенду у розмірі, який дорівнює сумі місячної плати за суборенду, згідно п.3.1. Договору (включаючи суборенду ставку та експлуатаційні платежі), здійснюється протягом одного банківського дня від дня укладання цього Договору (п.3.7. Договору). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. В судовому засіданні встановлено, що за весь час оренди, ФОП [PERSON] не виконувала своїх зобов'язань за договором суборенди нежитлового приміщення та не здійснила жодного платежу на користь Позивача по сплаті суборендної ставки та експлуатаційних платежів, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.05.2014р. (а.с.16-32), актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.07.2014р. (а.с.33-36), актом звірки взаєморозрахунків станом на 20.10.2014р. (а.с.72-90). За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 1, ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій: невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Отже, пеня та штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до п. 7.1., п. 7.2. Договору суборенди встановлено, що у випадку несвоєчасного перерахування суборендарем сум, зазначених у ст. 3 та ст. 8 договору, орендар має право стягнути з суборендаря пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Якщо орендарем будуть виявлені випадки порушення умов і правил цього договору, у тому числі правил, викладених у додатках до договору, він має право стягнути з суборендаря штраф у розмірі 10% місячної суборендної ставки, а за порушення асортиментного переліку - 100% місячної суборендної ставки. За розрахунками Позивача пеня за прострочення суборендарем термінів виконання своїх зобов'язань за договором складає 6 118,30 грн. (а.с.58), штраф за порушення умов договору - 624,00 грн. (а.с.62). Неустойка нарахована позивачем з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позаяк індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене у гривнях. При цьому, виходячи з аналізу положень ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 3 ст. 510 ЦК України визначено, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникає з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 цього Кодексу. Тому, виходячи з аналізу наведених законодавчих норм зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору суборенди нежитлового приміщення від 01 липня 2013 року № 3208-фф, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника ФОП [PERSON] покладено обов'язок з оплати суборенди та експлуатаційних платежів у грошовій формі. Позаяк індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене у гривнях. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Так, за розрахунками Позивача, які були перевірені судом, втрати позивача від інфляції за період з 02.07.2013р. по 31.07.2014р. складають 9 813,602 грн. (а.с.60-62), а три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання - 1 533,01 грн. (а.с.59-60). Судом встановлено, що з 07 серпня 2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення ФОП [PERSON], номер запису № 20650060004004668 (а.с.55-56). З огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією з особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04 грудня 2013 року №6-125цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування). З наведеного вбачається, що у зв'язку припиненням ФОП [PERSON] її зобов'язання за договором суборенди нежитлового приміщення від 01 липня 2013 року № 3208-фф не припинились та підлягають виконанню відповідачем [PERSON] Враховуючи викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Фоззі-Фуд" підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором суборенди житлового приміщення № 3208-фф від 01.07.2013р. в загальному розмірі 101 608,91 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 016,09 грн. З огляду на вищевикладене, на підставі ст. ст. 15, 16, 51, 52, 526, 530, 549-552, 610, 611, 612, 625, 759-763, 765, 774, 793-797 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 232, 283-288 Господарського кодексу України та,

Outcome: approved