Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк або АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2013 року в загальному розмірі 23945 грн. 38 коп. В обґрунтування позову зазначало, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ "ПриватБанк", у зв`язку з чим відповідач підписав анкету-заяву № б/н від 04 жовтня 2013 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписанням анкети-заяви відповідач [PERSON] (далі - Позичальник або Клієнт) підтвердив свою згоду на те, що ця анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті w.w.w.privatbank.ua, складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), що підтверджується підписом позивача у заяві. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав Позичальникові кредит у зазначеній сумі. Проте відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 13 червня 2019 року [PERSON] має перед Банком заборгованість за вказаним договором на загальну суму 23945 грн. 38 коп., з яких: 9545 грн. 31 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4577 грн. 25 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7906 грн. 37 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 300 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1116 грн. 45 коп. (процентна складова). Представник позивача Гаренко Н.В. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду відзив на позов, у якому він зазначав, що проти вимог позивача заперечує, вважає, що Банком безпідставно нараховані штрафні санкції за договором. Вказував, що протягом строку дії договору ним виконувалися грошові зобов`язання за договором про надання кредиту та вносилися кошти в рахунок погашення кредиту, однак відповідні кошти Банком були спрямовані на погашення процентів за користування кредитом. На жаль, у нього не зберіглося жодних документів щодо договору, зокрема, квитанції щодо сплати ним чергових платежів. Відповідач зазначав, що до Банку із заявою про надання кредиту в розмірі 10000 грн. він звернувся 04 грудня 2013 року, кредит йому було надано на 12 місяців, тобто до 04 грудня 2014 року. Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність становить три роки, у зв`язку з чим Банком пропущений строк звернення до суду з цим позовом, який сплинув 04 грудня 2017 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Просив суд у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04 жовтня 2013 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПриватБанк", у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно із якою отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він зобов`язується виконувати зазначені Умови та правила надання банківських послуг. При укладенні цього договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивачем АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за кредитним договором виконано, відкрито відповідачу [PERSON] картковий рахунок та встановлено йому кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який у подальшому неодноразово змінювався, 25 січня 2018 року Банком встановлено відповідачу кредитний ліміт у розмірі 10000 грн., 20 липня 2018 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я Позичальника. Відповідно до наданої Банком виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідач користувався отриманими кредитними коштами, здійснював відповідні платежі та погашав кредит. Всього за весь час користування кредитними коштами ним погашено заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19681 грн. 19 коп.. зокрема, 31 січня 2018 року [PERSON] сплатив у рахунок погашення суми заборгованості кошти в сумі 4000 грн., останній платіж відповідачем у сумі 300 грн. сплачено 23 березня 2019 року. Разом з тим, у порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання за вказаним вище кредитним договором належним чином не виконував. Із наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2013 року вбачається, що станом на 13 червня 2019 року внаслідок невиконання належним чином відповідачем своїх зобов`язань за цим договором [PERSON] має перед АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за даним договором на загальну суму 23945 грн. 38 коп., з яких: 9545 грн. 31 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4577 грн. 25 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7906 грн. 37 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 300 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1116 грн. 45 коп. (процентна складова). Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). У ч. 1 ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку - позивач АТ КБ "ПриватБанк". Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, у зв`язку з чим Банк має підтвердити, що на момент укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У підписаній сторонами анкеті-заяві № б/н від 04 жовтня 2013 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ "ПриватБанк", пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім тіла кредиту, що в розрахунку Банка має дві складові, а саме: тіло кредиту (сума, яку фактично Позичальник отримав у борг) та прострочене тіло кредиту, просило також стягнути з відповідача на користь Банку нараховану пеню за прострочене зобов`язання в розмірі 7906 грн. 37 коп., нараховану пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 300 грн., а також штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1116 грн. 45 коп. (процентна складова). Банк, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2013 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", які є невід`ємними частинами цього кредитного договору, виписку по рахунку Позичальника, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видачу кредитних карток. Матеріали справи не містять підтвердження того, що саме ці Умови та правила і витяг із Тарифів розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання Позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування, що додані Банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, при розгляді даної справи позивачем він не спростований. Суд вважає, що у даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, неможливо застосувати положення ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення Банку до суду із даним позовом. Кредитор міг додати до позовної заяви Витяги з Тарифів і Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяги із Тарифів і Умов та правил не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "ПриватБанк" за посиланням https://privatbank.ua/terms/ "Архів договорів" не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, оскільки вони не містять інформації щодо особистого підпису Позичальника на документах, якими Банк обґрунтовує свої вимоги. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка", "Стандарт"), якщо такі Умови не містять підпису Позичальника, викладена Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. Підписана Позичальником анкета-заява № б/н від 04 жовтня 2013 року містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію. Даний кредитний договір, укладений між сторонами у вигляді підписаної сторонами заяви-анкети, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 за аналогічним позовом АТ КБ "ПриватБанк" до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом викладено правовий висновок про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд вважає, що правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" сум нарахованої пені за прострочене зобов`язання в розмірі 7906 грн. 37 коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 300 грн., а також штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1116 грн. 45 коп. (процентна складова) відсутні, тому позов у цій частині вимог задоволенню не підлягає. Разом з тим, суд встановив, що АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2013 року виконало, встановило [PERSON] кредитний ліміт у визначеному договором розмірі 10000 грн., проте останній у порушення вимог закону та умов договору своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує. Великою Палатою Верховного Суду у зазначеній вище постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Вирішуючи вимоги АТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення із [PERSON] сум заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9545 грн. 31 коп. та заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 4577 грн. 25 коп., суд дійшов наступних висновків. Тіло кредиту - це сума, яку Позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту, яку на конкретну дату Позичальник не повернув. У анкеті-заяві Позичальника № б/н від 04 жовтня 2013 року плата за прострочене тіло кредиту також не визначена. Крім того, у матеріалах справі відсутні докази можливості його нарахування. Обґрунтування вимог щодо стягнення з Позичальника заборгованості за простроченим тілом кредиту та порядку його нарахування позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" не містить. За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявлені Банком вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та його розміру відповідачем [PERSON] у суді не спростовані. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2013 року кошти Банку не повернуті, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ "ПриватБанк" є обґрунтованим лише частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9545 грн. 31 коп. В іншій частині вимог позов задоволенню не підлягає. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений Банком при подачі позову судовий збір у розмірі 1921 грн. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] у відзиві на позов посилався на те, що АТ КБ "ПриватБанк" пропущений строк звернення до суду з даним позовом, посилаючись на те, що цей строк сплинув ще 04 грудня 2017 року. За змістом ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Суд встановив, що відповідач [PERSON] користувався наданим йому кредитним лімітом, періодично здійснював погашення заборгованості за кредитом, у рахунок погашення заборгованості за кредитним лімітом останній платіж у сумі 300 грн. відповідачем сплачений 23 березня 2019 року, що свідчить про визнання ним боргу та переривання перебігу позовної давності. 22 липня 2019 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Наведене свідчить позивачем АТ КБ "ПриватБанк" строк звернення до суду з даним позовом не пропущений, доводи відповідача [PERSON] про пропуск цього строку є безпідставними, підстав для застосування наслідків спливу позовної давності суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: partial