Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

16.01.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на наступні обставини. 19 грудня 2018 року він отримав від державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Постанову про прийняття виконавчого провадження ВП 56988546 від 13.12.2018 року та копію виконавчого напису нотаріуса від 19.11.2016 року за №10016 , вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною. Згідно вказаного виконавчого напису запропоновано задовольнити вимоги ПАТ „Приватбанк" у розмірі 105 302,24 долара США, які складаються: сума заборгованості за кредитом 28879,19 долара США, сума заборгованості по відсотках 10232,86 долара США, комісія 2 128,18 долара США, пеня 64 062,01 долара США та додатково витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 гривень. Вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню виходячи з наступного: із інформації, яка міститься в тексті виконавчого напису, вбачається, що заборгованість стягується за Кредитним договором №K2V4AE00000021 від 07.04.2008 року, який було укладено між ним та Банком Нотаріус вказала, що заборгованість стягується за вісім років шість місяців вісімнадцять днів, а саме з 07.04.2008 року по 25.10.2016 року. 28 листопада 2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення у справі №2-3282/2011 року, яким задоволено позовні вимоги ПАТ „ПриватБанк" до нього та ТОВ „УФА „Верус" про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №K2V4AE00000021 від 07.04.2008 року. Судовим рішенням було встановлено, що згідно кредитного договору він отримав кредит у розмірі 32322,77 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим строком повернення до 05.04.2013 р. Згідно наданого розрахунку заборгованості, розмір його заборгованості перед банком становив - 66629,41 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом -34919,83 дол. США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом -7870,30 дол. США, заборгованість комісії 1624,92 дол. США, заборгованість по пені у розмірі 19011,53 дол. США та штрафні санкції - 3171,33 дол. США. Тобто, Банк стягував з нього достроково всю суму тіла кредиту. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було задоволено стягнути з нього на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість по кредитно - заставному договору K2V4AE00000021 від 07.04.2008 р. станом на 23.03.2011р. в розмірі 378210 гри. 86 коп. (триста сімдесят вісім тисяч двісті десять грн. 86 коп.). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини. Отже, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Отже, нараховувати відсотки по кредиту після того, як було ухвалено рішення про дострокове стягнення всієї суми кредиту Банк не мав права. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Оскільки, після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги банку про стягнення таких процентів позовна давність не може бути застосована (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18). Банк не мав права нараховувати проценти за договором кредиту після спливу строку виконання основного зобов`язання (22 вересня 2009 року), тому його вимоги про стягнення таких процентів є необґрунтованими, позовна давність не може бути застосована. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №752/11447/16ц. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Звертає увагу Суду на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус Третя особа не отримувала від Відповідача та Позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений Відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено Відповідачем одноособово без урахування думки та позиції Позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» п. 13 роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Отже, вважає виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, і Відповідачем пропущено строк, на протязі якого Відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Просив суд визнати виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №10016 від 19.11.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною таким, що не підлягає виконанню, заборонити Білоцерківському міському відділу ДВС ГТУЮ у Київській області вчиняти будь-які дії стосовно стягнення з нього заборгованості на користь ПАТ „ПриватБанк", яка зазначена у виконавчому написі до моменту вирішення спору по суті, витрати за сплату судового збору стягнути з Відповідача ( а. с. 2-4 ). Ухвалою судді від 31 січня 2019 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 16 годину 30 хвилин 11 березня 2019 року ( а. с. 16-17). 01 березня 2019 року за вх. № 8341 судом отримано від ПАТ КБ «ПриватБанк» відзив на позов [PERSON] , в якому просили суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що з виконавчого напису вбачається, що період, за який провадиться стягнення, є з 07 квітня 2008 року по 25 жовтня 2016 року, а виконавчий напис вчинено 19 листопада 2016 року, отже, в межах трирічного строку, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Також, зазначають, що відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року по справі №6- 14цс14, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строк давності вчинення виконавчого напису за своєю правовою природою не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав. За вказаних обставин, посилання позивача на положення ст. ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України є безпідставними. Згідно з статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк відповідно до умов договору та вимог закону. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України) ( а. с. 25-30 ). 05.03.2019 року за вх. № 8705 судом отримано від позивача відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній посилався на наступне. Відповідачем не спростовано факту відсутності безспірності розміру заборгованості, отже оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинено неправомірно. Також Відповідач підтверджує той факт, що виконавчий напис може бути вчинений не пізніше трьох років з моменту настання права вимоги, а саме з 28.11.2011 року. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру виконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено Відповідачем одноособово без врахування думки та позиції Позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими переліком документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Просив долучити до матеріалів справи відповідь на відзив на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі ( а. с. 39-40 ). Ухвалою суду від 11 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті ( а. с. 49-50 ). В судове засідання представник позивача - адвокат Кузьменко С.В. не з`явилася, надала до суду заяву, яка отримана судом 07.06.2019 року за вх. № 20691, в якій просила справу розглянути у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог та у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засіданні свого представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення 24.04.2019 року. У відзиві на позовну заяву, зазначали, що у разі відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк» просили розглядати справу без їхньої присутності ( а. с. 30 ). Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського місього нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином. 22.02.2019 року за вх. № 7337 судом отримано лист, в якому приватний нотаріус просив справу розглядати без її участі та надіслати їй копію судового рішення ( а. с. 24 ). Третя особа відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області в судове засідання свого представника не направили, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення 22.04.2019 року. Інших заяв та клопотань з боку сторін по вищезазначеній цивільній справі до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 19 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 10016, яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 2 701 699,98 грн. з [PERSON] , борг за кредитним договором K2V4AE00000021 від 07.04.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», з яких: заборгованість за кредитом - 28 879,19 доларів США; заборгованість за відсотками - 10 232,86 доларів США; комісія - 2 128,18 доларів США; пеня - 64 062,01 долари США, що всього становить 105 302,24 долари США, що за курсом НБУ станом на 25.10.2016 року становить 2 699 999,98 гривень та витрати, пов`язані із чиненням виконавчого напису - 1 700 грн., всього в гривневому еквіваленті - 2 701 699,98 гривень. Строк, за який провадиться стягнення - вісім років шість місяців вісімнадцять днів, а саме з 07.04.2008 року по 25.10.2016 року ( а. с. 5 ). На підставі виконавчого напису від 13 грудня 2018 року державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області була винесена постанова ВП № 56988546 про прийняття виконавчого провадження ( а. с. 6 ). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню позивач зазначає, що такий порушує його законне право на захист своїх законних прав та інтересів, оскільки вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів, так як нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Однак, звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву позивача, з боку відповідача не було надано жодного належного та допустимого доказу безспірної заборгованості позивача перед банком та відповідно такого розрахунку. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення у справі № 2-3282/2011 року, яким задоволено позовні вимоги ПАТ „ПриватБанк" до позивача та ТОВ „УФА „Верус" про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № K2V4AE00000021 від 07.04.2008 року ( а. с. 7-9 ). Судовим рішенням було встановлено, що згідно кредитного договору позивач отримав кредит у розмірі 32322,77 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим строком повернення до 05.04.2013 року. Згідно наданого розрахунку заборгованості, розмір його заборгованості перед банком становив - 66629,41 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 34919,83 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом -7870,30 доларів США, заборгованість комісії 1624,92 доларів США, заборгованість по пені у розмірі 19011,53 доларів США та штрафні санкції - 3171,33 доларів США. Тобто, Банк стягував з позивача достроково всю суму тіла кредиту достроково. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було задоволено стягнути з позивача на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість по кредитно - заставному договору K2V4AE00000021 від 07.04.2008 року станом на 23.03.2011 року в розмірі 378210,86 гривень Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлене обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2011 року по справі № 2-3282/2011. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, нараховувати відсотки по кредиту після того, як було ухвалено рішення про дострокове стягнення всієї суми кредиту Банк не мав права. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредиті припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. До того ж, вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус стягнув заборгованість з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 07.04.2008 року по 25.10.2016 року, однак судовим рішенням від 28.11.2011 року з [PERSON] було стягнуто заборгованість, яка станом на 23.03.2011 року склала - 66629,41 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 34 919,83 доларів США; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 7870,30 доларів США; заборгованість по комісії - 1624,92 доларів США; заборгованість по пені у розмірі - 19011,53 доларів США та штрафні санкції в розмірі - 3171,33 доларів США. Тому, вчиняючи виконавчий напис з боку приватного нотаріуса не було перевірено належним чином безспірність розміру сум, що підлягають стягненню. Таким чином, враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн., понесення яких документально підтверджується ( а. с. 14 ). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved