Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової прокуратури Південного регіону України, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа: Офіс Генерального прокурора про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями та діями органів прокуратури. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.04.2017р. військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України до ЄРДР за №42017040010000112 внесені відомості про наступне кримінальне правопорушення: «Старший оперуповноважений в особливо важливих справах Управління захисту економіки в Дніпропетровській області Національної поліції України підполковник поліції Похвалітий А.А., оперуповноважений зазначеного підрозділу поліції старший лейтенант поліції Сироватко Р.Ю. , старший слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підполковник поліції Олійник О.С. та слідчий вказаного слідчого відділу майор поліції Панченко РА. , будучи службовими особами які займають відповідальне становище, діючи за попередньою змовою групою осіб, вимагають у громадянина [PERSON] неправомірну вигоду в розмірі 5000 доларів США, за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №12016040160000298 від 10 грудня 2016 року». 25.10.2017р. прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України Іщенко С.В., у кримінальному провадженні №42017040010000112, [PERSON] , повідомлено про підозру за ч.4 ст.368 КК України (п.54 розділу ІІ "Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення"), зокрема у вчиненні такого епізоду злочину, мовою оригіналу: " [PERSON] , достовірно знаючи про обсяг наданої йому влади та службових повноважень став на шлях зловживання ними з метою отримання неправомірної вигоди та 14.04.2017 у м. Кам`янське Дніпропетровської обл.., діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, через невстановлених досудовим розслідуванням посередників висунув незаконну вимогу громадянину [PERSON] передати йому неправомірну вигоду в сумі еквівалентній 5000 доларів США або у гривневому еквіваленті, що відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним Банком України станом на 14.04.2017 року становило 134321 грн., за не проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №12016040160000298 від 10.12.2016 року, що потягло б за собою не притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності", тобто інкриміноване кримінальне правопорушення (окремий епізод злочину), відомості про яке 28.04.2017р. внесені до ЄРДР за №42017040010000112 з правовою кваліфікацією ч.3 ст.368 КК України. 05.02.2018р. прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України Іщенко С.В. складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за №42017040010000112 від 28.04.2017р., в якому не вказані обставини (подія, час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, у вчиненні якого 25.10.2017р. прокурором було повідомлено про підозру [PERSON] , а саме (фактичні обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння): " [PERSON] , достовірно знаючи про обсяг наданої йому влади та службових повноважень став на шлях зловживання ними з метою отримання неправомірної вигоди та 14.04.2017р. у м. Кам`янське Дніпропетровської обл.., діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, через невстановлених досудовим розслідуванням посередників висунув незаконну вимогу громадянину [PERSON] передати йому неправомірну вигоду в сумі еквівалентній 5000 доларів США або у гривневому еквіваленті, що відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним Банком України станом на 14.04.2017 р. становило 134321 грн., за не проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №12016040160000298 від 10.12.2016 р., що потягло б за собою не притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності", тобто прокурор не висунув позивачу обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, відомості про яке 28.04.2017р. внесені до ЄРДР за №42017040010000112 за фактом вимагання [PERSON] неправомірної вигоди у розмірі 5000 доларів США від [PERSON] , за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №12016040160000298 від 10.12.2016р.. Відповідно до вимог ч.2 ст.283 КПК України, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження (п.1 ч.2 ст.283 КПК); звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальност (п.2 ч.2 ст.283 КПК); звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру (п.3 ч.2 ст.283 КПК). Враховуючи положення ст.283 КПК України, зважаючи на обсяг висунутого обвинувачення згідно обвинувального акта, є очевидним та документально доведеним той факт, що після повідомлення 25.10.2017р. [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відомості про яке 28.04.2017р. внесені до ЄРДР за №42017040010000112, прокурор закрив вказане кримінальне провадження щодо підозрюваного [PERSON] , з реабілітуючих підстав, передбачених ч.1 ст.284 КПК України, саме тому 05.02.2018р. не висував [PERSON] обвинувачення у вимаганні неправомірної вигоди в розмірі 5000 доларів США від [PERSON] , за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №12016040160000298 від 10.12.2016р. Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, ч.ч.1,2 ст.9, ч.3 ст.110, ч.4 ст.284 КПК України, винесення постанови про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного, з підстав, передбачених ч.1 ст.284 КПК України, є процесуальним обов`язком прокурора. Однак, в супереч положень ч.6 ст.284, п.15 ч.3 ст.42 КПК України копія постанови прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного [PERSON] , щодо відповідного кримінального правопорушення, відомості про яке 28.04.2017р. були внесені до ЄРДР за №42017040010000112, не була направлена та/або надана позивачу, вказаного процесуального документу він не одержав до теперішнього часу. З метою документального підтвердження факту закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав, 07.07.2020р. позивач звернувся з клопотанням про надання (надсилання) копії процесуальних документів до процесуального керівника у кримінальному провадженні №№42017040010000112 - прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України Киричка О.В., яке згідно накладеної Укрпошти №5193300911367 від 07.07.2020р. було направлено та отримано адресатом 08.07.2020р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно вказаного клопотання про надання (надсилання) копії процесуальних документів від 07.07.2020р. позивач просив прокурора Киричка О.В. зокрема виконати процесуальний обов`язок, передбачений ч.6 ст.284 КПК України - надіслати (надати) йому копію постанови прокурора про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного [PERSON] , винесену у кримінальному провадженні №42017040010000112 стосовно кримінального правопорушення (епізоду злочину), з правовою кваліфікацією ч.4 ст.368 КК України, у вчиненні якого 25.10.2017р. прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Іщенко С.В. було повідомлено йому про підозру, фактичні обставини якого стосуються наступного діяння: " [PERSON] , достовірно знаючи про обсяг наданої йому влади та службових повноважень став на шлях зловживання ними з метою отримання неправомірної вигоди та 14.04.2017р. у м. Кам`янське Дніпропетровської обл.., діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, через невстановлених досудовим розслідуванням посередників висунув незаконну вимогу громадянину [PERSON] передати йому неправомірну вигоду в сумі еквівалентній 5000 доларів США або у гривневому еквіваленті, що відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним Банком України станом на 14.04.2017 р. становило 134321 грн., за не проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №12016040160000298 від 10.12.2016 р., що потягло б за собою не притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності", однак його законні вимоги були проігноровані, копію вказаного процесуального рішення прокурора він не отримав, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства. Прокурор Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України Іщенко С.В., 25.10.2017р. повідомив позивачеві про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відомості про яке 28.04.2017р. були внесені до ЄРДР за №42017040010000112 за фактом вимагання 14.04.2017р. у місті Кам`янське Дніпропетровської обл.., через невстановлених досудовим розслідуванням посередників, у громадянина [PERSON] неправомірної вигоди в сумі еквівалентній 5000 доларів США або у гривневому еквіваленті, що відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним Банком України станом на 14.04.2017 р. становило 134321 грн., за не проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №12016040160000298 від 10.12.2016 р., що потягло б за собою не притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, яке не інкримінується особі у висунутому обвинуваченні згідно обвинувального акту 05.02.2018р. у кримінальному провадженні №42017040010000112, що є доказом факту незаконного повідомлення 25.10.2017р. позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також факту закриття такого кримінального провадження відносно позивача з реабілітуючих підстав, передбачених ч.1 ст.284 КПК України, станом на момент складення 05.02.2018р. вказаного обвинувального акта, та як наслідок - свідченням незаконного перебування позивача під слідством в період часу з 25.10.2017р. по 05.02.2018р. за підозрою в особливо тяжкому злочинові, обвинувачення у вчиненні якого в подальшому не висувалось, що свідчить про закриття прокурором такого кримінального провадження щодо підозрюваного та про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, а також відповідно до статті 130 КПК України - до відшкодування (компенсації) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Розмір мінімальної заробітної плати, на момент подання заяви до суду, згідно ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 р. N 294-IX. становить 4723 грн. на місяць. Для розрахунку розмір грошового відшкодування моральної шкоди застосовується період перебування позивача під слідством, як проміжок часу з 25.10.2017р. по 05.02.2018р., загальною тривалістю 104 дні (8 днів - жовтень 2017 року; 30 днів - листопад 2017 року; 31 день - грудень 2017 року; 31 день - січень 2018 року; 4 дні - лютий 2018 року). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди завданої позивачу, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на місяць 4723 грн., розраховується наступним чином: 3 місяці (листопад 2017 року; грудень 2017 року; січень 2018 року) х 4723 грн. + 12 днів (8 днів жовтня 2017 року та 4 дні лютого 2018 року) х 152,35 грн. (4723 грн./31 день) = 15997,20 грн. Правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22.06.2017р. по справі №638/11853/15-ц: «Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу». Таким чином, на Державу покладається обов`язок відшкодувати завдану шкоду позивачу у розмірі 15997 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 20 коп. за незаконні рішення та дії прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України Іщенка С.В., який 25.10.2017р. незаконно повідомив [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відомості про яке 28.04.2017р. були внесені до ЄРДР за №42017040010000112. Просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові та просив їх задовольнити. Представник відповідача спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначає, що 28.04.2017р. розпочали кримінальне провадження №42017040010000112 за ч. 3 ст. 368 КК України. Під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 42017040010000112 від 28.04.2017р. [PERSON] 25.10.2017р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (за фактом вимагання, за попередньою змовою групою осіб із [PERSON] , у громадянина [PERSON] неправомірної вигоди у розмірі 20 000 доларів США за вчинення дій в інтересах останнього в рамках кримінального провадження ЄРДР № 12016040160000298 від 10.12.2016р.). Водночас позивач безпідставно вважає, що 25.10.2017р. йому нібито оголошено про підозру за фактом вимагання неправомірної вигоди у розмірі 5000 доларів США від [PERSON] за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 12016040160000298 від 10.12.2016р.. При цьому, позивач, для обґрунтування своїх позовних вимог, використовує лише окремі вилучені із контексту повідомлення про підозру цитати без урахування її повного змісту. У подальшому, 23.01.2018р. позивачеві було оголошено про зміну повідомленої раніше підозри (при цьому правова кваліфікація вчиненого ним кримінального правопорушення не змінювалася). Відповідно до ст. 279 КПК України у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені ст. 278 цього Кодексу (щодо вручення письмового повідомлення про підозру). Після закінчення досудового розслідування 05.02.2018р. прокурором Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону складено та направлено до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. На цей час судовий розгляд у кримінальному провадженні №42017040010000112 від 28.04.2017р. по обвинуваченню [PERSON] триває. Водночас, що під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №42017040010000112 від 28.04.2017р. рішення про закриття кримінального провадження, у якому [PERSON] було повідомлено про підозру, не приймалося, відповідна постанова про закриття кримінального провадження прокурором не виносилася. Крім того, у відповідь на клопотання від 07.07.2020р. про надання копій процесуальних документів та заяви від 15.07.2020р. про визначення розміру відшкодовуваної шкоди у кримінальному провадженні Військова прокуратура Дніпропетровського гарнізону повідомила [PERSON] про те, що під час досудового розслідування кримінального провадження №42017040010000112 від 28.04.2017р. рішення про закриття кримінального провадження не приймалося, відтак і відсутні підстави для винесення постанови про відшкодування шкоди. Військова прокуратура Дніпропетровського гарнізону діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1176 ЦК України та ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підстави для відшкодування моральної шкоди [PERSON] відсутні. На підставі зазначеного представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначає, що відповідно до Наказу Державного казначейства України від 26.06.2002 № 122 (у редакції наказу Державного казначейства України від 30.11.2010 № 449) «Єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України (далі - СЕП). ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством. Учасниками СЕП є Державне казначейство України та Головні управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головні управління Державного казначейства України).» На рівні територіальних управлінь єдиний казначейський рахунок не відкритий. Стягнути з Держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області моральну шкоду у розмірі 15 997,20 грн., заподіяну незаконними рішеннями та діями Війської прокуратури Південного регіону України та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн. неможливо, тому що це не передбачено чинним законодавством, у кошторисі ДКСУ не передбачені такі витрати, як: відшкодування шкоди, такі дії є незаконним та таким що суперечить діючому законодавству. Позивач вимагає виконувати (вчиняти) певні дії юридичну особу Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (код за ЄДРПОУ 37988155) при цьому в позовній заяві не викладає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. В даному випадку, з поданої позовної заяви не зрозуміло, які саме вимоги висуваються до ДКСУ, не зазначено, чим саме ДКСУ завдало шкоду позивачу. Так, позовні вимоги не містять жодного посилання на те, якими саме діями чи бездіяльністю Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області було завдано шкоду Позивачу, не наведено жодного доказу якими самими діями (бездіяльністю) Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області порушило права Позивача, не має жодного обґрунтування чи доказу вини ДКСУ. Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та позивачем взагалі відсутні будь-які правовідносини, тобто ДКСУ не порушувало права, свободи чи інтереси позивача. Залучивши ДКСУ позивач не обґрунтував вимоги, які стосуються саме Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. Частиною 2 п.5 ст. 119 ЦПК України передбачено, що в позовній заяві викладаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. В даному випадку, з поданого цивільного позову не зрозуміло, які саме вимоги висуваються до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, оскільки на сьогодні ніяких правовідносин між Позивачем та ДКСУ не існує. Чинним законодавством України передбачена обов`язковість наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та її заподіювачем у вигляді незаконних (винних) дій або бездіяльності. Органи Державного казначейства у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, Наказами Міністерства фінансів України. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до повноважень органів Державної казначейської служби України, визначених ст.43 Бюджетного кодексу України, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 р. № 460/2011, органами Державного казначейства здійснюються функції: операції з коштами Державного бюджету, розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контролю за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, взятті бюджетних зобов`язань та проведенні платежів за цими зобов`язаннями; в межах своїх повноважень контролю за дотриманням учасниками бюджетного процесу бюджетного законодавства, бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання Державного бюджету. Частиною 2 ст. 95 Конституції України встановлено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Пунктом 8 ст. 7 Бюджетного кодексу України передбачено принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу. Згідно з п. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до Закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється Державою, у Порядку визначеному Законом. Згідно з ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Останні встановлюються законом про Державний бюджет України. Відповідно до ч.2 ст. 2 Цивільного кодексу України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Як вбачається зі ст.1173-1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також посадової або службової особи таких органів при здійсненні своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. В жодному нормативному документі не зазначено, що ДКСУ повинна бути відповідачем в таких випадках. Відповідно до ч.2 ст. 2 Цивільного кодексу України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Відповідно до ст. 164 Цивільного кодексу України, Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава може створювати юридичні особи публічного права. Відповідно до п.16 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011р. №460/2011, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області є юридичною особою публічного права. Стаття 176 Цивільного кодексу України передбачає, що юридичні особи, створені Державою не відповідають за зобов`язаннями Держави. Таким чином, ДКСУ не уособлює собою державу Україна, а її рахунки не уособлюють собою Державний бюджет. Кошти Державного бюджету України не належать ДКСУ, як юридичній особі, остання лише здійснює їх розрахунково-касове обслуговування. Відповідати за дії чи бездіяльність державних органів чи фізичних осіб не входить до повноважень органів Державної казначейської служби України. Державні органи мають статус юридичної особи, а тому відповідно до п 1. ст. 96 Цивільного Кодексу України, самостійно відповідають за своїми зобов`язаннями. Крім того, в Україні згідно Бюджетного кодексу України застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету, яка передбачає здійснення Державною казначейською службою України операцій з коштами Державного бюджету. Проте, Державна казначейська служба України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює Державу в бюджетних відносинах. Конституційний суд України у рішенні від 03.10.2001 №12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує наступне. Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Оскільки, органи Державної казначейської служби України не уособлюють собою Державу та не відповідають по її зобов`язаннях, тому формулювання стягнення з Держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області моральну шкоду у розмірі 15 997,20 грн., заподіяну незаконними рішеннями та діями Військової прокуратури Південного регіону України та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн. є необґрунтованим з боку позивача. У ст.56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ця норма закріплена і в ст.1173 ЦК України. Але завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення діяльності юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів Державного бюджету. Стягнути з Держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області моральну шкоду у розмірі 15 997,20 грн., заподіяну незаконними рішеннями та діями Військової прокуратури Південного регіону України та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.. неможливо, тому що це не передбачено чинним законодавством, в кошторисі ДКСУ не передбачені такі витрати, як: відшкодування шкоди. Такі витрати передбачаються у Державному бюджеті України. На підставі вищевикладеного вважають, що у позивача відсутні законні підстави для стягнення з Держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області моральну шкоду у розмірі 15 997,20 грн., заподіяну незаконними рішеннями та діями Військової прокуратури Південного регіону України та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн. На підставі зазначеного представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи Офіса генерального прокурора проти задоволення позову заперечував з наступних підстав. Військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону 28.04.2017р. розпочато кримінальне провадження № 42017040010000112 за ч. 3 ст. 368 КК України. Під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 42017040010000112 від 28.04.2017р. [PERSON] 25.10.2017р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. У подальшому, 23.01.2018р. [PERSON] оголошено про зміну повідомленої раніше підозри. При цьому правова кваліфікація вчиненого ним кримінального правопорушення не змінювалася. Після закінчення досудового розслідування 05.02.2018р. прокурором Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону складено та направлено до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. У позивача відсутні підстави, за якими він мав би право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди у силу Закону. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Зі змісту вказаної норми вбачається, що для виникнення деліктного зобов`язання необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди; протиправність дій заподіювана; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювана і шкодою. Водночас, наведені у позові доводи не містять відомостей про визнання дій або бездіяльності слідчого або прокурора протиправними, настання негативних наслідків у вигляді заподіяння моральної шкоди та причинного зв`язку між ними. Позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту незаконності дій процесуального керівника та слідчого у кримінальному провадження не надано. Відтак, визначені Законом підстави для відшкодування моральної шкоди [PERSON] відсутні. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Суд, заслухавши позивача, представників відповідача, представника третьої особи, заслухавши пояснення свідка [PERSON] , який суду пояснив, що 28.04.2017р. розпочато кримінальне провадження № 42017040010000112 за ч. 3 ст. 368 КК України. Під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 42017040010000112 від 28.04.2017р. [PERSON] 25.10.2017р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. У подальшому, 23.01.2018р. [PERSON] оголошено про зміну повідомленої раніше підозри. При цьому правова кваліфікація вчиненого ним кримінального правопорушення не змінювалася. Після закінчення досудового розслідування 05.02.2018р. прокурором Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону складено та направлено до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. Жодної постанови про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] не виносилось. На цей час судовий розгляд у кримінальному провадженні №42017040010000112 від 28.04.2017р. по обвинуваченню [PERSON] триває. Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено наступне. Військова прокуратура Дніпропетровського гарнізону 28.04.2017р. розпочала кримінальне провадження №42017040010000112 за ч. 3 ст. 368 КК України. Під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 42017040010000112 від 28.04.2017р. [PERSON] 25.10.2017р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (за фактом вимагання, за попередньою змовою групою осіб із [PERSON] , у громадянина [PERSON] неправомірної вигоди у розмірі 20 000 доларів США за вчинення дій в інтересах останнього в рамках кримінального провадження ЄРДР № 12016040160000298 від 10.12.2016р.). 23.01.2018р. [PERSON] було оголошено про зміну повідомленої раніше підозри (при цьому правова кваліфікація вчиненого ним кримінального правопорушення не змінювалася). Після закінчення досудового розслідування 05.02.2018р. прокурором Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону складено та направлено до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. На цей час судовий розгляд у кримінальному провадженні №42017040010000112 від 28.04.2017р. по обвинуваченню [PERSON] триває. Рішення про закриття кримінального провадження №42017040010000112 від 28.04.2017р., у якому [PERSON] було повідомлено про підозру, не приймалося, відповідна постанова про закриття кримінального провадження прокурором не виносилася. У відповідь на клопотання від 07.07.2020р. про надання копій процесуальних документів та заяви від 15.07.2020р. про визначення розміру відшкодовуваної шкоди у кримінальному провадженні Військова прокуратура Дніпропетровського гарнізону повідомила [PERSON] про те, що під час досудового розслідування кримінального провадження №42017040010000112 від 28.04.2017р. рішення про закриття кримінального провадження не приймалося, відтак і відсутні підстави для винесення постанови про відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на відшкодування шкоди за рахунок держави встановлено ст. 56 Конституції України, Законом України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статтями 1167, 1176 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1 Законом України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Статтею 2 вищевказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, положеннями ст.ст. 1,2 вказаного Закону визначено вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та випадків виникнення у громадянина права на її відшкодування. Оскільки відносно [PERSON] ніяких процесуальних рішень, передбачених ст. 2 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не приймалось - у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Тому у зв`язку із відмовою у позові не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed