Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії. Однак, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 30.06.2017 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 44981,79 грн., яка складається з: 3357,31 грн. - заборгованість за кредитом; 35606,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2118,18 грн. - штраф (процентна складова) відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 44981,79 грн., а також понесені судові витрати - судовий збір в сумі 1600,00 грн.. Відповідач надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позов є необґрунтованим, оскільки з наданого до суду позивачем розрахунку заборгованості не вбачається, що нею був отриманий кредит у розмірі 3500 грн., 26.09.2013 року зазначена сума 3282 грн. та з цього часу нараховувалася заборгованість, а тому наданий розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу. Копія анкети-заяви позичальника є нечитаємою, оригінал анкети, згідно відповіді позивача, не зберігся. Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, а також вони не підписані відповідачем, що свідчить про те, що вони на відповідача не розповсюджуються. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати факт існування боргу, оскільки в ньому не зазначено інформацію про те, по якій саме картці і по якому саме рахунку ця заборгованість виникла. Також позивачем пропущено строк позовної давності. У зв'язку з чим просив залишити позов ПАТ КБ «Приватбанк» до неї без задоволення. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідачем було особисто підписано анкету-заяву від 21.09.2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. В анкеті зазначено та особистим підписом відповідача засвідчено, що він згоден з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договорів про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також до матеріалів позовної заяви долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна.55 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісії та штрафів тощо. Таким чином, відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З наданої до суду виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а, отже, й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово- економічні експертизи по справі не призначалися. Строк позовної давності позивачем не порушено, оскільки позивач звернувся до суду 27.07.2017 року, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки тобто до останнього дня липня 2017 року. Щодо нарахування штрафних санкцій, відповідач не звертався до позивача щодо їх списання. Просив задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, пояснила, що відповідач у 2011 році отримала кредит в розмірі 300 грн.. Згодом банком було збільшено кредитний ліміт на 3500 грн. Даними грошима відповідач користувалася. Оскільки у відповідача був відкритий ще рахунок на заробітну плату, з нього здійснювалося автоматичне погашення кредиту відповідно до п.2.1.1.3.5 "Умов та правил надання банківських послуг" у зв'язку з тим, що у відповідача вже виникла заборгованість. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. 3400 грн., нараховані відповідачу як пеня та комісія, є пенею. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи була належним чином повідомлена, причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та доповнив, що відповідач отримувала кредит в розмірі 300 грн., який вона погасила. Згодом їй на картку прийшли кошти в розмірі 3500 грн., що це за кошти представник банку, до якого звернулася відповідач, пояснити не зміг. Жодних документів на отримання кредиту відповідач не підписувала. На анкеті позичальника міститься підпис не відповідача. Яким номером телефону користується відповідач, представник відповідача пояснити не зміг, зазначивши, що вона до нього звертається особисто, жодного разу не телефонувала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір б/н про надання банківських послуг, за яким банк відкрив позичальнику картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом в розмірі 3500 грн. зі сплатою 30 % річних (2,5 % на місяць) за користування кредитними коштами. Вказаний договір про надання банківських послуг складається із заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та правил (а.с.7-32). Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно укладеного договору [PERSON] отримала картку [NUMBER], яка має термін дії до останнього дня місяця 06/15 року, та картку [NUMBER] з терміном дії 07/17, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01.06.2018 № 20170801/0647 та роздруківкою фотографії відповідача з карткою (а.с.91, 182, 183). Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування, 21.09.2011 року [PERSON] було встановлено кредитний ліміт 300 грн., 17.12.2012 року змінено на 10 грн., 01.08.2013 року змінено на 2000 грн., 18.08.2013 року змінено на 3500 грн. (а.с.92). Представником відповідача не заперечується отримання відповідачем кредиту в розмірі 300 грн. та надходження на карту відповідача суми 3500 грн.. Однак, представником відповідача заперечується підпис, який мається на анкеті позичальника та довідці про умови кредитування (а.с.7, 8). Проте, в цій частині суд не бере до уваги заперечення відповідача, оскільки цей довід не підтверджений належним доказом, яким може бути виключно висновок судової почеркознавчої експертизи. Ні відповідач, ні представник відповідача клопотання про проведення такої експертизи не заявляли. Представник відповідача пояснив, що не вбачає сенсу заявляти таке клопотання, оскільки відсутні оригінали договору. Позивачем дійсно було повідомлено суд про неможливість надання оригіналів матеріалів кредитної справи, оскільки вони знаходяться в Луганському архіві, а взаємодія з архівом м. Луганська неможлива до стабілізації політичної ситуації в зоні АТО (а.с.75). При цьому дана відповідь ніяким чином не перешкоджає заявленню клопотання, оскільки проведення експертизи можливо по копіям і тільки експерт може надати висновок про неможливість проведення експертизи за наявними документами (їх копіями). Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частина друга статті 1067 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існують договірні зобов'язання, які випливають з кредитного договору. Договір у встановленому законом порядку недійсним не визнаний. Згідно зі статтею 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини і проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Як вбачається з виписки по рахунку, [PERSON] користувалася карткою, проте, свої зобов'язання за договором належним чином не виконувала. Неналежне виконання відповідачем як позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором належним чином підтверджено наданою Банком виписки по основному рахунку карти [NUMBER] на ім'я [PERSON] за період з 01.01.1999 по 30.05.2018 року (а.с. 95-103) та розрахунком заборгованості за договором б/н від 21.09.2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 30.06.2017 року (а.с.5-6). Згідно розрахунку заборгованості, станом на 30.06.2017 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 44981,79 грн., яка складається з: 3357,31 грн. - заборгованість за кредитом; 35606,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2118,18 грн. - штраф (процентна складова) відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач та представник відповідача просили застосувати до спірних правовідносин позовну давність. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду з позовом 31.07.2017 року, що підтверджується поштовим штепмелєм на конверті (а.с.39). Заборгованість за тілом кредиту виникла з 31.07.2014 року, а тому в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3357,31 грн. позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 35606,30 грн., то в цій частині суд зауважує наступне. Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта. Згідно з пунктом 1.1.3.1.9 Умов та правил банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати позичальнику виписку про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні позичальника до системи INTERNET-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobail-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції SMS-повідомлень. Обов'язком клієнта відповідно до пункту 1.1.2.3 Умов та правил є отримання виписки про стан картрахунків і про проведені операції за картрахунками. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Судом встановлено, що позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано достатніх доказів в розумінні вимог ст. 80 ЦПК України на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати [PERSON] про зміну відсоткової ставки з 30% - до 34,8%, починаючи з 01 вересня 2014 року, та з 34,8 до 43,2% з 01.04.2015 року. Позивач надав суду підтвердження, що [PERSON] на її номер мобільного телефону, який нею був указаний в анкеті-заяві позичальника, було відправлено SMS-повідомлення про зміну відсоткової ставки, однак суду не надано доказів отримання їх відповідачем. Роблячи такий висновок, суд бере до уваги, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку (Постанова ВСУ від 30.11.2016 р. №6-823цс16). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов'язок суду. У рішенні Європейського суду з прав людини у справах «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України» Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. Таким чином, з усталеної практики Європейського суду з прав та людини випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналізуючи умови кредитного договору у сукупності із неналежним повідомленням відповідача про зміну Банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, суд вважає встановленим, що відсотки за користування кредитом слід вважати у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. До нарахованої заборгованості по відсоткам суд застосовує строк позовної давності, оскільки заборгованість за відсотками виникла 24.09.2013року, а позивач звернувся до суду 31.07.2017 року, тому суд розраховує заборгованість по відсотками саме з липня 2014 року, тобто, в межах позовної давності. Заборгованість по процентам за користування кредитом за період з липня 2014 року по 31.08.2014 року нарахована виходячи з 30% річних та складає 364,02 грн.. За період з 01.09.2014 по 30.06.2017 заборгованість по процентам підлягає перерахунку у розмірі 30% річних і складає: 3357,31 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 30 (відсоткова ставка) : 100 : 360 (кількість календарних днів на рік згідно п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою) х 1033 (кількість днів з 01.09.2014 року до 30.06.2017 року) = 2890,08 грн.. Таким чином, заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 30.06.2017, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 3076,84 грн. ( 186,76 грн. заборгованість з липня по серпень 2014 р. + 2890,08 грн. за період з 01.09.2014 по 30.06.2017). Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] 3400 грн. - заборгованості за пенею, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 2118,18 грн. - штрафу (процентна складова), то суд бере до уваги вимоги ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до яких на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядження № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО). Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» с.Гладкове Білокуракинського району Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а.с.43). Отже, на відповідача розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій із зобов'язань за кредитними договорами у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з розрахунку заборгованості, штраф (процентна складова) в сумі 2118,18 грн. та штраф 500 грн. (фіксована частина), 3400 грн. заборгованість за пенею позивачем були нараховані в 2017 році. Таким чином, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року. За таких обставин, вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] вказаних пені та штрафів не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 6434,15 грн.. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 228,85 грн. - понесені витрати на судовий збір, сплачені останнім при подачі позову до суду пропорційно до розміру задоволений позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial