Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за заповітом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 березня 2007 року помер її батько - [PERSON]. За життя, 10 березня 2004 року, батько вчинив заповіт, яким заповів їй, [PERSON], усе належне йому майно. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом. До кола спадкоєиців увійшли: дружина відповідач у справі [PERSON], та діти - позивач [PERSON], [PERSON] Позивач [PERSON] спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса на протязі шести місяців з відповідною заявою. Інші спадкоємці від своїх обов'язкових часток у спадщині відмовились, надавши нотаріусу заяви відповідного змісту. Отож позивач є єдиним спадкоємцем на майно що увійшло до складу спадкової маси після смерті [PERSON] 16.12.2015 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на імя позивача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований по вулиці Волинська 17 в селі Богданівка, Липовецького району, оскільки даний будинок віднесено до суспільної групи колгоспного двору, а тому він належить його членам на праві спільної сумісної власності, відтак не можливо встановити, яка частка у праві спільної сумісної власності належала покійному батькові. Також позивач вказує у позовній заяві на те, що станом на 15.04.1991 року у вищевказаному будинку були зареєстровані покійний батько - [PERSON], мати [PERSON], які були членами цього колгоспного двору. Проте матірю [PERSON] питання про визначення частки в майні колгоспного двору, про виділ та поділ колгоспного двору не ставилось, вона на будинок не претендує, строк позовної давності пропустила без поважної причини, оскільки на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося станом на 15.04.1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності, який вона пропустила, а тому є такою, що втратили право на частку в майні колгоспного двору. За таких обставин покійний батько залишився єдиним та останнім членом колгоспного двору. Ураховуючи наведене позивач просила суд визнати за нею право власності на цілий житловий будинок № 17, що розташований по вулиці Волинська, в селі Богданівка, Липовецького району по спадщині за заповітом після смерті батька. В судове засідання позивач не зявилась, однак до суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, в якому також зазначено, що заявлені позовні вимоги вона підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявились, в заяві, яку адресувала суду вказали на визнання позову не заперечує проти його задоволення, а розгляд справи просила проводити за її відсутності. Обставини, що наведені у позовній заяві визнала у повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України, необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів, за відсутності сторін, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами, що відповідає правилам ст.158, 197 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 073431, виданого виконкомом Богданівської сільської ради, Липовецького району слід, що 26 березня 2007 року в с.Богданівка, Липовецького району, помер [PERSON] ( а. с. 5). Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, оскільки за життя, 10 березня 2004 року [PERSON] вчинив заповідальне розпорядження, в силу якого усе своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що за законом буде мати право заповів [PERSON], на що вказують матеріали спадкової справи до майна померлого, 27 березня 2007 року, [PERSON], надані Липовецькою державною нотаріальною конторою № 245/2007 ( а.с. 23). Позивачка являється дочкою померлого, факт родинних відносин стверджується свідоцтвом про народження ( а. с.21). Довідки Богданівської сільської ради за № 242 та за № 243 від 17.06.2015 року свідчать про те, що станом на 15 квітня 1991 року в будинку були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. До складу сім'ї покійного [PERSON] входила його дружина [PERSON] ( а. с. 6, 7). Серед матеріалів спадкової справи Липовецької державної нотаріальної контори № 77/2015 до майна, померлого 26 березня 2007 року, - [PERSON] наявні довідка Богданівської сільської ради за № 339 за 2008 рік, з якої слідує, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав в [INFO]. Позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк визначений чинним законодавством. Інші спадкоємці: дружина [PERSON] та дочка [PERSON], від своїх обовязкових часток у спадщині відмовились та висловили свою відмову у заявах, що додані до матеріалів Спадкової справи.( а. с. 15, 16 Спадкової справи). Отже, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно померлого 26.03.2007 року [PERSON]. На частину майна, а саме: земельну ділянку, площею 3,1947 га ( а.с. 26) позивач отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Проте згідно постанови нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 16.06.2015 року, позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований по вулиці Волинській (раніше Ворошилова), 17 в селі Богданівка, Липовецького району, Вінницької області, після смерті, 26 березня 2007 року, [PERSON], оскільки згідно правовстановлюючого документа наданого заявником, було зясовано, що житловий будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, який є обєктом спільної сумісної власності та належить його членам, а визначити яка частка належала померлому у випадку його смерті не можливо в нотаріальному порядку. Згідно Свідоцтва № 56 про право особистої власності на будинковолодіння, яке видане 01.12.1988 року виконкомом Росошанської сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Росошанської сільської ради народних депутатів за № 27 від 07.08.1987 року, констатовано, що житловий будинок, що розташований по вулиці Волинській (раніше Ворошилова) 17, в селі Богданівка, Липовецького району Вінницької області належав до суспільної групи колгоспний двір. Головою якого зазначено [PERSON] [PERSON] свідоцтво про право власності зареєстрованого в установленому порядку в КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» 01.12.1988 року і записане в реєстрову книгу № 1. Згідно рішення Богданівської сільської ради народних депутатів від 16.09.1992 року «Про зміну назв вулись села Богданівка», було внесено зміни вулицю Ворошилова змінено на вулицю Волинська. За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Судом встановлено, що згідно довідки за №242 від 17.06.2015 року, станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору, були [PERSON], який був головою двору та його дружина [PERSON]. [PERSON] питання про витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року не ставила, на нього не претендує. Отже, слід дійти висновку, що єдиним членом колгоспного двору залишався [PERSON], який помер 26 березня 2007 року, отож він є єдиним його власником, по смерті якого позивач, як єдиний спадкоємець успадкувала належне йому майно. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась після 01.01.2004 року, а відтак до застосування підлягають норми ЦК України. В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця. Зі змісту ст.ст. 1223, 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу. З аналізу норм ст.ст.1268-1270 ЦК України, необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину у шестимісячний строк. За правилами ст.1268 ч.5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, який увійшов до складу спадкового майна, та яке прийняв позивач. Крім того, відповідач позов визнала, не заперечує проти його задоволення Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі вище викладеного, ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР, ст. ст. 25, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1241, 1268 -1270, 1275 ЦК України, враховуючи рекомендації викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", та у Постанові Пленуму верховного суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у правах про спадкування»,

Outcome: approved