Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, зобовязання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2012 року по квітень 2017 року проживав та вів спільне господарство з відповідачем. Вони є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою. Рішенням служби у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 92 від 12.04.2016 р. встановлено час для спілкування з дитиною щосуботи з 09-00 год. до 12-00 год. у присутності матері; щонеділі з 15-00 год. до 18-00 год. у присутності матері. Відповідачка добровільно рішення органу опіки та піклування не виконує, перешкоджає його побаченням з сином і не дозволяє спілкуватися з ним, чим порушує права дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості та порушує його права як батька на особисте спілкування з дитиною. Просить зобовязати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON]; визначити наступний спосіб участі у вихованні сина, особистого спілкування з ним, а саме: з 15 год. 00 хв. п'ятниці до 22 год. 00 хв. неділі; додатково час спілкування за домовленістю між ним та відповідачем окремо кожного тижня шляхом письмової домовленості; спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитини проводить з батьком; необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; встановити, що спілкування позивача з сином [PERSON] має відбуватися на території фактичного проживання батька або на його розсуд; зобовязати [PERSON] повідомляти позивача про термін відїзду та місце перебування сина [PERSON] за межі м. Полтави шляхом письмового повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням) не пізніше ніж за 10 днів перед відїздом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради [PERSON] в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу у її відсутність та зазначає, що при вирішення спору покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON], будучи повідомлена про час та місце слухання справи, в судове засідання повторно не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2012 року по квітень 2017 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-КЕ № 265400 від 05.07.2017 року, виданим Виконавчим комітетом Филенківської сільської ради Чутівського району Полтавської області. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] в даний час проживають окремо, малолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю. Сторони не досягли згоди з питання участі позивача по справі [PERSON] у вихованні дитини, у звязку з чим вовно вирішувалося органом опіки та піклування. Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради як органу опіки та піклування "Про визначення участі батька [PERSON] у вихованні дитини" № 92 від 12.04.2016 року встановлено батькові [PERSON] час для спілкування з малолітнім сином [PERSON], [INFO], наступним чином: щосуботи з 09-00 год. до 12-00 год. у присутності матері; щонеділі з 15-00 год. до 18-00 у присутності матері. Покладено на батька обовязок нести повну відповідальність за життя та здоровя малолітнього. Попереджено батьків про коректність поведінки при вирішенні даного питання, вказано батькам не підбурювати малолітнього проти іншого з батьків, в спілкуванні з дитиною вести себе таким чином, щоб не завдавати шкоди цілеспрямованому вихованню та розвитку малолітнього. Розяснено, що в разі порушення або невиконання даного рішення органу опіки та піклування одним з батьків, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Обґрунтовуючи позовні вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні [PERSON] вказав про неможливість добровільно домовитися з відповідачкою про періодичність побачень з сином позивача та ухилення останньої від виконання рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради як органу опіки та піклування. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, доказів, які спростовують той факт, що рішення органу опіки та піклування нею у повному обсязі не виконується, не надала, відсутність спору щодо забезпечення участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею не довела. Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ст. 150 СК України та ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний і моральний розвиток, навчання, створюючи належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, найважливіший обовязок матері та батька це обовязок виховувати, ростити дитину. Це обовязок не лише перед дитиною, а й перед усією родиною та суспільством. Статтею 59 Закону України "Про освіту" та ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, які дії належить вчиняти батькам для розвитку дитини як особистості. Зокрема, встановлено, що батьки зобовязані виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів. У відповідності до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до\~ст. 157 Сімейного кодексу України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. За змістом положень ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. В ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що "в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини". Згідно із ч. 8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. З аналізу норм ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.\~7,\~141,\~159 СК України\~випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суди мають враховувати передусім інтереси самої дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми закону якими вони урегульовані, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача [PERSON] щодо існування перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Судом під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б могли свідчити про можливий\~\~негативний вплив батька на дитину, які б перешкоджали її нормальному розвиткові. Між сторонами не досягнуто домовленості в добровільному порядку про порядок та періодичність побачень позивача з сином, про що свідчать звернення [PERSON] до органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, з метою усунення перешкод у спілкуванні з сином. Незважаючи на рішення служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради "Про визначення участі батька [PERSON] у вихованні дитини" № 92 від 12.04.2016 року, сторони не можуть дійти згоди щодо порядку та періодичності спілкування [PERSON] із малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про усунення йому перешкод з боку позивача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визначення способу і порядку участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд враховує вік дитини, віддаленість місця проживання батька та дитини, їхні взаємовідносини, а тому вважає за доцільне встановити наступний спосіб спілкування позивача [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], та участі позивача у вихованні дитини, який, на переконання суду, буде таким, що належним чином захистить інтереси дитини та буде враховувати право на участь у вихованні сина обох батьків, втому числі матері [PERSON], а саме: особисте спілкування батька з дитиною в період з 15 год. 00 хв. п'ятниці до 22 год. 00 хв. неділі кожного першого та третього тижня місяця; додатковий час спілкування - за домовленістю між батьками дитини шляхом письмової домовленості; спільне проведення часу дитини з батьком в літній період часу під час канікул протягом першої половини літніх канікул дитини [PERSON]; необмежене спілкування з сином [PERSON] засобами телефонного, поштового, електронного та іншого звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; спільне проведення часу дитини з батьком в святковий день, якщо він припадає на день побачення [PERSON] з сином [PERSON], передує дню побачення або є наступним після нього. Поряд з цим, суд вважає за можливе встановити, що спілкування позивача з сином [PERSON] має відбуватися на території фактичного проживання батька, а в іншому місці на його розсуд за погодженням з матір'ю дитини, та зобовязати [PERSON] повідомляти позивача про тривалий відїзд дитини на строк більше 10 днів за межі м. Полтави та про місце перебування в цей період часу шляхом письмового повідомлення не пізніше ніж за 10 днів перед відїздом.. Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial