Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

У січні 2017 року ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11190974000 від 30.07.2007 року, яка складає 165\~630,23 доларів США, що еквівалентно 4\~357\~303,36 гривень, а саме заборгованості по основній сумі кредиту 115\~129, 80 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.12.2016 року складає 3\~028\~767, 54 грн.; заборгованості за процентами 50 500,43 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.12.2016 року складає 1\~328\~535,82 грн.; заборгованість за нарахованою комісією 0,00 грн. Звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ТОВ «Кей-Колект» права власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Крушинка, пров. Польовий, 29, кадастровий номер земельної ділянки 32221484001:02:005:0007, загальна площа 0,250 га; визнати за ТОВ «Кей-Колект» право власності на вказану земельну ділянку; припинити право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку; та стягнути з останнього на користь ТОВ «Кей-Колект» суми судового збору у розмірі 3\~574,08 гривень. Вказуючи на те, що 30.07.2007 року [PERSON] уклав з АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», Кредитний договір № 11190974000. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк зобовязується надати позичальнику кредит, а Позичальник зобовязується в порядку та умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Банк свої зобовязання за Кредитним договором № 11190974000 від 30.07.2007 року виконав в повному обсязі та надав позичальнику кредит у сумі 122\~150,00 доларів США, що еквівалентно 616\~857,00 гривень. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 11190974000 від 30.07.2007 року, Відповідач та Банк, уклали Іпотечний договір №4053 від 30.07.2007 року. Відповідно до умов Іпотечного договору, в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Крушинка, пров. Польовий, 29, кадастровий номер земельної ділянки 32221484001:02:005:0007, загальна площа 0,250 га. 12.12.2011 року Банк відступив ТОВ «Кей-Колект», відповідно до Договору факторингу № 1 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до Відповідача за зобовязаннями по кредитному договору № 11190974000 від 30.07.2007 року та Іпотечним договором від 30.07.2007 року. В порушення умов Кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України позичальник свої зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 15.12.2016 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором становить 165\~630,23 доларів США, що еквівалентно 4\~357\~303,36 гривень, а саме заборгованості по основній сумі кредиту 115\~129, 80 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.12.2016 року складає 3\~028\~767, 54 грн.; заборгованості за процентами 50 500,43 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.12.2016 року складає 1\~328\~535,82 грн.; заборгованість за нарахованою комісією 0,00 грн., а тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує . Відповідач, будучи належно повідомлений про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не зявилися, причини неявки не повідомив, заяв про відкладення слухання справи, розгляд за їх відсутності не надіслав. Крім того, відповідача було викликано в судове засідання з оголошенням в газету «Хрещатик» з повідомленням його про час, дату та місце слухання справи в суді. Оскільки представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з ч.1 ст. 591 ЦК України та ст. 39 Закону України "Про іпотеку" задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом іпотеки, в судовому порядку може здійснюватися виключно шляхом реалізації предмета іпотеки через продаж з публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", де зазначено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. З урахуванням положень ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно , яке є предметом іпотеки , є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі , яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що згідно виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що згідно виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотеко держателем права власності на нього за рішення суд, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотеко держатель на підставі ч.3 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. В правовій позиції в постанові ВСУ від 28 вересня 2016 року у справі 6-1243цс16 Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Судом встановлено, що 30 липня 2007 року [PERSON] уклав з АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», Кредитний договір № 11190974000, відповідно до умов якого, Банк зобовязується надати позичальнику кредит у сумі 122\~150,00 доларів США, що еквівалентно 616\~857,00 грн., а Позичальник зобовязується в порядку та умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту (а.с. 13-17). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 11190974000 від 30.07.2007 року, Відповідач та Банк, уклали Іпотечний договір №4053 від 30.07.2007 року. Відповідно до умов Іпотечного договору, в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Крушинка, пров. Польовий, 29, кадастровий номер земельної ділянки 32221484001:02:005:0007, загальна площа 0,250 га. (а.с. 18-21). Відповідно до Довідки-розрахунку залишку заборгованості боржника [PERSON] за договором № 11190974000 від 30.07.2007 року у валюті договору станом на 15.12.2016 року загальна заборгованість становить 4\~357\~303,36 гривень (а.с. 44-48). Згідно Звіту про оцінку заставленого майна, а саме земельна ділянка що знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Крушинка, пров. Польовий, 29, кадастровий номер земельної ділянки 32221484001:02:005:0007, загальна площа 0,250 га., складеного ТОВ «Науковий центр незалежних експертиз», ринкова вартість вказаної земельної ділянки становить 238 225 грн. (а.с. 22-34). 12.12.2011 року Банк відступив ТОВ «Кей-Колект», відповідно до Договору факторингу № 1 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до Відповідача за зобовязаннями по кредитному договору №11190974000 від 30.07.2007 року та Іпотечним договором від 30.07.2007 року (а.с. 49-60). Враховуючи, що позивач, виконавши умови договору, надав [PERSON] кредит, в розмірі передбаченому кредитним договором, тим самим виконав взяті на себе зобовязання, боржник отримавши кошти, в порушення договору укладеного з позивачем виконував його не належним чином, у звязку з чим виникла заборгованість, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача за рахунок майна [PERSON] що є предметом іпотеки, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем. \~ \~ \~ \~ Позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: partial