Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивачка 03.12.2019 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 24867 гривень 19 копійок, посилаючись на те, що з 11 липня 2016 року по 17 липня 2017 року вона працювала майстром вагонного депо дільниці 1 групи виробничого підрозділу «Дебальцівське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства « Українська залізниця». На даний час Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року №938 перейменоване в Акціонерне Товариство «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 31179 гривен 83 копійки, за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 24867 гривен 19 копійок. Добровільно сплатити їй заборгованість по заробітній платі боржник відмовляється, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Провадження у справі відкрито 05.12.2019 суддею [PERSON], ухвалено здійснювати судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, призначено цивільну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.04.2020. Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку рішенням ВРП від 25.08.2020. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 14.09.2020 справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В. 12.10.2020 ухвалою суду прийнято до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Ухвалено розгляд справи розпочати в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 09.12.2020. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» 29.05.2020 до суду надав відзив на позов. Відзив було надано з порушенням процесуальних строків, встановлених законодавством, однак оскільки представником відповідача до суду було надано заяву про продовження строку на подання відзиву з урахуванням часу запровадження карантину в Україні, суд вважає за можливе прийняти відзив до уваги, з метою повного, всебічного та об`єктивного встановлення обставин справи. У відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного, позивачка перебувала у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Дебальцівське вагонне депо» структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця". Територіально зазначений підрозділ знаходиться на непідконтрольній українській владі території - м. Дебальцеве. З 16.03.2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільноп сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозаі національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України ві. 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональна філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольна території первинних документів. За першу половину березня позивачці нараховано аванс в сумі 2178,3 грн., який позивачка отримала. За інший період у відповідача відсутня заборгованість з заробітної плати, так як нарахування заробітної плати за цей період не здійснювалося через відсутність первинних документів. Частиною 1статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» №996-ХІУ від 16 липня 1999 року, передбачено, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. П.2.1, 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженогонаказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. №88(надаліІнструкції № 88), передбачено, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Бухгалтерський облік підприємства повністю залежить від первинних документів, які оформлюються відповідно доІнструкції № 88. Наказом Держкомстату України від 05.12.2008 року №489затверджені та введені в дію типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, а саме: 1.N П-1 "Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу". 2.N П-3 "Наказ (розпорядження) про надання відпустки". 3.N П-4 "Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)". 4.N П-5 "Табель обліку використання робочого часу". 5.N П-6 "Розрахунково-платіжна відомість працівника". 6.N П-7 "Розрахунково-платіжна відомість (зведена)". У табелі обліку використання робочого часу робляться відмітки про фактично відпрацьований працівником час. Отже, табель обліку робочого часу є первинним документом, відповідно до даних якого здійснюється нарахування заробітної плати та інших виплат. Окрім того, виконання АТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених діючим законодавством України, унеможливлено форс-мажорними обставинами (втрата контролю і доступу до виробничих потужностей), що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. Також в постанові Верховного суду від 06.02.2019р. по справі №408/3267/19 зазначено висновок, що факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Надані позивачкою докази на підтвердження позовних вимог виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м.Дебальцево. 17.03.2017 року адміністративна будівля Донецької дирекції залізничних перевезень (м.Донецьк вул.Артема,68) була захоплена невідомими особами так званої "ДНР". Таким чином відповідач втратив контроль над структурним підрозділом і його діяльністю після захоплення. Зазначені обставини дають підстави для критичного оцінювання наданих позивачем доказів по справі. В судове засідання позивачка не з`явилася, у позовній заяві просила розглядати справу у її відсутність. Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, рекомендованим поштовим повідомленням. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачка працювала майстром вагонного депо дільниці 1 групи виробничого підрозділу «Дебальцівське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства « Українська залізниця»., що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.7-9). З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі у Донецькій області, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників, про що зазначено у Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 (а.с.26-30). 17 липня 2017 року [PERSON] було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.9). Позивачкою на підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати надано довідку підписану начальником ВП «Дебальцевське вагонне депо» та головним бухгалтером, в якій зазначено, що [PERSON] за спірний період 2017 року нараховано заробітну плату: у березні - 5441,62грн., у квітні - 3841,49 грн., у травні - 3092,52 грн., у червні - 11134,11 грн., у липні - 7670,09 грн., а всього 31179,83 грн. (а.с.10). Довідка не скріплена печаткою роботодавця. У відзиві відповідач зазначив, що позивачці нарахований аванс в сумі 2178,3 грн., який позивачка отримала на підставі ордеру від 22.08.2017р. За інший період у відповідача відсутня заборгованість з заробітної плати, так як нарахування заробітної плати за цей період не здійснювалося через відсутність первинних документів. Відповідачем надано довідку від 19 травня 2020 року №832/2, згідно якої дохід [PERSON] з січня 2017 р. по липень 2017 р. становить 13370 грн. 30коп. (до виплати 10634 грн. 84 коп.) і складається із наступної заробітної плати за: січень 2017 р. - 4878,13 грн.; лютий 2017 р. - 5756,57грн.; березень 2017 р.- 2735,60 (до видачі 10634,84 грн.); квітень - 0,00грн.; травень 2017р.- 0,00грн.; червень 2017 р.- 0,00грн. липень 2017 р.- 0,00грн. (а.с.24). Крім того, згідно наданої завіреної копії видаткового касового ордеру від 22 серпня 2017 року, [PERSON] 22 серпня 2017 року сплачена депонована заробітна плата за першу половину березня 2017 року розмірі 2178 грн. 30 коп. (а.с.25). Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно- ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості у відповідача із виплати заробітної плати за період з 01.03.2017 по 17.07.2017 у зазначеному розмірі, а надані ним докази, які не містять печатки роботодавця, не є належними доказами в силу положень статті 77 ЦПК України. Сам по собі факт звільнення позивачки з ПАТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Указане узгоджується з правовим висновком, який викладений Касаційним цивільним судом у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц, 23.03.2020 у справі №№ 369/28/19. Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що відповідач не має заборгованості з заробітної плати перед позивачкою за першу половину березня 2017 року, оскільки [PERSON] виплачена депонована заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 2735,60 грн. (копія видаткового касового ордеру б/н від 22.08.2017). Загальний розмір виплаченої заробітної плати позивачці відповідачем за першу половину березня 2017 року становить 2735,60 грн. Вирішуючи позивні вимоги позивачки щодо виплати заробітної плати за період з другої половини березня 2017 року по липень 2017 року суд зазначає наступне. Згідно з довідкою про доходи №832/2 від 19.05.2020, дані про розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] за другу половину березня по липень 2017 року відсутні. Інші докази того, що позивачка в спірний період виконувала свої посадові обов`язки та їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата, у справі відсутні. Таким чином вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року не підлягають задоволенню. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Позивачку звільнено від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed