Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача суми відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 84134 грн. 57 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 06.11.2017р. між ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" та ТОВ «ІЛТА» було укладено договір № 28-0199-01411\\0018 до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-01411 від 03.11.2017 року, предметом якого є страхування транспортного засобу «Skoda Rapid» д.н.з. [NUMBER] . 23 листопада 2017 року на а/д Київ-Чоп відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda Rapid» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , транспортного засобу «Hyundai Elantra» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ 21213» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 25.01.2018р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відпоідальності. Позивач на виконання умов договору страхування сплатив страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 183634 грн. 57 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ "Страхова компанія " Українська страхова група " у відповідності до ст.25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 27.02.2017 р. та страхового акту № ДККА-59072, що також підтверджується платіжним дорученням №5006 від 14.03.2018р. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування шкоди. Згодом стало відомо, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була застрахована в ПАТ "Страхова компанія "Провідна" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №АК/5812462. 12 вересня 2018 р. ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулась із заявою на виплату страхового відшкодування №30035 до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», яка здійснила виплату у розмірі 99500 грн. 00 коп. Оскільки на даний час різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яку здійснила ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група", становить 84134 грн. 57 коп. /183634 грн. 57 коп. - 99500,00 грн. 00 коп./, то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. 09 листопада 2018 року Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 30141 з проханням в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування. Однак останній залишив її без задоволення. За наведеного, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.05.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не подав відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст.178 ЦПК України. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 листопада 2017 року на а/д Київ-Чоп відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda Rapid» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , транспортного засобу «Hyundai Elantra» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ 21213» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Факт вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Залізничного районного суду м.Львова від 25.01.2018 р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Дана постанова суду набрала законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 „ Совтрансавто - Холдинг " проти України ", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 „Брумареску проти Румунії " встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-ІУ від 01.07.2004 р. (надалі - Закон N 1961-ІУ), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була застрахована в ПАТ "Страхова компанія "Провідна" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №АК/5812462. 27 листопада 2017 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи. 14 березня 2018 року позивачем на підставі Рахунку № 281 від 02 лютого 2018 року та Рахунку № 2968 від 14 грудня 2017 року було складено страховий акт № ДККА-59072 та розрахунок страхового відшкодування до нього. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 183 634 гривні 57 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 5006 від 14 березня 2018 року. ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" 12.09.2018 р., сплатило на користь ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" суму страхового відшкодування у розмірі 99500 грн. 00 коп., відповідно до умов договору про порядок взаємного врегулювання вимог. Тому залишок боргу, який повинен сплатити [PERSON] становить: 183 634,57 грн. - 99 500,00 грн. = 84 134,57 грн. 57 коп. 09 листопада 2018 року позивачем на адресу [PERSON] було направлено претензію № 30141 з проханням в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування. Однак останній залишив її без задоволення. Відповідно до норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання зобов`язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно зі статтею 6 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення. Суд також приходить до висновку, що з відповідачів підлягають стягненню судові витрати, в склад яких входять сплачений судовий збір, понесені судові витрати підтверджено квитанцією, яка знаходяться в матеріалах справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved