Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

В січні 2015р. позивач Єгорівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області звернулась до суду із позовом, який неодноразово уточнював, посилаючись на те, що у комунальній власності Єгорівської сільської ради з 2005 року перебуває будівля колишнього гуртожитку ВАТ "Отрадівська птахофабрика", що розташований за адресою: [ADDRESS], і який не увійшов до статутного фонду товариства. На підставі особистого розпорядження колишнього Єгорівського сільського голови [PERSON] від 08.11.2010р., прийнятого з перевищенням службових повноважень, за зверненням начальника Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області дільничному інспектору міліції відповідачу [PERSON] було надано для проживання житлове приміщення - кімната [ADDRESS] в цьому гуртожитку. При цьому ордер на житлове приміщення відповідачу не видавався, договір найму з ним не укладався. На теперішній час Єгорівська сільська рада є власником вказаного житлового приміщення на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 07.05.2014р., про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, рішенням виконкому Єгорівської сільської ради від 07.05.2014р. спірному житловому приміщенню надано статус службового житла без права передавання його у приватну власність. Позивач вважає, що відповідач незаконно користується службовим житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS], та підлягає виселенню з нього без надання іншого житлового приміщення (а.с. 2-4,19,29-30). В судовому засіданні представник позивача Єгорівський сільській голова Караман Г.П. позов підтримала, суду пояснила, що всі кімнати в гуртожитку колишнього ВАТ "Отрадівська птахофабрика", що перебуває на балансі сільської ради, приватизовані. Статус будинку як гуртожитку сільською радою не змінювався. А мешканець спірної кімнати [ADDRESS] [PERSON] відмовився від її приватизації. Після звільнення кімнати її надали відповідачу для проживання та виконання обов'язків дільничного інспектора міліції за особистим розпорядження колишнього Єгорівського сільського голови, але [PERSON] ордеру на вказану кімнату не отримав, в кімнаті не зареєструвався.. В лютому 2012 року відповідач звільнився з лав міліції, в кімнаті не проживає, але кімнату не звільняє, ключі не віддає, а вимагає гроші за нібито проведений ним в кімнаті ремонт в сумі 3500 грн., хоч в кімнаті немає світла, тече дах. [PERSON] в Єгорівській сільській раді на обліку як потребуючий житла не перебуває, зареєстрований на території Єреміївської сільської ради в будинку батьків, проживає з дружиною в орендованому будинку. Оскільки спірна кімната залишилась без статусу, рішенням виконкому Єгорівської сільської ради було визнано право власності на цю кімнату за Єгорівською сільською радою та надано кімнаті статус службового приміщення для молодих спеціалістів без права передачі її у приватну власність. [PERSON] письмово не звертався до сільської ради з заявою про надання йому дозволу на приватизацію кімнати. Дана кімната необхідна зараз сільській раді для проживання молодих спеціалістів - вчителів, медичних працівників, тому просить суд виселити [PERSON] без надання йому іншого житлового приміщення. Представник позивача за довіреністю Міхов І.І. позов підтримав, суду пояснив, що будівля гуртожитку відповідно до Наказу ВАТ "Отрадівська птахофабрика" у 2005 році передана у комунальну власність Єгорівській сільській раді і є державним житловим фондом, перебуває на балансі сільської ради. Виконком Єгорівської сільської ради відповідно до ст.18 ЖК та ст.29 п.а) пп.1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" повинен прийняти колегіальне рішення про надання житлового приміщення. Підстава ж надання житлового приміщення [PERSON] - особисте розпорядження колишнього сільського голови. Ст.47 Конституції України передбачає способи реалізації права громадян на житло, жодний з даних способів до [PERSON] не застосовувався. Посилається на ст.58 ЖК України про те, що ордер є єдиною підставою для вселення у житло, а [PERSON] ордер не видавався, як і не укладався договір найму, на підставі якого повинно здійснюватись користування житлом. Вважає, що у відповідача немає жодної правової підстави займати спірне приміщення, право власності на яке надано Єгорівській сільській раді. Особисте розпорядження колишнього сільського голови [PERSON] є документом, який не відповідає діючому законодавству. Відповідач [PERSON] позов не визнав, надав суду письмові заперечення, мотивовані тим, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.08.2013р., яке ніким не оскаржувалось, Єгорівській сільській раді було відмовлено в позові до нього про зобов'язання звільнити спірне житлове приміщення. Кімнату в гуртожитку йому було надано згідно рішення Єгорівської сільської ради від 08.11.2010р. Про надання житлу статусу службового його ніхто не повідомляв. Без його відома та попередження позивач отримав свідоцтво про право власності на кімнату, надавши всім іншим, хто проживав в гуртожитку, право на приватизацію кімнат. Вважає, що йому було надано соціальне житло, і рішення органу місцевого самоврядування про надання йому такого житлового приміщення є підставою для укладання з ним договору найму соціального житла. Дане житло не віднесено позивачем до Фонду службових приміщень. Рішення сільської ради не передавати кімнату [ADDRESS] гуртожитку у приватну власність прийнято, на думку відповідача, в порушення вимог чинного законодавства, оскільки він проживав в даній кімнаті, починаючи з 2011 року та мав право на першочергову приватизацію даного житла. Він за власні кошти проводив ремонтні роботи в гуртожитку після пожежі, що сталася у 2012р. в гуртожитку та затратив біля 2000 грн. В кімнаті він проживає і по теперішній час, іншого житлового приміщення для проживання не має, а тому просить суд в позові відмовити (а.с.35-36). В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що з травня 2005 року він працював дільничнім інспектором міліції на території Єгорівської та Єреміївської сільських рад . У 2010 році він попросив Єгорівського сільського голову надати йому з дружиною житло, оскільки у нього немає власного житла, а будинок, в якому він зареєстрований, належить його батькам. Розпорядженням Єгорівського сільського голови [PERSON] йому було надана спірна кімната, в яку він одразу вселився. Але в кімнаті він не зареєструвався, оскільки був зареєстрований в будинку батьків в с.Єреміївка Роздільнянського району Одеської області. Ордер йому не видали. З моменту, як сільськім головою стала Караман Г.П., вона стала вимагати від нього звільнити житлове приміщення для надання його молодим спеціалістам. Він відмовився. Тоді Караман Г.П. відмовила йому на його усне звернення в наданні дозволу на приватизацію кімнати. Письмово з заявою про приватизацію кімнати він до органу приватизації не звертався. Кімнатою він користується, але не постійно, оскільки в неї немає кухні, води та туалету. Після пожежі в гуртожитку в 2012 році він здавав гроші на ремонт будинку та частково зробив ремонт в кімнаті. Про те, що сільська рада оформила право власності на кімнату, він не знав. Вважає, що сільській голова Караман Г.П. упереджено до нього ставиться, оскільки вчителям, якім були надані кімнати в цьому гуртожитку, надали дозвіл на приватизацію. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що позивач не надав суду документи про підстави приватизації сільською радою спірної квартири, крім того, [PERSON] не повідомили про приватизацію квартири, хоч він мав першочергове право на її приватизацію, на момент передачі [PERSON] квартири вона не мала статусу службового житла, про надання квартирі такого статусу відповідача не попередили. Кімнати після підписання акту приймання-передачі гуртожитку треба було перевести у житловий фонд, а потім приватизувати, а оскільки майже всі кімнати в гуртожитку приватизовані, то таке рішення повинно було бути. Спірна кімната не має статусу службового житла, оскільки не передана до службового фонду. Крім того, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.08.2013р. була встановлена законність підстав проживання [PERSON] в спірній кімнаті та встановлено відсутність статусу службового житла. Після ухвалення рішення суду сільська рада приймає рішення, яким, будучи юридичною особою, приватизує спірне житло, виготовляє свідоцтво про право власності та вносить відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є незаконним. Журналу обліку службових приміщень в сільській раді не було, вони виготовили його заднім числом. Також вважає, що для проживання в гуртожитку не потрібно ордеру, а достатньо розпорядження сільської ради про вселення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу по ВАТ "Отрадівська птахофабрика" за №356 від 02.12.2004р. створена комісія в особі голови та членів комісії 14.01.2005р. підписала акт приймання - передачі в комунальну власність територіальної громади Єгорівської сільської ради гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS], який в процесі приватизації на увійшов до статутного фонду ВАТ "Отрадівська птахофабрика". (а.с.5). Вказаний гуртожиток був прийнятий на баланс позивача Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, що підтверджується інвентарною карткою №19 обліку основних засобів від 28.03.2006р. (а.с.49). Передача відбулася згідно порядку, передбаченого Законом України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності " від 03.03.1998р. № 147/98-ВР. При прийнятті гуртожитку на баланс сільської ради його статус був визначений як багатоповерховий будинок. Крім того, мешканцям кімнат гуртожитку було дозволено приватизацію його житлових приміщень. Оскільки передача гуртожитку у комунальну власність відбулася до прийняття Закону від 04 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" (Закон N 500-VI), рішення сесії Єгорівської сільської ради про подальший статус гуртожитку не приймалось. Фактично ж статус гуртожитку змінився на багатоквартирний житловий будинок, гуртожиток втратив своє функціональне призначення тимчасового поселення у зв'язку із роботою або навчанням. Тому власник та балансоутримувач будинку Єгорівська сільська рада має право використовувати неприватизовані квартири в будинку в якості майна, що здається в найм (оренду), а громадяни можуть проживати в гуртожитках на підставі цивільно-правових угод. Рішенням Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 25.10.2010 року № 538-V задоволено заяву [PERSON] про відмову від кімнати в колишньому гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS], вирішено використовувати неприватизовану кімнату, яка раніше виділялась [PERSON], під службове приміщення для спеціалістів (а.с.48). Розпорядженням Єгорівського сільського голови [PERSON] від 08.11.2010р. №51/10-СР відповідно до листа начальника Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області Хальзева А.М. та за службовою необхідністю у зв'язку з вивільненням кімнати, яка належала [PERSON], надано житлове приміщення в [ADDRESS] дільничному інспектору міліції [PERSON] для проживання і якісного виконання службових обов'язків. На [PERSON] покладено обов'язок провести ремонтні роботи і підтримувати кімнату в належному вигляді.(а.с.6). Відповідач отримав ключі та вселився в кімнату [ADDRESS], де раніше мешкав [PERSON], але ордеру на жиле приміщення у виконкомі Єгорівської сільської ради не отримав, в кімнаті не зареєструвався, договір найму з ним не укладений. Відповідач [PERSON] у трудових відносинах з ВАТ "Отрадівська птахофабрика" ніколи не перебував. На момент вселення в кімнату та на теперішній час відповідач зареєстрований за іншою адресою в [ADDRESS] (а.с.34). Крім того, відповідач не перебуває і не перебував на квартирному обліку як особа, яка потребує поліпшення житлових умов у виконкомі сільської ради. Згідно довідки начальника Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області Кашперука О.Є. від 03.03.2015р. № 66/2/1606 відповідач [PERSON] працював в органах внутрішніх справ з січня 2002 року на посаді дільничного інспектора міліції сектору ДІМ з грудня 2006 року по лютий 2012 року, звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням у лютому 2012 року (а.с.21). Рішенням Єгорівської сільської ради від 09.01.2013р. №237-VI відмовлено [PERSON] у використанні службової кімнати у зв'язку з тим, що він не працює дільничним інспектором міліції та більше 2,5 років не проживав в кімнаті. Тим же рішенням надано у користування неприватизовану спірну кімнату молодому спеціалісту - медичному працівнику [PERSON], але вказане рішення не реалізовано, так як відповідач відмовився звільнити кімнату (цивільна справа №2/511/679/13, а.с.5). Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.08.2013р. в задоволенні позову Єгорвіській сільській раді про зобов'язання [PERSON] звільнити службову житлову кімнату [ADDRESS] та усунути перешкоди в користуванні цим майном власником відмовлено у зв'язку з цим, що рішення про надання кімнаті статусу службової виконкомом сільської ради не приймалось та сільська рада не надала доказів права власності територіальної громади на вказане житлове приміщення. (а.с.22). Рішення суду не оскаржувалось. Рішенням виконавчого комітету Єгорівської сільської ради №13/ср-2014 від 07.05.2014р. визнано право власності на спірну квартиру [ADDRESS] за Єгорівською сільською радою, квартиру вирішено використовувати як службове приміщення для молодих спеціалістів, в приватну власність не передавати (а.с.9). Квартира обліковується як службове приміщення в Журналі обліку службових кімнат виконкому Єгорівської сільської ради. На підставі вказаного рішення 07.05.2014р. Єгорівській сільській раді було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії А №0001, з якого вбачається, що спірна квартира загальною та житловою площею 11,70 кв.м є об'єктом комунальної власності Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (а.с.7). 19.06.2014р. за заявою позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію права комунальної власності на квартиру [ADDRESS] за Єгорівською сільською радою (а.с.8). Рішення виконкому Єгорівської сільської ради від 07.05.2014р., свідоцтво про право власності від 07.05.2014р. та державна реєстрація права комунальної власності на спірну квартиру за позивачем ніким не скасована та вважається дійсною. На підтвердження заявлених позовних вимог 16.03.2015р. комісією у складі Єгорівського сільського голови та депутатів сільської ради за підписами сусідів складено акт про непроживання відповідача [PERSON] в спірній квартирі та встановлено, що [PERSON] не проживає в спірній службовій квартирі (а.с.31). Проти цього акту заперечує відповідач та його представник, мотивуючи тим, що Єгорівській сільській голова Караман Г.П. на ґрунті особистих неприязнених відносин з відповідачем просила мешканців гуртожитку підписати цей акт. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що не знають точно, чи мешкає [PERSON] в гуртожитку чи ні, але бачили його біля гуртожитку та в приміщенні будівлі гуртожитку. Суд не може прийняти даний акт до уваги при ухваленні цього рішення, оскільки в акті не зазначено період часу, в якому [PERSON] не мешкає в гуртожитку, комісія спірну кімнату не відвідувала, оскільки вона була зачинена, а ключі від неї знаходяться у відповідача. Але судом встановлено, що дружина [PERSON] мешкає в іншому місці - в орендованому будинку. За твердженням самого відповідача, він постійно в гуртожитку не проживає, оскільки там немає умов для проживання, але іноді там ночує. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач постійно та безперервно не проживає в спірній квартирі, а використовує її для тимчасового перебування, маючи право на проживання в іншому житловому будинку за місцем офіційної реєстрації в будинку батьків. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Законом України від 04 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" (Закон N 500-VI) внесено зміни до Закону України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" (Закон N 2482-XII) та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебуває у власності територіальних громад. Законом України від 08 вересня 2011 року N 3716-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" (Закон N 3716-VI) уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків. Відповідно до статті 1 Закону N 500-VI дія цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов. Для вирішення питання, чи на законних підставах особи мешкають у гуртожитку, застосовуються загальні норми матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Позивач у трудових відносинах з ВАТ "Отрадівська птахофабрика" не перебував, рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету щодо надання йому житла у гуртожитку не приймалося, спеціальний ордер на його вселення у гуртожиток не видавався, а тому, на думку суду, його вселення у спірне приміщення у 2010 році було здійснено всупереч вимогам закону щодо порядку надання житлових приміщень у гуртожитку. Особи, які не мають офіційної реєстрації, не можуть реалізувати своє право на приватизацію кімнат у гуртожитку (статті 1, 19 Закону N 500-VI). Тобто фактичне користування житловою площею у гуртожитку не тягне за собою захисту прав користувача відповідно до Закону N 500-VI, навіть за дії інших умов. Це кореспондується з пунктом 9 розділу II Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено, що при одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Відповідач [PERSON] до вказаної категорії осіб не відноситься, оскільки вселився в гуртожиток вже після прийняття та набрання чинності Законом № 500-VI, не зареєстрований в гуртожитку та має право на проживання в іншому житловому приміщенні, тобто гарантії, встановлені вказаним Законом для мешканців гуртожитку, на відповідача не розповсюджуються. Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, п. 2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Форму спеціального ордера встановлено Примірним положенням про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року N 208 (Примірне положення про гуртожитки). Ордер на вселення в гуртожиток відповідачу не видавався. Отже, відсутність рішення про надання житлового приміщення у гуртожитку та спеціального ордеру є обставинами, що також унеможливлюють застосування норм Закону N 500-Vl. Оскільки колишній гуртожиток обліковується в Єгорівській сільській раді як багатоповерховий будинок і відноситься до житлового фонду Ради, майже всі кімнати в ньому приватизовані громадянами, крім спірної, то він фактично втратив статус гуртожитку. Повноваження щодо прийняття рішень про здійснення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради має виконком Єгорівської сільської ради відповідно до ст.16 ЖК Української РСР. Відповідно до ст.51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад надаються громадянам виконкомами районної, міської, районної в місті, селищної , сільської Ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконкомі. На підставі рішення про надання жилого приміщення виконком, згідно ст.58 ЖК України, видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане приміщення. Відповідач [PERSON] на квартирному обліку у виконкомі Єгорівської сільської ради як потребуючий поліпшення житлових умов не перебував, ордеру в порядку ст.58 ЖК України на квартиру не отримував. З розпорядження Єгорівського сільського голови [PERSON] від 08.11.2010р. №51/10-СР вбачається, що він надав спірну кімнату відповідачу для проживання і якісного виконання службових обов'язків дільничного інспектора міліції, маючи на увазі надання йому службового житла. Про такий намір свідчить і прийняте раніше рішення Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 25.10.2010 року № 538-V, яким задоволено заяву [PERSON] про відмову від кімнати в колишньому гуртожитку і використання неприватизованої кімнати, яка раніше виділялась [PERSON], під службове приміщення для спеціалістів. Але відповідно до вимог ст.ст. 15, 118, 122 ЖК Української РСР, Постанови Ради Міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 р. N 37 "Про службові жилі приміщення", службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради. Під службові приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення. Рішення виконкомом відповідної районної Ради про включення спірної квартири до числа службових не приймалось. Розпорядження Єгорівського сільського голови, а також рішення виконкому сільської ради про включення спірної квартири до числа службових приміщень прийнято за відсутності повноважень на прийняття такого рішення як у Єгорівського сільського голови, так і виконкому Єгорівської сільської ради. Спеціального ордеру на вселення у службову квартиру як службове житло виконкомом районної Ради [PERSON] не надавався. Таким чином, суд, проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що відповідач не мав законних підстав для вселення в квартиру (кімнату) та користування нею ні в статусі жилого приміщення гуртожитку, ні в статусі квартири в будинку державного житлового фонду, ні в статусі службового житла, оскільки не перебував на квартирному обліку, не отримував ордеру на жиле приміщення, який є єдиною підставою для вселення, не зареєстрований в квартирі, і має право на користування іншим житлом згідно реєстрації, договору найму (оренди) житла з власником житла він не укладав. За час користування спірною квартирою відповідачем, він звільнився з посади дільничного інспектора міліції та взагалі з органів міліції, а також виконкомом Єгорівської сільської ради було ухвалено рішення про передачу цієї квартири у комунальну власність Єгорівської сільської ради, видано свідоцтво про право власності на квартиру, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію права комунальної власності на квартиру [ADDRESS] за Єгорівською сільською радою. Тому позивач як власник жилого приміщення ставить питання про виселення [PERSON] з квартири за відсутністю у нього законних підстав для вселення у квартиру та на користування нею. З вищенаведеного суд робить висновок, що [PERSON] фактично вселився в спірну квартиру, немаючі на це законних підстав, на теперішній час він безпідставно користується квартирою, не набув права на її приватизацію, а тому він підлягає виселенню з квартири. На підставі ст.ст.58, 118, 122-125, 127- 129, 132 ЖК Української РСР, Закону України від 04 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків",

Outcome: approved