Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, укладеного між ним та банком 15 листопада 2007 року. За яким позивач отримав в банку грошові кошти в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США. Вважає, що вказаний договір є недійсним та не відповідає законодавству оскільки кредитні кошти були призначені на споживчі цілі, однак сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а саме не було зазначено умов щодо дати видачі кредиту і не розписано сукупної вартості кредиту. Позивач в судове засідання не з'явився, однак направив на адресу суду письвому заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задоволити та визнати кредитний договір недійсним. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча був належно повідомлений про день, час та місце розгляду справи, виходячи з чого суд знаходить можливим розглядати справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що 15 листопада 2007 року між "ТАС-Комерцбанк" було укладено кредитний договір, №2505/1107/88-021, (а.с.11-16) згідно якого позивач отримав в банку грошові кошти в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США, що не заперечувалось самим позивачем. Згідно представленого статуту ПАТ "Омега " Банк" вказаний банк являється правонаступником "ТАС-Комерцбанк" (а.с.7-10). Пунктом 1.1 спірного договору встановлено, що кредит надається у вигляді кредитної лінії на сторок з 1.11.2007 р. по 10.11.2017 р. Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що кредит надається Банком у готівковій формі через касу банку на підставі заяви позичальника. Таким чином обгрунтування позивачем недійсності укладеного договору внаслідок порушення вимог ст.11 Закону України " Про захист прав споживачів" щодо відсутності дати видачі кредиту, як істотної умови договору про надання споживчого кредиту, є безпідставним. Зазначаючи про недійсність укладеного договору споживчого кредиту, позивач також послався на відсутність в ньому такої істотної умови, як детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживчих цілей. Суд не погоджується з тим, що така істотна умова в договорі відсутня. Так, дійсно, згідно ст. 11 Закону України " Про захист прав споживачів" встановлено, що до істотних умов такого договору належить детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача. Разом з тим, досліджуючи спірний договір, суд встановив, що розпис вартості кредиту в договорі визначений. При цьому його визначення пов'язано із способом надання позивачу грошових коштів, а саме у вигляді кредитної лінії, на підставі заяви позичальника. В договорі крім цього визначено розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом (п.1.3 Договору), порядок і базу їх нарахування та сплати (п.3.1, 3.3 договору), а також випадки і порядок нарахування штрафів і пені (розділ 8 договору) та інших платежів пов'язаних з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту (п.п. 3.11, 3.12 договору). Таким чином твердження позивача про відсутність в договорі розпису сум вартості кредиту, не відповідає дійсності і є безпідставним. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Вирішуючи спір про визнання кредитного договору недійсним, має бути встановлено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону, додержання встановленої форми правочину; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо. На думку суду позивачем вказане не доведено, а спірний договір відповідає вимогам чинного цивільного законодавства в тому числі і нормам Закону України "Про захист прав споживачів". Внаслідок відсутності доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суд не має підстав для висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Враховуючи обставини справи, на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та

Outcome: dismissed