Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

11 липня 2017 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання припиненими договору поруки та іпотечного договору, зняття заборони відчуження нерухомого майна. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 23 травня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредитної лінії № 030.29-50/270-С, згідно з умовами якого банк надав позичальникові грошові кошти у вигляді «Траншу» в межах максимального ліміту до 400000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 22.05.2014р. В подальшому відповідно до Додаткової угоди від 29.09.2010р. до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/270-С, було встановлено нову процентну ставку, а саме: 14,63 % з кінцевим терміном погашення до 22.05.2019р. Виконання позичальником зобов`язань за вказаним договором забезпечується Договором поруки № 030.29-50/270 від 23.05.2007 року, укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] Відповідно до п. 1.1 Договору поруки поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань [PERSON] . Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016 року по справі № 2172/15 задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 030.29-50/270-С. Ухвалою Дніпропетровського районного суду м. Києва від 16.11.2016 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про скасування рішення Постійно діючою Третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016. Позивач зазначає, що з матеріалів справи № 2172/15, що розглядалася Третейським судом, не вбачається жодних доказів відправлення поручителю будь-якого повідомлення про наявність заборгованості у позичальника, а також будь-якої досудової вимоги щодо сплати заборгованості за Договором кредиту у встановлений законодавством строк. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банківською установою, останній платіж [PERSON] за тілом кредиту було здійснено 09.12.2009 року, а за відсотками 12.09.2011р., тобто починаючи з 12.10.2011 року за [PERSON] рахується заборгованість, що є невиконанням позичальником зобов`язань, забезпечених порукою. Позивач вважає, що, звертаючись з позовом до суду без повідомлення поручителя про виконання Кредитором зобов`язань за Договором кредиту, ПАТ «Укрсоцбанк» порушив вимоги п. 3.3.1. Договору поруки, а також пропустив строк позовної давності, передбачений ст. 559 ЦК України. Крім того, позивач зазначає, що 23.05.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , яка є майновим поручителем [PERSON] , було укладено Іпотечний договір №030.29-50/270-С. Відповідно до п.1.1 договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов`язав позичальника за основним зобов`язанням нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що Дніпровський районний суд м. Києві під час розгляду справи 755/15385/16-ц, застосувавши строк позовної давності до позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором про надання не відновлювальної кредитної лінії, визнав даний строк таким, що сплив. А тому похідне зобов`язання позивача [PERSON] перед відповідачем у вигляді іпотеки по договору № 030.29-50/270-с від 23.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., є таким, що підлягає припиненню. За таких підстав, позивач просив: -визнати припиненим договір поруки № 030.29-50/270-С від 23.05.2007 року, укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] , -визнати припиненим Іпотечний договір № 030.29-50/270-С від 23.05.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] , -зняти заборону відчуження нерухомого майна [PERSON] , накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Ковальчуком С.П. , у зв`язку з укладенням іпотечного договору № 030.29-50/270-С від 23.05.2007 року, та вилучити вказаний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 р. відкрито провадження у даній справі. (а.с. 51) 30 травня 2018 року відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» подав до суду відзив на позовну заяву. (а.с. 103) Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04 лютого 2016 р. у справі № 2172/15 є чинним, а з позовом про визнання недійсним договору поруки [PERSON] до суду не зверталась, тому позовні вимоги щодо припинення договору поруки № 030.29-50/270-С від 23.05.2007 р. є безпідставними. Також зазначає, що відповідно до договору від 29.09.2010 р. про внесення змін до договору поруки № 030.29-50/270-С від 23.05.2007 р., кінцевий термін погашення всіх траншів кредиту до 22 травня 2019 року. Згідно статті 2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/270-С від 23.05.2007 р. сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 23 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/270-С, за умовами якого кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. (а.с. 9) В забезпечення виконання зобов2язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії 23 травня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбан", [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 030.29-50/270-С, за умовами якого поручитель [PERSON] зобов`язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/270-С від 23 травня 2007 року. (а.с.14) Відповідно до п.3.3.1 договору поруки, кредитор зобов`язаний протягом п`яти робочих днів від дати невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених порукою, повідомити про це поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного позичальником зобов`язання та невиконаного зобов`язання. 23 травня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 030.29-50/270-С, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банка трикімнатну квартиру [ADDRESS] .(а.с. 28) 10 липня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/270-С від 23 травня 2007 року. 29 вересня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/270-С від 23 травня 2007 року, відповідно до якої сторони, окрім іншого, підтвердили, що залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення цієї додаткової угоди складає 296 769,00 доларів США 00 центів, залишок заборгованості за нарахованими процентами 25 623,52 долари США 52 центи. Крім того, сторонами було погоджено встановлення нової процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 14,63 відсотків річних та встановлено новий кінцевий термін повернення кредитної заборгованості за договором, а саме до 22 травня 2019 року (включно). Вказана додаткова угода також надала свою згоду на укладення даної угоди, про що свідчить заява, надана останньою. (а.с. 12) В подальшому, у зв`язку з укладення додаткової угоди до договору, 29 вересня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до договір поруки № 030.29-50/270-С від 23 травня 2007 року. Рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ № Укрсоцбанк до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 030.29-50/270-С. Ухвалою Дніпропетровського районного суду м. Києва від 16.11.2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року, відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про скасування рішення постійно діючою третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016 р. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року відмовлено в задоволені позову ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с. 31) Позивач у позовній заяві зазначає, що ПАТ «Укрсоцбанк» порушив вимоги п. 3.3.1 Договору поруки, а також пропустив строк позовної давності, передбачений, зокрема ст. 559 ЦК України. Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, останній платіж [PERSON] за тілом кредиту було здійснено 09.12.2009 р., а за відсотками - 12.09.2011 р. (а.с. 17) Відповідно до статей 553,554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов`язку. У разі порушення зобов`язання боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимогу до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки не залежить до преклюзивних строків, основна власність яких, кім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призначені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором. Правило частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договором, в яких строк дії поруки або строк основного зобов`язання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутися із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя. Кредитор повинен встигнути звернутися до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов`язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку. Разом із тим за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить до поручителя вимоги. Правова природа зобов`язання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною. Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов`язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов`язань та настання строку виконання основного зобов`язання. З договору поруки № 030.29-50/270-С від 23 травня 2007 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 6.2) про його дію до повного виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про , що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Таким чином, з урахуванням ст. 251, 252 ЦК України, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право пред`являти вимогу до поручителя [PERSON] про виконання порушеного зобов`язання позичальником щодо повернення кредиту, починаючи з 12.10.2011 року, протягом наступних 6 місяців. Таку вимогу до поручителя [PERSON] ПАТ «Укрсоцбанк» не пред`явив, а лише 27.10.2015 року звернувся з позовом до суду, тобто вже після спливу встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку. Суд погоджується з доводами позивача, що непред"явлення ПАТ "Укрсоцбанк" вимоги до [PERSON] як до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання, а саме з 12.10.2011 р. є підставою для припинення договору поруки. Також суд вважає необхідним зазначити, що в жовтні 2016 року ПАТ "Укрсоцбанк" звертався до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/270-С від 23.05.2007 в сумі 738 274,15 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк", суд зазначив, що перебіг позовної давності за вимогами позивача скінчився 13 вересня 2014 року. Позовні вимоги [PERSON] про припинення іпотечного договору № 030.29-50/270-С від 23.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., укладеного між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , на думку суду, не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржнику) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити грошові тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальними правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадку, встановлених договором або законом. Спливу позовної давності як підстави припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Цивільний кодекс України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не продовжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові 15.05.2017 року у справі за № 6-786цс17. Отже, згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється лише виконанням, проведеним належним чином. Щодо вимоги [PERSON] про зняття заборони відчуження її нерухомого майна, накладеної приватним нотаріусом Київського міського нотарвального округу Ковальчуком С.П., у зв"язку з укладенням іпотечного договору № 030.29-50/270\\С від 23.05.2007 р. та вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 454/5 від 30.03.2015 р. "Про внесення змін до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, яким внесені зміни, зокрема до п.п. 5.1 пункту 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено, що нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема кредитора про погашення позики, про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки). Оскільки підстави про визнання припиненим Іпотечного догвоору № 030.29-50/270-С від 23.05.2007 р. відсутні, а боржником не погашено заборгованість за кредитним договором, вимога Сікорської Т . В . про зняття заборони відчуження нерухомого майна [PERSON] , накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., у зв"язку з укладенням іпотечного договору № 030.29-50/270-С від 23.05.2007 р. та вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно задоволенню не підлягають. З урахуванням частково задоволення позову, на підставі статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: partial