Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом , посилаючись на те, що 29.03.2012 його було прийнято на роботу до Філії "Київське Головне регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк" на посаду водія-інкасатора Напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів. 07.05.2013 його звільнено із займаної посади за втрату довіри при обслуговуванні товарних цінностей за п.2 ст.41 КЗпП України. 11.12.2013 Апеляційним судом Київської області скасовано наказ № 2АКЬ-2013/1-6673781 від 30.04.2013 в частині звільнення позивача з посади водія-інкасатора Напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів Київського ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк" у зв'язку із втратою довіри з боку власника за п.2 ст.41 КЗпП України; поновлено на роботі на посаді водія-інкасатора Напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів Київського ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк" з 07.05.2013; стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 39746,48 грн; Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати. На виконання рішення суду 26.12.2013 видано виконавчий лист про стягнення з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 39746,48 грн. На даний час Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ відкрито виконавче провадження ВП 41728221 по стягненню коштів з відповідача. Добровільно відповідач середній заробок за час вимушеного прогулу у розмірі 39746,48 грн. не сплатив. На підставі рішення суду від 11.12.13, позивача поновлено на займаній посаді з 07.05.2013.06.02.2014 звільнено за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. В день звільнення позивача належні йому суми заробітної плати за період з 11.12.2013 по 06.02.2014 відповідачем виплачені не були. Про нараховані суми, належні йому при звільненні, відповідач письмово не повідомив, на його запити надати копії наказів про поновлення на роботі та звільнення, а також довідки про доходи за період з 11.12.2013 по 06.02.2014 - не відповів. Відповідно до довідки про заробітну плату від 14.05.2013, середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці становить 5491.20 грн. Також зазначив, що йому завдано моральну шкоду, яка полягає у: спричиненому тяжкому психологічному шоці у момент, коли він дізнався про відмову банку виплати йому заробітну плату за період з 11.12.2013 по 06.02.2014, в тому числі і сум, які присуджені йому за рішенням Апеляційного суду у розмірі 39746,48 грн., яке відповідач не виконує, та не виплачує заробітну плату належну при звільненні з грудня 2013 по лютий 2014. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 5000 грн. Тому просив стягнути з відповідача заробітну плату за період з 11.12.2013 по день звільнення 06.02.2014, середній заробіток у розмірі 5491,20 грн. за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07.02.2014 по день фактичного розрахунку, моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Допустити негайне виконання рішення суду. В судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача заробітну плату за період з 12.12.2013 по день звільнення 06.02.2014 в розмірі не меншому від середнього заробітку у сумі 10198,11 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07.02.2014 по день постановлення рішення 15.05.2014 у розмірі 17258,34 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Допустити негайне виконання рішення суду. Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що відповідач був звільнений з посади з 07.05.2013 відповідно до наказу від 30.04.2013 за вчинення винних дій, які дають підстави для втрати довір'я з боку власника або уповноваженого ним органу, згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України. Рішенням апеляційного суду Київської області від 11.12.2013 про поновлення позивача на роботі було допущено до негайного виконання. Після винесення рішення апеляційним судом від 11.12.2013 і станом на 06.02.2014 постанова про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі до банку не надходила, у зв'язку із чим було прийнято рішення про виконання рішення апеляційного суду від 11.12.2013 за відсутності виконавчих документів. Наказом від 06.02.2014 позивач був поновлений на роботі та на підставі поданої ним заяви про звільнення звільнений 06.02.2014 за власним бажанням. Постанова від 28.01.2014 про відкриття виконавчого провадження про поновлення [PERSON] була отримана банком лише 19.02.2014, тобто після звільнення позивача. З постанови від 28.01.2014 вбачається, що заява про примусове виконання була подана [PERSON] до органу Державної виконавчої служби 27.01.2014, тобто після спливу майже двох місяців після винесення рішення. Вважає, що позивач своїми правами своєчасно не скористався, негайному виконанню судового рішення перешкоджала лише бездіяльність з боку позивача. В період з 11.12.2013 по 06.02.2014 позивач не приступав до виконання своїх трудових обов'язків, тому не набув права на виплату заробітної плати за зазначений період. При звільненні позивачу було нараховано та виплачено належні кошти: оклад за 4 дні лютого 2014 у розмірі 463.75 грн. та компенсацію за 18 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 2569.50 грн. Кошти були отримані позивачем у касі Вишневського відділення Київського ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" 5.03.2014. Вказує, що усі належні при звільненні кошти були нараховані вчасно, виплачені після пред'явлення позивачем вимоги про розрахунок, відповідно до ст. 116 КЗпП України. Позивачем не зазначено міркувань, з яких він виходив при визначенні розміру моральної шкоди, не надано розрахунку моральної шкоди. Тому, вважає позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. безпідставною. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє частково з наступних підстав: Судом встановлено, що 29.03.2012 позивача було прийнято на роботу до Філії "Київське Головне регіональне управління" Публічного Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на посаду водія-інкасатора Напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів. 07.03.2013 позивача звільнено із займаної посади за втрату довіри при обслуговуванні товарних цінностей за п.2 ст.41 КЗпП України. 11.12.2013 Апеляційним судом Київської обл., скасовано наказ № ZAKL-2013/1-6673781 від 30.04.2013 в частині звільнення [PERSON], з посади водія-інкасатора напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів Київського ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк" у зв'язку із втратою довіри з боку власника за п.2 ст.41 КЗпП України, поновлено [PERSON] на роботі на посаді водія-інкасатора Напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів Київського ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк" з 07.05.2013. Стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 39746,48 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати. Згідно ст.14 ЦПК України, cудові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. На виконання рішення суду 26.12.2013 видано виконавчий лист про стягнення з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 39746,48 грн. Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ відкрито виконавче провадження ВП 41728221 по стягненню цієї суми з відповідача, оскільки добровільно відповідач рішення про стягнення 39746,48 грн. не виконує. На підставі рішення суду від 11.12.13, позивача поновлено на займаній посаді з 07.05.2013. 06.02.2014 звільнено за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Згідно з ч.І ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник вдень звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В день звільнення позивача належні йому суми заробітної плати за період з 11.12.2013 по 06.02.2014 відповідачем виплачені не були, про нараховані суми, належні позивачу при звільненні, відповідач письмово позивача не повідомив. У зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, на підставі ч.І ст.117 КзПП України, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.32 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 16.11.1992 (зі змінами та доповненнями), у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до довідки про заробітну плату від 14.05.2013, середньомісячна заробітна плата позивача за останні два місяці становить 5491, 20 грн. За заявою позивача про звільнення, його було звільнено за власним бажанням 06.02.2014, тобто позивач вважається поновленим за рішенням суду з 07.05.2013 і працюючим до дати звільнення - 06.02.2014. За весь цей період, з 07.05.2013 по 06.02.2014, позивач числиться в штаті підприємства, йому повинна нараховуватися заробітна плата, підприємство звітує перед податковими органами за робітника за формою 1-ДФ та інше. Відповідно до заяви позивача, поданої до ПАТ КБ "ПриватБанк" 25.12.2013 №2084, він просив відповідача допустити його до роботи та виконання обов'язків водія-інкасатора. Заперечуючи проти позову, представник відповідача наголошувала, що в період з 11.12.2013 по 06.02.2014 позивач не приступав до виконання своїх трудових обов'язків, тому не набув права на виплату заробітної плати за зазначений період, але відповідно до Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, що затверджена Постановою Правління НБУ від 14.02.2007 р. № 45 (зареєстровано в Мінюсті України 03.03.2007 р. за № 181/13448), передбачено (п.4 Розділу І та п. 3 Глави 1 Розділу III Інструкції) що під час інкасації та перевезення валютних цінностей складаються та застосовуються бланки встановленого згідно з додатками 1 - 8 до цієї Інструкції зразка. Зокрема, пунктом 3 Глави 1 Розділу III Інструкції НБУ передбачено, що Перевезення валютних цінностей між банком і його територіально відокремленими підрозділами (філіями, відділеннями) та до пунктів обміну валют, банкоматів і у зворотному напрямку здійснюється з використанням визначених відповідно до цього порядку окремих документів, серед яких прибутково- видатковий касовий ордер, опис цінностей, доручення на перевезення валютних цінностей, супровідна відомість до сумки з готівкою, супровідний касовий ордер до сумки з валютними цінностями. Права та обов»язки сторін закріплені у трудовому договорі №13511732 від 26.03.2012. Згідно п. 4.4.2.5. розділу 4.4. "Водій-інкасатор" Положення про напрямок перерахунку та інкасації грошових коштів Київського ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк", у процесі здійснення інкасації грошового виторгу і цінностей, інкасації банкоматів (терміналів самообслуговування) старший бригади (водій) та інкасатор-збирач: безпосередньо перед виїздом на маршрут отримує у чергового під розписку в журналі явочні картки, посвідчення, доручення, печатку, сумки та документацію: проходить інструктаж в чергового (заступника керівника, керівника Напрямку, керівника дільниці); перед виїздом бригади перевіряє технічний стан та готовність автомобіля, оформляє шляховий лист: ознайомлюється з нарядом про вихід на роботу на наступний день, тощо. Для початку роботи та виконання своїх обов'язків водія-інкасатора, ПАТ КБ "ПриватБанк" повинен був вжити певних заходів і допустити позивача до роботи надавши йому певні документи: особисте посвідчення, шляховий лист, технічний паспорт та посвідчення на спецдвтомобіль. явочні картки, доручення на інкасацію, печатку, сумки та іншу документацію. Тобто за специфікою роботи водія-інкасатора, позивач не мав можливості, без надання певних документів та обладнання банком, приступити до роботи та виїхати на маршрут інкасації. Для цього він не мав ані документів ані спецавтомобіля. Відповідач не зважаючи на рішення суду та заяву позивача не вжив належних заходів для допуску останнього до роботи. Відсторонення від роботи регламентується ст.46 КЗпП України, відповідно до якої, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Тому, якщо відповідач відсторонив з якихось причин позивача від роботи, то таке відсторонення повинно оформлятись відповідним наказом з формулюванням причин і підстав такого відсторонення. Наказу про відсторонення не було. Відповідно до п.п. 10, 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24.12.99, якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП). Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача, повинна бути нарахована за кількістю робочих днів, що відповідає „Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995р. Відповідно до довідки про заробітну плату та доходи з 01.11.2012 по 30.04.2013 та Рішення Апеляційного суду Київської обл. від 11.12.13, середньоденна заробітна плата позивача складає 261,49 грн. Період затримки розрахунку з позивачем складає: з наступного дня після звільнення позивача з 07.02.2014 до дня винесення рішення судом 15.05.2014: у лютому 2014 року - 16 днів; у березні 2014 року - 20 днів; у квітні 2014 року - 22 дні. у травні 2014 року - 8 днів. Всього 66 робочих днів. Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.02.2014 по день постановлення рішення 15.05.2014 у розмірі 17258,34 грн. (261,49 грн. х 66 робочих днів). Разом з цим суд відмовляє в частині позову щодо моральної шкоди . Відповідно до ст. 237 -1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і зимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд відмовляє в позові щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно роз'яснень даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди " обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Представник позивача не довів позову щодо моральної шкоди з відповідача, не доведено з яких міркувань визначена ця сума, які протиправні дії скоєні відповідачем, які б давали підстави для відшкодування моральної шкоди в такому розмірі , та чим підтверджена сума моральної шкоди. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткову обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони частково відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial