Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

06.08.2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „Правекс-Банк" (далі по тексту - позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2) про стягнення заборгованості (а.с.2-5). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.08.2015 року відкрито провадження по справі № 495/5517/15-ц за позовом ПАТ КБ „Правекс-Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду (а.с.31). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.10.2015 року зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до ПАТ КБ „Правекс-Банк" про визнання договору поруки припиненим та визнання неправомірним нарахування частини заборгованості за кредитним договором було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ КБ „Правекс-Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.60-61). У судові засідання представник позивача не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, в задоволенні вимог зустрічної позовної заяви просив відмовити. Відповідач-1 та відповідач-2 - [PERSON] та [PERSON], у судове засідання не з'явилися, але їх представник - [PERSON], подав до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути без його участі та без участі відповідачів, вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] та [PERSON] підтримує у повному обсязі та просив його задовольнити. Крім того, зазначив, що не заперечує проти часткового задоволення первісного позову ПАТ КБ „Правекс-Банк" з урахуванням задоволення вимог зустрічного позову (а.с.76). Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. 28 вересня 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ „Правекс-Банк" та фізичною особою [PERSON] було укладено Кредитний договір № 3299-057/07Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 19 278 доларів США для своєчасної оплати останнім вартості автомобіля, що купується за договором купівлі-продажу №514408-5701 від 22.09.2007 року, та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля (а.с.6-11). Право банку на здійснення банківських кредитних операцій з розміщення іноземної валюти на валютному ринку України підтверджується банківською ліцензією №7, виданою Національним банком України 03 грудня 2001 року, на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; дозволом № 7-1 від 03 грудня 2001 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до дозволу № 7-1 від 03 грудня 2001 року (а.с.20-22). Згідно з пунктом 4.1. Кредитного договору видача кредиту здійснюється шляхом видачі грошових коштів з каси банку після укладання договору застави і надання позичальником документа, що підтверджує страхування заставленого майна на користь банку. Пунктом 1.2. Кредитного договору встановлено, що кредит надається позичальникові строком з 28 вересня 2007 року до 28 вересня 2014 року зі сплатою 11,99% річних. Пунктом 4.4. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 230 долари США щомісяця до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом відповідно до пункту 4.5. Кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії Кредитного договору, зазначеного в пункті 1.2. Кредитного договору. Пунктом 10.1 Кредитного договору передбачено, що за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2. Кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання та захисту майнових інтересів позивача як кредитодавця на випадок порушення зобов'язання [PERSON] як позичальником, 28 вересня 2007 року між ПАТ КБ „Правекс-Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки № 3299-057/08Р (а.с.18-19). Пунктом 1.1. вказаного договору передбачено, що за його умовами поручитель ([PERSON]) зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором (ПАТ КБ „Правекс-Банк") за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником ([PERSON]) за Кредитним договором. На виконання умов Договору №3299-057/07Р від 28.09.2007 року, ПАТ КБ „Правекс-Банк" надало [PERSON], а останній отримав кредит у розмірі 19 278 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 28 вересня 2007 року (а.с.23). Як стверджує позивач, [PERSON] в порушення умов Договору №3299-057/07Р від 28.09.2007 року не надавав своєчасно ПАТ КБ „Правекс-Банк" грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, що підтверджується відповідними розрахунками банку (а.с.24-26), у зв'язку з чим станом на 04.06.2015 року у [PERSON] перед ПАТ КБ „Правекс-Банк" виникла заборгованість по Договору №3299-057/07Р від 28.09.2007 року на загальну суму 18 378,79 доларів США, яка складається з: - заборгованість за кредитом у розмірі 8 631,87 доларів США; - заборгованість за процентами у розмірі 2 951,82 доларів США; - неустойка (пеня) за кредитом у розмірі 5 280,96 долар США; - неустойка (пеня) за процентами у розмірі 1 514,14 доларів США. Всі досудові вимоги позивача залишені відповідачами без відповіді та задоволення. Отже, в добровільному порядку [PERSON] та [PERSON] виниклу та непогашену заборгованість по Договору №3299-057/07Р від 28.09.2007 року на загальну суму 18 378,79 доларів США не погасили. Невиконання відповідачами своїх зобов'язань по вищезазначеному договору зумовило звернення ПАТ КБ „Правекс-Банк" до суду із відповідним позовом. Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ст.ст. 525, 625 ЦК України). Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.ст. 1047, 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Крім того, відповідно до абз.1 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.554 ЦК України). Згідно із ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно п.1.2. Кредитного договору №3299-057/07Р від 28 вересня 2007 року кредит надається Позичальникові терміном з 28.09.2007 року до 28.09.2014 року зі сплатою 11,99 відсотків річних. Від так строк виконання основного зобов'язання (строк повернення кредиту) настав 28.09.2014 року, тобто відповідно до вищезазначеної норми кінцевим терміном пред'явлення вимоги (позову) до поручителя - [PERSON], є 28.03.2015 року. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З огляду на вищевикладене, Договір поруки М3299-057/07Р від 28 вересня 2007 року був припинений 28.03.2015 року, а позов ПАТ КБ „Правекс-Банк"до [PERSON] від 31.07.2015 року безпідставний та задоволенню не підлягає. Як стверджує позивач, [PERSON] в порушення умов Договору №3299-057/07Р від 28.09.2007 року не надавав своєчасно ПАТ КБ „Правекс-Банк" грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, що підтверджується відповідними розрахунками банку (а.с.24-26), у зв'язку з чим станом на 04.06.2015 року у [PERSON] перед ПАТ КБ „Правекс-Банк" виникла заборгованість по Договору №3299-057/07Р від 28.09.2007 року на загальну суму 18 378,79 доларів США, яка складається з: - заборгованість за кредитом у розмірі 8 631,87 доларів США; - заборгованість за процентами у розмірі 2 951,82 доларів США; - неустойка (пеня) за кредитом у розмірі 5 280,96 долар США; - неустойка (пеня) за процентами у розмірі 1 514,14 доларів США. Розглянувши позовну заяву ПАТ КБ „Правекс-Банк" та зустрічну позовну заяву [PERSON] та [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що дана заборгованість була нарахована з порушенням умов Кредитного договору та порушенням норм чинного законодавства. Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Частиною п'ятою статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно із абз.1 ч.11 ст.11 та п.7 абз.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Так, 6 листопада 2013 року у постанові Судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у цивільній справі № 6-116 цс 13 висловлено правову позицію, щодо обчислення строків позовної давності для окремих платежів, а саме:відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментам виникнення у зацікавленої сторони права на позов.Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинамиі щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу У разі порушення боржникам строків сплати черговій платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договорам строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по коленому із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така ж правова позиція була зазначена 19.03.2014 року в постанові Судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у цивільній справі №6- 20цс14. Від так стягнення заборгованості за тілом та процентами здійснюється за останні три роки відповідно до ст.257 ЦК України, а нарахування пені (неустойки) стягується за останній рік відповідно до ч.2.ст. 258 ЦК У країни. Так, згідно зі ст.1064 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Від так ст.1054 передбачено нарахування неустойки після закінчення строку договору (до дня їх фактичного повернення) лише до речей, визначених родовими ознаками. Кредитним договором нарахування неустойки після закінчення строку договору не передбачено, а від так і правових підстав її нарахування немає. Отже, у [PERSON] перед ПАТ КБ „Правекс-Банк" виникла заборгованість по Договору №3299-057/07Р від 28.09.2007 року на загальну суму 9 833,20 доларів США, яка складається з: - 6 398 доларів США - заборгованість за кредитом за період з 31.07.2012 року по 28.09.2014 року; - 2 736,82 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31.07.2012 року по 28.09.2014 року; - 525,85 доларів США - заборгованість за пенею за тілом кредиту за період з 31.07.2012 року по 28.09.2014 року; - 172,53 доларів США - заборгованість за пенею за відсотками по кредиту за період з 31.07.2012 року по 28.09.2014 року. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовної заяви ПАТ КБ „Правекс-Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення зустрічної позовної заяви [PERSON], [PERSON] до ПАТ КБ „Правекс-Банк" про визнання договору поруки припиненим та визнання неправомірним нарахування частини заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати понесені ПАТ КБ „Правекс-Банк" при розгляді справи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial