Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2010 року і цей шлюб було розірвано рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15 березня 2018 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, дочку - [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого у свідоцтві про його народження записано позивачку, а батьком - відповідача. Дитина проживає з матір`ю і перебуває на її утриманні. Оскільки відповідач добровільно постійної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивачка звернулася з позовом до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дитину в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитини повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату місце та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що твердження про те, що відповідач утримує неповнолітнього сина своєї цивільної дружини [PERSON] не заслуговує на увагу, оскільки на його утримання за рішенням суду сплачує аліменти його рідний батько. Також не заслуговує на увагу твердження, що на утриманні відповідача знаходиться його матір [PERSON] , оскільки остання є пенсіонеркою, отримує стабільний дохід у вигляді пенсії, а також будучи пенсіонером, продовжує працювати на ТзОВ фірма "Овіс", а отже вона забезпечує себе самостійно. Факт продажу відповідачем власного автомобіля підтверджує лише те, що матеріальне становище його покращилось, він отримав кошти від відчуження автомобіля. Крім того, відповідач у власності має частину квартири, що підтверджує те, що він забезпечений житлом, що не можна сказати про позивачку та неповнолітню дитину, які житло орендують і несуть витрати з цього приводу. Дитина навчаючись у третьому класі Рівненського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - спеціалізована спортивна школа" № 26, потребує значних витрат, які позивачка несе самостійно. Також зазначила, що до липня 2019 року позивач надавав кошти на утримання доньки в сумі 2000,00 гривень, вважає що він може надавати такі кошти і наразі, оскільки крім основного заробітку отримує дохід від неофіційної роботи. Виходячи з цього, просить позов задоволити повністю, стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дитину та понесені витрати на правничу допомогу у сумі 6000,00 гривень. Також позивачкою до суду подано пояснення, в яких воно позов підтримала, просила його задоволити, оскільки доводи відповідача у поданому ним запереченні в повній мірі не відповідають дійсності. В останнє судове засідання від позивачки надійшла заява, в якій вона на підставі ст.49 ЦПК України, зменшила позовні вимоги, а саме, просить стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1800,00 гривень на її користь на неповнолітню дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату місце та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Від нього до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що з вимогами, викладеними в позовній заяві він не погоджується, викладені в позові пояснення вважає необґрунтованими, безпідставними, такими що не відповідають дійсності, а позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. Так, у відзиві на позов відповідач зазначив, що твердження відповідачки про те, що він жодної допомоги на утримання дитини не надає є надуманими, оскільки це його рідна дитина, яку він любить і матеріально допомагає їй за будь-яких обставин. Стосовно тверджень позивачки про, нібито, його неофіційний дохід, зазначив, що дане твердження є надуманим, на сьогодні він працює на посаді монтажника систем утеплення будівель у ТзОВ "Рівнефасад" та розмір його заробітної плати із відрахуванням податків складає 3878,60 грн. Крім того, він опікується мамою, яка є людиною похилого віку, часто хворіє потребує як фізичної так і матеріальної підтримки з його боку. Також на його утриманні перебуває неповнолітній син цивільної дружини [PERSON] , від її першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Щодо наявності в нього транспортного засобу та 1/7 частини однокімнатної квартири зазначив, що автомобіль ним відчужено, а частка квартири є незначно. Враховуючи викладене, просить позов [PERSON] до нього задоволити частково, присудити аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] в розмірі 1300 гривень щомісячно. Також відповідачем подано до суду заперечення, в якому він зазначив, що твердження позивачки про те, що з липня 2019 року він перестав надавати матеріальну допомогу на утримання їхньої дитини є неправдивими. Вказав, що навпаки, з того періоду став більше уваги приділяти дитині, купує продукти і особисто їх їй завозить. Крім того, він збирав дитину до школи, купував для цього все необхідне, вони разом їздять на відпочинок перед навчальним роком, а твердження позивачки спрямовані виключно на введення суд в оману. Зокрема, позивачка має у власності частину будинку в с.Зозів, дочка має частину квартири в с.В.Олексин, а тому потреба в оренді житла не є першочерговою. Також зазначив, що його мати є людиною пенсійного віку, наразі не працює, з ТзОВ фірма "Овіс" була звільнена ще 07 серпня 2019 року. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що такі витрати не є співмірними із складністю даної справи та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи викладене, просить суд прийняти рішення, яким стягувати з нього аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] в розмірі 1300,00 грн. В останнє судове засідання від представника [PERSON] , адвоката Меніка В.В., до суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи провести без його участі. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на [PERSON] , [INFO] , в сумі 1800 гривень визнає повністю. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе справу слухати у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони з 27 серпня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюб, який рішенням Рівненського районного суду від 15 березня 2018 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку - [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини у свідоцтві про її народження записано позивачку, а батьком - відповідача. На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю і перебуває на її утриманні. Відповідач постійної матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, хоча він є здоровим, працездатним, працює у ТзОВ "Рівнефасад", має регулярний дохід, інших утриманців не має і має змогу надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 183 Сімейного кодексу України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач є здоровим, працездатним, офіційно працює у ТзОВ "Рівнефасад", має постійний дохід, інших утриманців немає, позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог визнає, суд вважає, що позов підлягає до задоволення і стягненню підлягають аліменти на неповнолітню дитину в сумі 1800,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Встановлюючи вказаний розмір аліментів, суд враховує всі обставини справи у їх сукупності, а саме стан здоров`я відповідача і дитини, його матеріальний стан і матеріальний стан позивачки і дитини. Крім того, судом береться до уваги і вимога ст.182 СК України про гарантований мінімальний розмір аліментів, а також той факт що саме таку суму в заяві про зменшення позовних вимог просила позивачка, з якою погодився відповідач. На думку суду, таке рішення буде законним і відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її належному утриманню. Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Згідно з ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" та ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, той факт що позивачка у поданій заяві зменшила позовні вимоги до стягнення аліментів в сумі 1800,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з дня звернення з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття, відповідач позов в межах заявлених позовних вимог з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог визнав, суд вважає необхідним стягнути з відповідача 50 відсотків судового збору, а 50 відсотків судового збору віднести на рахунок держави. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, що передбачено ст.137 ЦПК України, то така позовна вимога [PERSON] не ставиться ні в позовній заяві, ні в заяві про зменшення позовних вимог від 12.08.2020 року. Таке прохання було викладено у відповіді на відзив, де позивачка просить стягнути 6000 грн. витрат на правничу допомогу. Однак ця сума не підтверджена відповідними доказами. Але враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, де не ставиться питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що ця сума стягненню не підлягає.

Outcome: approved