Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

07.05.2015 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, просить звільнити з-під арешту, накладеного постановою слідчого СУ ГУ МВС України в м.Києві Мельника Я.В. від 14.08.2009 по кримінальній справі №18-00416, квартиру [ADDRESS] Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 21.03.2007 між ВАТ Банк "Біг Енергія" та [PERSON] було укладено кредитний договір №11/06-03-2007, відповідно до умов якого останній було надано кредит в розмірі 115 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між тим ж сторонами було укладено договір іпотеки, згідно якого [PERSON] передала Банку в іпотеку квартиру [NUMBER] за вказаною адресою. Разом з тим, позивачу стало відомо про те, що слідчим в межах кримінальної справи було накладено арешт на вказане майно. Посилаючись на те, що наявність арешту на іпотечне майно позбавляє можливості позивача реалізувати свої права як іпотекодержателя в позасудовому порядку, просить звільнити вказане майно з-під арешту. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та заперечила проти його задоволення. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначила, що вона є потерпілою особою у кримінальній справі, в рамках якої задля забезпечення збереження майна слідчим накладено арешт на вказане майно, яке належить їй на праві власності. Оскільки вирок Деснянського районного суду м.Києва не виконаний, вважала відсутніми підстави для звільнення майна з-під арешту. Крім того зауважила, що строк позовної давності сплив, а тому просила застосувати наслідки пропуску строку та відмовити у задоволенні позову. Третя особа, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направила, про причини неявки представника суд не повідомила. Заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. На підставі ст.169 ЦПК України, суд, враховуючи думку сторін, вважає можливим розгляд справи за відсутності третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, думку відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.03.2007 між ВАТ Банк "Біг Енергія" та [PERSON] було укладено кредитний договір №11/06-03-2007, відповідно до умов якого останній було надано кредит в розмірі 115 000 доларів США, зі строком повернення 16.03.2009 (а.с.4-5) В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 21.03.2007 між тим ж сторонами було укладено договір іпотеки, згідно умов якого [PERSON] передала Банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с.6-8) 28.01.2014 між ВАТ Банк "Біг Енергія" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1126. (а.с.11) Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, іпотекодержателем вказаного майна зазначено ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія". (а.с.12-13) Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" набуло право іпотекодержателя за вказаним договором іпотеки. Разом із тим, як встановлено судом, згідно постанови слідчого СУ ГУ МВС України в м.Києві Мельника Я.В. від 14.08.2009 по кримінальній справі №18-00416 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] Вказана обставина підтверджується Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів. (а.с.21-23) Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача посилається на те, що наявність арешту вказаного майна позбавляє товариство можливості реалізувати свої права як іпотекодержателя та задовольнити свої вимоги за рахунок іпотеки, яка є предметом забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку", право іпотеки виникає з моменту укладення договору іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 33 вказаного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. (ч.3 ст. 33 Закону) Згідно зі ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 6.1 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України "Про іпотеку". Таким чином, оскільки договором іпотеки встановлено застереження щодо підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки та враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо наявності заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що наявність накладеного арешту на іпотечне майно є перешкодою для задоволення вимог позивача як іпотекодержателя шляхом продажу вказаного майна. Разом з цим, суд, враховуючи посилання відповідача на порушення строків звернення позивача до суду із вказаним позовом, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 10 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель має право у будь-який час протягом строку дії іпотечного договору за умови попереднього письмового повідомлення іпотекодавця перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки. Отже, виходячи з того, що кінцевий строк повернення кредиту за кредитним договором встановлено 16.03.2009, у зв'язку з чим іпотекодержатель фактично міг дізнатися про порушення свого права, зокрема зі спливом строку виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, а саме - 16.03.2009. Крім того, суд звертає увагу на те, що на момент накладення арешту 14.08.2009 строк виконання зобов'язань за кредитним договором вже настав. Таким чином позивач повинен був звернутися до суду з вказаним позовом в межах трирічного строку, який обраховується з дати повернення кредиту, а саме з 16.03.2009 по 16.03.2012. Разом із тим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 07.05.2015, тобто з порушенням строку, встановленого ст. 257 ЦК України. З заявою про поновлення строку звернення з вказаним позовом до суду позивач не звертався і такі дані матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що строк позовної давності, в межах якого позивач повинен був звернутися до суду за захистом своїх прав пропущений, про що також було заявлено відповідачем, а відтак відсутні підстави згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України для задоволення позову. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed