Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом до суду до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № CSXRRX06990001 від 07.07.2007 року відповідач [PERSON] 07.07.2007 року отримав кредит у розмірі 1920 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк "Приватбанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування Позивача з ЗАТ КБ "Приватбанк" на ПАТ КБ "Приватбанк" (надалі - Банк), про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "Приватбанк". 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 14.08.2014 року має заборгованість - 31600,87 грн., яка складається з наступного: - 7236,60 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 564,48 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 23799,79 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 2066,85 грн., яка була задоволена наказом Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2008 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "Приватбанк", різниця становить - 29534,02 грн. Відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг штрафи становлять: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1476,70 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення складає 31510,72 грн. Оскільки борг за кредитним договором не сплачено, тому в позивача і виникло питання для звернення до суду. Представник позивача Гаркавенко А.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що пунктом 2 ст. 208 ЦК України, передбачено, що правочин вчинений між юридичною та фізичною особами обов'язково повинен бути вчинений в письмовій формі. Статтею 207 ЦК України передбачено вимоги до письмової форми правочину. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Банк не надав до суду жодного документу, в якому було б зафіксовано зміст вчиненого правочину між банком та [PERSON] Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документам, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Банк являється юридичною особою, однак не надав жодного документу, який був би підписаний відповідачем та уповноваженою банком на це особою. Анкету, яку подав відповідач до банку, підписано ним та менеджером банківського обслуговування, який невідомо на підставі яких документів діяв. Печатка на анкеті не банку, а Центрального Уманського відділення, яке саме по собі не являється юридичною особою. Стороною за кредитним договором є банк, а не кредитне управління (відділ) банку або інший його структурний підрозділ. У разі порушення цієї умови договір, укладений структурною одиницею банку від свого імені, може бути визнаний недійсним. Кредитний договір має бути підписаний повноважними особами сторін, які його укладають. В позовній заяві банк стверджує, що кредитний договір складається із заяви позичальника та умов надання банківських послуг, при цьому копії умов, підписаних відповідачем до суду не надав. В додатках є умови, підписані головою правління банку Дубілетом О.В., із чого слідує, що з цими умовами ознайомився саме Дубілет О.В., а не [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про звернення громадян» - заява - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів. В матеріалах справи знаходиться анкета [PERSON], яку банк називає заявою про надання кредиту. В даній анкеті внесені тільки анкетні дані відповідача і немає жодного слова, де він просить надати йому кредитні кошти. Також 19.09.2008 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору №CSXRRX06990001 від 07.07.2007 року, тобто судом було визнано виникнення правовідносин між банком та [PERSON] Однак і в даному випадку позов не підлягає задоволенню. Дійсно, в 2008 року судом було встановлено, що [PERSON] не виконав умов кредитного договору у зв'язку з чим банк звернувся до суду із заявою про стягнення заборгованості шляхом винесення судового наказу. На той час було порушено право банку на повернення власних коштів та отримання прибутку у вигляді відсотків за користування цими коштами. Суд на виконання вимог закону частково задовольнив заяву банку, тобто став на захист його прав та інтересів. Після винесення судового наказу банк визнав це рішення суду, про що свідчить отримання ним виконавчого листа та звернення до Уманського міського відділу ДВС Уманського МРУЮ із заявою про виконання рішення суду в примусовому порядку. По даній заяві Уманським МВ ДВС було відкрито виконавче провадження ВП № 10346357 і рішення суду було виконано шляхом щомісячних відрахувань на рахунок Банку із пенсії [PERSON] 21.12.2010 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з погашенням боргу. В позовній заяві банк вказав, що борг складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом; заборгованості по комісії за користування кредитом; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Не зрозуміло, на яку суму проводились зазначені нарахування, оскільки борг банку повернуто відповідно до рішення суду. Також в анкеті, наданій [PERSON] до банку, неодноразово відмічено, що йому надається споживчий кредит, а тому правовідносини, які виникли між сторонами, повинні регулюватись в першу чергу Законом України «Про захист прав споживачів». В позовній заяві банк просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 31 510 грн. 72 коп., яка складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом (7 236, 60 грн.); заборгованості по комісії за користуванню кредитом (564, 48 грн.); пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором (23 799, 79 грн.); штрафу (фіксована частина 500, 00 грн.); штрафу (процентна складова 1 476, 70 грн.), тобто штрафні санкції складають 25 776,49 грн. Приймаючи до уваги, що кредит [PERSON] отримав споживчий, правовідносини між ним та банком в першу чергу повинні регулюватись Законом України «Про захист прав споживачів». Пунктом 5 ст. 18 цього закону заборонено встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації, тобто банк мав право нарахувати штрафні санкції не більше ніж 960,00 грн. Крім цього, відповідач та його представник вважають, що позов банку не підлягає задоволенню у зв'язку з закінченням строків позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов ПАТ КБ "Приватбанк" підлягає задоволення на підставі наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №CSXRRX06990001 від 07.07.2007 року відповідач [PERSON] 07.07.2007 року отримав кредит у розмірі 1920 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] підтвердив в судовому засіданні, що банк дійсно оплатив покупку його мобільного телефону, який він в подальшому втратив. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві від 07.07.2007 року(а.с.10). Відповідно до п.п.3.2.2, 3.2.3, 3.2.4,3.2.7 умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. З наданого суду представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що в зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 14.08.2014 року має заборгованість - 31600,87 грн., яка складається з наступного: - 7236,60 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 564,48 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 23799,79 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Згідно наказу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2008 року стягнуто з відповідача [PERSON] кошти в сумі 2066,85 грн.(а.с.5). Тобто від загальної суми заборгованості віднімається сума задоволена судовим наказом, тому різниця становить - 29534,02 грн. Відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг штрафи становлять: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1476,70 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення складає 31510,72 грн. При цьому доводи відповідача та представника відповідача, що позов банку не підлягає задоволенню у зв'язку з закінченням строків позовної давності суд визнає необґрунтованими, на підставі наступного. Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною в спорі є підставою для відмови в позові. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. У відповідності до ч.2 ст.258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). Частиною 1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Згідно п.5.5 умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» встановлено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила(ч.1 ст.261 ЦК України). Як вбачається із заяви позичальника від 07.07.2007 року сторонами обумовлено, що погашення заборгованості здійснюється щомісяця з 2 по 7 число кожного календарного місяця, встановлено дію договору 12 місяців(а.с.10). Таким чином, строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок як передбачено ст. 253 ЦК України. Отже, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту, відсотків та комісії повинно здійснюватися позичальником частинами з 2 по 7 число кожного календарного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. З наданого суду представником позивача розрахунку заборгованості вбачається та підтверджується витягом про погашення по кредиту, які містяться в матеріалах цивільної справи, що відповідач не виконував свої щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, відсотків та комісій за користування кредитом після 21.10.2010 року, а тому право позивача на пред'явлення позову про стягнення несплачених щомісячних платежів виникло з 21.10.2010 року. Судом встановлено, що позивач звернувся з позовом до суду 27.08.2014 року, тобто до спливу п'ятирічного строку позовної давності. Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанку" обґрунтовані на законі та підтверджуються: розрахунком заборгованості, заявою позичальника від 07.07.2007 року, умовами та правилами надання банківських послуг, паспортом громадянина України, витягом про погашення по кредиту. На підставі викладеного,

Outcome: approved