Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що відповідачка є одинокою матір'ю дитини [PERSON], [INFO]. Відповідачка безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, веде бродяжницький спосіб життя, маючи власне житло, не працює, своїми діями наражає життя та здоров'я дитини на небезпеку, а саме умисно, з невідомої причини, змінила місце постійного проживання хворої дитини, чим порушила її право на отримання кваліфікаційного лікування. 01.08.2017 року до служби у справах дітей Бердянської міської ради надійшла інформація служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області про дитину [PERSON], яка разом з матір'ю [PERSON] 26.07.2017 прибула до центру психосоціальної допомоги ВБО "Конвіктус Україна" в м. Бровари. При зарахуванні до центру громадянка [PERSON] та її дитина мали неохайний вигляд, були брудні та голодні, в них не було коштів та речей першої необхідності, крім цього дитина мала хворобливий вигляд. Причину приїзду до м. Бровари [PERSON] пояснити не змогла, надавала спеціалістам центру неправдиву, суперечливу інформацію відносно себе та дитини, поводила себе неадекватно. 28.07.2017р., оцінивши рівень безпеки дитини та вивчивши надані [PERSON] документи, спеціалісти служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області прийшли до висновку, що подальше перебування дитини з матір'ю становить загрозу її здоров'ю. У зв'язку з тим, що малолітня [PERSON] з квітня 2017 року має діагноз: цукровий діабет, тип І, вперше виявлений, і є інвалідом з дитинства, було прийнято рішення терміново влаштувати її до центру "Дитяча лікарня" Броварської центральної районної лікарні для надання кваліфікованого медичного обстеження. Однак забезпечити дитину необхідною кількістю інсулінових ін'єкцій дана установа не змогла, і 02.08.2017р. за направленням лікарів, у присутності матері [PERSON], малолітня була переведена до ендокринологічного відділення НДСЛ "ОХМАТДИТ" у м. Київ. Дитина [PERSON] перебуває у Бердянську під диспансерним наглядом дитячого лікаря-ендокринолога з 28.04.2017 року у зв'язку із захворюванням на цукровий діабет. Потребує забезпечення режиму годування та дієти, інсулінотерапії згідно її режиму та контролю глікемії лабораторно. Щотижня лікарем-ендокринологом [PERSON] проводилось визначення глюкози крові та раз на місяць вона забезпечувалась голками для шприц-ручки і інсуліном. Неодноразово [PERSON] була госпіталізована до реанімаційного відділення з метою проведення глікемічного профілю та корекції інсулінотерапії. Мати до відділення приходила щодня, приносила продукти не придатні до вживання, на зауваження медперсоналу реагувала неадекватно. Навчалася малолітня [PERSON] у КЗ "Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №1" за рішенням Запорізької ОПМПК. Однак після виявлення у дитини важкого захворювання, продовжувати навчання у даному закладі вона не змогла і мати забрала дівчину додому. По поверненню до м. Бердянська у травні 2017 року [PERSON] намагалася виконувати свої обов'язки, та вже у липні з невідомої причини, не попередивши лікаря-ендокринолога, вона разом з дитиною виїхала до м. Києва без засобів для існування, продуктів харчування та ліків для дитини, чим наразила її життя на небезпеку. Неадекватна поведінка громадянки [PERSON] відносно дитини виявилася нормою. Так, 08.08.2017 року на адресу служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради надійшло повідомлення начальника служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо недбалого виконання батьківських обов'язків [PERSON] відносно дитини, яка разом з нею перебуває у відділенні лікарні "ОХМАТДИТ", а саме: [PERSON] неадекватно реагує на зауваження лікарів, порушує режим закладу, годує дитину зі смітника та веде бродяжницький спосіб життя, оскільки у Києві не має постійного місця проживання. За станом здоров'я дитина потребувала виписки з лікарні, та враховуючи обставини за яких матір [PERSON] не зможе забезпечити належне утримання дитини та лікування у м.Києві, 08.08.2017р. за її заявою спеціалістами ССД Шевченківської районної в м.Києві держадміністрації [PERSON] було влаштовано до Київського Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 ССДС ВО КМР (КМДА). Малолітня [PERSON] на теперішній час перебуває у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей №1 в м. Києві на державному забезпеченні. Однак даний заклад не зможе утримувати її постійно та забезпечувати належним медичним доглядом. Мати відвідує дитину у закладі, однак питання про повернення її в сім'ю не порушує, про свої плани не повідомляє, повертатися до м. Бердянська за основним місцем проживання не збирається. Просили суд відібрати у [PERSON], [INFO], дитину [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав, передати дитину органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради для подальшого влаштування, стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 500 грн. на місяць на дитину відповідного віку [PERSON], 2007 р.н., з дня подачі позову на користь її майбутнього законного представника. Представник позивача - [PERSON] (довіреність №01-0005/40 від 03.01.2017 року) до початку судового засідання через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позов підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON], сповіщена про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 ССДС КМДА - в судове засідання не з'явився, до суду надійшло клопотання директора Центру [PERSON] про розгляд справи без участі їх представника, крім того надали письмові пояснення по справі, в яких зазначили, що позов підтримують в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], 29 грудня 2007 року. Відомості про батька записані на підставі ч.1 ст. 135 СК України, зі слів матері (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 16.01.2008р., витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00018511189 від 11.08.2017р.). Згідно листа служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області №02-09.1-706 від 01.08.2017р., до служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради 28.07.2017р. надійшло телефонне повідомлення з центру психосоціальної допомоги ВБО «Конвіктус Україна» про малолітню дитину, [PERSON], [INFO], яка має ознаки дитини, що зазнала занедбання та економічного насилля. Спеціалісти служби у справах дітей та сім'ї і ЦСССДМ Броварської міської ради прибули до центру психосоціальної допомоги ВБО «Конвіктус Україна» для проведення оцінки рівня безпеки дитини. Адміністрація центру повідомила, що 26.07.2017 р. малолітня [PERSON] прибула до центру разом з матір'ю, [PERSON], [INFO]. Зі слів спеціалістів центру психосоціальної допомоги матір та донька [PERSON] мали занедбаний вигляд були брудні, голодні, у них не було коштів та речей першої необхідності (натільної білизни, особистих засобів гігієни, продуктів харчування), малолітня [PERSON] мала хворобливий вигляд. При первинному опитуванні [PERSON] не змогла внятно пояснити причини приїзду до м. Бровари. При подальшому спілкуванні надавала суперечливу, неправдиву інформацію по відношенню себе та дитини, повідомляла, що хоче влаштувати доньку до християнської школи, та/або віддати її на усиновлення за кордон. Перебуваючи на території центру, [PERSON] поводила себе неадекватно, що створювало загрозу здоров'ю дитини. Працівниками соціальних служб м. Бровари з розповідей та документів, які були у громадянки [PERSON] вдалося з'ясувати, що вона та її малолітня донька - [PERSON], зареєстровані та проживають у [ADDRESS]. Малолітня [PERSON] має статус інваліда дитинства, діагноз: F 90; цукровий діабет, тип І. Також, [PERSON] продемонструвала медичні засоби для дитини (бракований пристрій для визначення вмісту цукру крові, інсулін, пігулки з протермінованим терміном вживання), які вона напередодні отримала від невідомих благодійників у м. Києві. На прохання спеціалістів пояснити причини та мету приїзду до м. Бровари, громадянка [PERSON] повідомила, що вона багато років не працює, оскільки у м. Бердянську неможливо знайти роботу, в квартирі, де вона проживає у м. Бердянську, антисанітарні умови, велика кількість клопів, мишей та пацюків. В Бердянській школі-інтернат № 1, де навчається донька, [PERSON], несприятливі умови для малолітньої, дівчинку цькують однолітки та вчителі. У м.Бердянськ малолітній [PERSON] не надають кваліфіковану медичну допомогу. Тому [PERSON] вирішила приїхати до м. Києва, щоб влаштувати свою доньку до християнського центру, рекламу якого вона побачила у журналі 2003 року видання, а сама хотіла влаштуватися на роботу і знімати житло у м. Києві. Так як в м. Києві, вона не знайшла християнського центру, змушена була приїхати у м. Бровари до центру психосоціальної допомоги ВБО «Конвіктус Україна», рекламу якого вона бачила у соціальній службі м. Бердянськ. Також в процесі спілкування громадянка [PERSON] повідомила, що влітку 2016р. над малолітньою [PERSON] було вчинено сексуальне насильство (доньку зґвалтував сусід). Хоча матір про цей випадок дізналася одразу, але звернулася до поліції тільки через два місяці та не сприяла проходженню малолітньою [PERSON] необхідної судово-медичної експертизи, через що кримінальна справа про сексуальне насилля над дитиною не була розглянута. Психолог служби у справах дітей та сім'ї опитав малолітню [PERSON]. Зі слів дівчинки, вона з мамою їхали у гості до хрещеного дяді [PERSON], який живе у м. Києві. Добиралися до м.Києва декілька днів автостопом на різних видах автотранспорту, ночували на вокзалі. В м. Києві вони зустріли дядька [PERSON] і разом з ним гуляли по місту, але ночувати він їх не запросив. Оцінивши рівень небезпеки для малолітньої [PERSON], [INFO], і існуючої загрози її здоров'ю, дитину було влаштовано до центру «Дитяча лікарня» Броварської центральної районної лікарні, про що було складено відповідний акт проведення оцінки рівня безпеки дитини від 29.12.2017 р.. Матір малолітньої, [PERSON], [INFO] р. було запрошено на засідання міжвідомчої комісії з питань координації дій щодо попередження насильства в сім'ї, жорстокого поводження з дітьми або реальної загрози його вчинення. [INFO] р. громадянка [PERSON] прийшла на комісію, але не вислухавши пропозицій та порад членів комісії пішла у невідомому напрямку. Комісією було встановлено, що матір дитини, [PERSON], вчиняє щодо дитини економічне насильство, а саме: умисно позбавляє [PERSON] коштів, житла, їжі, одягу та необхідного медичного обслуговування, що викликає порушення фізичного та психічного здоров'я малолітньої [PERSON] (а.с. 20-21). Згідно висновку ВКК №244 від 03.05.2017р. [PERSON], [INFO], перебуває на обліку з діагнозом «цукровий діабет, тип 1, вперш виявлений», є інвалідом дитинства (а.с.19). Згідно листа КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об'єднання» №2355 від 02.08.2017р., дитина [PERSON], [INFO], знаходиться від диспансерним наглядом дитячого лікаря-ендокринолога з 28.04.2017 року, дитина потребує належного догляду з боку матері: забезпечення режиму годування та дієти з підрахунком хлібних одиниць, інсулінотерапії згідно її режиму, контроль глікемії лабораторно. Щотижня лікарем-ендокринологом [PERSON] проводилось визначення глюкози крові та раз на місяць вона забезпечувалась голками для шприц-ручки і інсуліном. Догляд за дитиною з боку матері не достатній: дитина не була нагодована належним чином, глюкоза вранці натщесерце була підвищена, у зв'язку з цим [PERSON] неодноразово була госпіталізована до реанімаційного відділення з метою проведення глікемічного профілю та корекції інсулінотерапії. Мати до відділення приходила щодня, приносила продукти не придатні до вживання, на зауваження медперсоналу реагувала агресивно, але її дії залишалися без змін. 27.07.2017 року обласним лікарем-ендокринологом дитячим було повідомлено про те, що мати [PERSON] з дитиною прибула до м. Києва до Всеукраїнського лікаря - ендокринолога дитячого [PERSON] самостійно, з невідомою метою (а.с.22). Згідно листа КУ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №1» Запорізької обласної ради №264 від 18.05.2017р., [PERSON], учениці 2-А класу, у травні 2017 року встановлено діагноз із групи соматичних захворювань, матері дівчини надані документи Запорізькою обласною дитячою лікарнею щодо встановлення [PERSON] статусу дитини-інваліда за місцем її проживання (м. Бердянськ) та повідомлено про те, що умови закладу не передбачають медичний супровід зазначеної категорії дітей. Станом на 17.05.2017р. [PERSON] із закладу не відраховано, оскільки немає підтвердження із навчального закладу, до якого дитина буде зарахована. [PERSON] від виконання батьківських обов'язків не ухиляється, але потребує постійного соціального супроводу, оскільки ця родина опинилась у складних життєвих обставинах (а.с.24). Згідно листа Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» №1265 від 04.08.2017р., у відділені ендокринології з 02.08.2017р. перебувала дитина [PERSON], [INFO], з діагнозом цукровий діабет. Матір дитини [PERSON] перебувала у відділенні разом з дитиною, виконувала батьківські обов'язки не в повному обсязі, а саме: не завжди виконувала настанови лікарів, порушувала лікарняний режим, не дотримувалась дієти дитини, залишала дитину без нагляду, тим самим наражала дитину на небезпеку для її здоров'я та життя, дитина має порушення психічного здоров'я, з 25.04.2017р. по 05.05.2017р. проходила повторне лікування в Обласній клінічній психіатричній лікарні в м. Запоріжжя. Згідно виписки №508 із медичної карти стаціонарного хворого, виданої Національною дитячою спеціалізованої лікарнею «ОХМАТДИТ» МОЗ України, [PERSON] поступила до відділення дитячої ендокринології стаціонару 02.08.2017року з діагнозом основним: сахарний діабет, 1 тип, тяжка форма, глікемичний контроль з високим ризиком, супутній діагноз - викривлення носової перегородки, хронічний гіпертрофічний риніт, аденоїдні вегетації 3 ст., гіперкінетичний розлад з порушенням активності та уваги на тлі педагогічної занедбаності, виписана 08.08.2017р. Як вбачається з письмових пояснень, наданих суду Центром соціально-психологічної реабілітації дітей №1 від 13.10.2017р., малолітня [PERSON], [INFO], була влаштована до центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 08.08.2017 року згідно направлення Служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.08.2017 року та знаходиться в Центрі по теперішній час. Малолітня [PERSON] поступила до Центру у важкому стані з діагнозом: цукровий діабет, 1тип, важка форма, глікемичний контроль з високим ризиком, супутній діагноз: гіперкінетичний розлад з порушенням активності і уваги на фоні педагогічної занедбаності (F90.0), після виписки з Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАДИТ», де вона перебувала з 02.08.2017 року по 08.08.2017 року. [PERSON] визнана інвалідом з дитинства, зі своєю матір'ю [PERSON] переїхали проживати до Києва, але постійне місце проживання у них відсутнє. [PERSON] з дитиною, яка має таке важке захворювання, ночували на приміських вокзалах. Необхідну медичну допомогу дитина своєчасно не отримувала, не отримувала необхідні ін'єкції інсуліну, як наслідок була доставлена до лікарні «ОХМАТДИТ» у вкрай важкому стані. Таке безвідповідальне ставлення матері [PERSON] є загрозливим щодо життя та здоров'я малолітньої [PERSON]. На утримання дитини мати [PERSON] отримує щомісячну виплату, але за ці кошти не утримує її. Наразі [PERSON] знаходиться на повному державному забезпеченні в Центрі, але там не передбачено коштів на лікування [PERSON]. Допомагають благодійні організації (волонтери), а допомогу від матері, за весь період перебування [PERSON] у Центрі, малолітня [PERSON] не отримувала. [PERSON], [PERSON], ухиляється від виконання своїх обов'язків та не здійснює жодних дій щодо повернення свої доньки в родину. За час перебування [PERSON] у закладі мати відвідувала її 4 рази: 10 серпня 2017 року, 31 серпня 2017 року, 05 вересня 2017 року, 19 вересня 2017 року, але до рекомендацій педагогічного та медичного персоналу Центру не дослухається. Будь-яких інших дій, спрямованих на допомогу, догляд, турботу, тощо по відношенню до дитини за цей час не проявляла. Місце перебування [PERSON] на даний час невідоме. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини (ч.3 ст.170 СК України). Відповідно до пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно з приписами пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради надав суду висновок № 01-5516/47 від 06.09.2017р. про доцільність відібрання дитини [PERSON], [INFO], від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, оскільки остання своєю поведінкою наражає життя дитини не небезпеку, не забезпечує її належним лікування, не може сприяти належному формуванню її особистості та характеру, дати їй належну освіту та розвиток, не усвідомлює своєї відповідальності за дитину. Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, в тому числі підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами. Згідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна зростати, окрім іншого, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що відповідачка своєю поведінкою наражає життя дитини не небезпеку, не забезпечує її належним лікування, не може сприяти належному формуванню її особистості та характеру, дати їй належну освіту та розвиток, не усвідомлює своєї відповідальності за дитину, тому позовні вимоги про відібрання дитини від матері та передачу органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради для подальшого влаштування є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Разом із тим, якщо відповідачка змінить своє відношення до виховання та належного забезпечення своєї малолітньої дитини і відпадуть причини, які перешкоджали перебуванню з нею дитини та створить у сім'ї атмосферу любові і моральної та матеріальної забезпеченості, остання не позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою до суду і суд може постановити рішення про повернення їй дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини справи суд вважає необхідним прийняти рішення про стягнення з відповідачки аліментів на дитину та перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, зобов'язавши Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved