Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» про стягнення заборгованості за договорами банківських вкладів в сумі 50075.55 грн., стягнення упущеної вигоди в сумі 165319.26 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 250000 грн. Ухвалою суду від 29.04.2017р. до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Уповноважену особу [PERSON] гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, однак ПАТ «ВіЕйБіБанк» та [PERSON] гарантування вкладників фізичних осіб подали до суду письмове заперечення на позов, просили в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, на підставі наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» було укладено 4 договори банківського вкладу (депозиту), на суми вкладів 18120грн., 24000грн., 6730 доларів США, 7000 доларів США (а.с.5-12). Позивачем на підставі чотирьох договорів було виплачено 18.09.2015р. граничну суму 200000грн., в звязку з запровадженням з 20.03.2015р. процедури ліквідації банку. Залишок невиплачених коштів, як зазначає позивач у позові та поясненнях, становить 50075.55 грн., а тому є простроченими зобовязаннями відповідача. Такі доводи позивача суд відхиляє виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом помякшують або скасовують відповідальність. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Отже, за змістом наведених норм права зобовязання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Разом з тим, 19.03.2015р. постановою Правління НБУ №188 ПАТ «ВіЕйБіБанк» відкликано банківську ліцензію та виконавчою дирекцією [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення 20.03.2015р. про початок процедури ліквідації банку (а.с.30), при цьому попередньо з 21.11.2014р. було рішення про запровадження тимчасової адміністрації по 20.03.2015 року. Отже, для кредиторів та банку настали правовідносини, які регулюються спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є пріоритетним відносно інших законів у цих правовідносинах. Цим Законом (ст..1) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб (далі - [PERSON]), порядок виплати [PERSON] відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між [PERSON], банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції [PERSON] щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у звязку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами [PERSON] та Національного банку України. Судом встановлено, що зазначено вище що позивач є вкладником в банку. Після запровадження ліквідації, йому 18.09.2015р. було повернено вклад та нараховані відсотки по договорах через банк-агент, що підтверджується заявою на виплату переказу та не заперечується сторонами в сумі 200000грн. (а.с.13). Так, За вимогами ст.26 цього ж закону [PERSON] гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. [PERSON] відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів [PERSON] в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", [PERSON] гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті здійснюється в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день початку ліквідації банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність". [PERSON] завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи. Як слідує з норм ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа [PERSON] складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів [PERSON] відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів [PERSON] станом на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку. Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку). Уповноважена особа [PERSON] протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів [PERSON], із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню [PERSON] відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону. Виконавча дирекція [PERSON] затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою [PERSON] переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів [PERSON]. [PERSON] не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті [PERSON]. [PERSON] також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий курєр" або "Голос України". Разом з тим, за ст.45 даного закону [PERSON] не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. [PERSON] здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий курєр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити [PERSON] про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої [PERSON] суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи [PERSON], якій делеговано [PERSON] повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі [PERSON]. Повноваження [PERSON] під час здійснення ліквідації банку визначені ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в т.ч. [PERSON] складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. А за ст.49 [PERSON] припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої [PERSON] суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону [PERSON] здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні [PERSON], та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами [PERSON]. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією [PERSON]. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів [PERSON] сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті [PERSON], неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Отже, підсумовуючи чинне законодавство, що регулює порядок включення осіб до акцептованих вимог кредиторів, слід прийти до висновку, що спершу Уповноважена особа [PERSON] (відповідач у справі) складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами станом на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку, в подальшому [PERSON] затверджує реєстр відшкодувань вкладникам та здійснює відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку, в подальшому після опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку [PERSON] або Уповноважена ним особа приймає заявлені кредиторами вимоги до банку в т.ч. наявних за межами гарантованої [PERSON] суми відшкодування за вкладами, після чого [PERSON] складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього). А тому, враховуючи те, що вкладнику було повернуто граничну суму відшкодування, а подальші залишки коштів перед кредитором, у разі внесення його до акцептованого реєстру кредиторів, виплачується в порядку черговості. На запитання суду чи внесено позивача до відповідної черги кредиторів, він зазначив що йому такі дані не відомо, проте невнесення до відповідної черги не є предметом спору даної цивільної справи. Щодо вимоги позову про стягнення курсової різниці валютних вкладів, то слід зазначити те, що вищезгаданим законом також врегульоване питання виплати коштів в еквіваленті до гривні, а саме відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті здійснюється в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день початку ліквідації банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність". При цьому, згідно ст..36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки, інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань перед кредиторами, у т.ч. не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. А тому, вимоги позову в цій частині є також безпідставними. Щодо вимоги позову про стягнення моральної шкоди 250000грн., то дана вимога також не підлягає задоволенню. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з неправомірними діями щодо неї. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Приймаючи рішення про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує вимоги ст.23 ЦК України, зокрема те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Однак, позивачем не надано докази та не наведені належні обґрунтування завдання йому шкоди діями відповідача, який виконав свої зобовязання в межах граничної суми та здійснив виплату даної суми у порядку встановленому чинним законодавством. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення в цілому. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вищевказаного, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Законом України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: dismissed