Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" звернулась до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Левко Л.Р. та начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Павлюк Н.В. Свої вимоги мотивує тим, що у Галицький ВДВС ЛМУЮ було пред'явлено до виконання виконавчий лист, виданий 10 жовтня 2012 року Оболонським районним судом м. Києва по цивільній справі № 2-1515/12 про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська інноваційна страхова компанія "Інвестсервіс" на користь Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" 24 990,00 грн. виплаченого страхового відшкодування. Виконавче провадження № 43436780 входило до зведеного виконавчого провадження № 43436780, боржником за яким є ПАТ Українська інноваційна страхова компанія "Інвестсервіс". 30 грудня 2015 року ПрАТ"УАСК АСКА" отримало 3439,65 грн. у погашення заборгованості за ВП № 43436780. Державним виконавцем Левко Л.Р. 29.02.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві за п.8 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження». Оскільки ПрАТ "УАСК АСКА" не погодилось з вищевказаною постановою, 21.03.2016 було направлено начальнику Галицького ВДВС ЛМУЮ скаргу на постанову державного виконавця Левко Л.Р. від 29.02.2016. 11.04.2016 ПрАТ "УАСК АСКА" було отримано від Галицького ВДВС ЛМУЮ постанову від 31.03.2016 про відмову у відкритті виконавчого провадження № 50678303 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1515/12, виданого 10.10.2012 Оболонським районним судом м. Києва. Вважає такі дії головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Левко Л.Р. та начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Павлюк Н.В. незаконними, просить визнати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві за № ВП 43436780 від 29.02.2016 та постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за № ВП 50678303 від 31.03.2016 неправомірними та скасувати їх; зобов»язати головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Левко Л.Р. та начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Павлюк Н.В. закінчити виконавче провадження № 43436780. Представник скаржника в судове засідання не прибув, подав суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, вимоги скарги підтримує у повному обсязі. Головний державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Левко Л.Р. та начальник Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Павлюк Н.В. в судове засідання не з»явились, з невідомих для суду причин, хоча про розгляд справи належним чином були повідомлені, що підтверджується відповідною розпискою ( а.с.126,127). Крім того, жодних доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання не надано. Представник боржника ПАТ Українська інноваційна страхова компанія "Інвестсервіс" у судове засідання не з»явився, з невідомих для суду причин, належним чином повідомлявся про дату та час розгляду скарги, що підтверджується розпискою (а.с.129). Відповідно до ч.1 ст.386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процессу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали скарги та матеріали цивільної справи № 2-1515/2012, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2012 року у цивільній справі 2-1515/2012 задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська інноваційна страхова компанія "Інвестсервіс" на користь позивача 24990,00 грн. виплаченого страхового відшкодування. На виконання вищевказаного рішення суду Оболонським районним судом м. Києва 10 жовтня 2012 року видано виконавчий лист, який було пред»явлено стягувачем до Галицького ВДВС ЛМУЮ для примусового виконання (ВП № 43436780). Виконавче провадження № 43436780входило до зведеного виконавчого провадження № 43436780, боржником за яким є ПАТ Українська інноваційна страхова компанія " Інвестсервіс". 30 грудня 2015 року ПрАТ "УАСК АСКА" отримало 3439,65 грн. у погашення заборгованості за ВП № 43436780. Постановою державного виконавця від 29 лютого 2016 року виконавчий документ на підставі п.8 ч.1 ст.47 Закону України «"Про виконавче провадження" повернуто стягувачеві, з причин того, що коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно. 21 березня 2016 року ПрАТ "УАСК АСКА" було направлено начальнику Галицького ВДВС ЛМУЮ скаргу за вих..№ 149-17/1з на постанову державного виконавця Левко Л.Р. від 29.02.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві. 11 квітня 2016 року ПрАТ "УАСК АСКА" було отримано від Галицького ВДВС ЛМУЮ постанову від 31 березня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (ВП № 50678303) з примусового виконання виконавчого листа № 2-1515/717/2012, виданого 10 жовтня 2012 року Оболонським районним судом м. Києва, до якої було додано оригінал виконавчого листа. З постанови державного виконавця Левко Л.Р. від 29 лютого 2016 року по ВП № 43436780 вбачається, що інше ліквідне майно у боржника на території, підвідомчій Галицькому ВДВС ЛМУЮ, відсутнє. Таку ж інформацію вказано і у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження від 31 березня 2016 року. Визначаючись щодо правомірності винесених постанов суд виходить з того, що відповідно до частини п»ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов»язковими до виконання на всій території України. Згідно з частиною 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року. Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з частиною 1 статті 6 цього закону державний виконавець зобов»язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Статтею 20 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено місце виконання рішення за виконавчими провадженнями. Зокрема ч.6 вказаної статті встановлено, що у разі якщо у процесі виконавчого провадження з»ясувалось, що майна боржника на яке можливо звернути стягнення, недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, але майно боржника виявлено на території іншого органу державної виконавчої служби, державний виконавець звертає стягнення на таке майно в порядку, передбаченому цим Законом, за погодженням з начальником відділу державної виконавчої служби, якому він підпорядкований, та за умови, що стягувач авансує витрати на організацію та проведення виконавчих дій. Про вчинення виконавчих дій на території іншого органу державної виконавчої служби державний виконавець повідомляє начальникові такого органу. Також ч.6 ст.20 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі якщо стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій на території іншого органу державної виконавчої служби державний виконавець звертає стягнення на наявне майно боржника і після розподілу стягнутих коштів, якщо їх обсяг недостатній для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, надсилає виконавчий документ до органу державної виконавчої служби за місцезнаходженням іншого майна боржника. Доказів проведення державним виконавцем всіх необхідних дій, передбачених чинним законодавством, щодо виконання судового рішення суду не надано, не підтверджено жодними доказами, що у боржника дійсно відсутнє будь-яке майно, на яке згідно з законом може бути звернене стягнення, а отже суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови винесені безпідставно та передчасно, а тому їх слід визнати незаконними. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог скаржника в частині визнання оскаржуваних постанов незаконними. Що стосується вимог заявника про зобов»язання державного виконавця та начальника Галицького ВДВС ЛМУЮ вжити заходів щодо закінчення виконавчого провадження та направлення за належністю до відділу державної виконавчої служби за місцем знаходження майна боржника, то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Предметом оскарження в даній справі є постанова державного виконавця про повернення виконавчого листа від 29 лютого 2016 року та постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 31 березня 2016 року, про незаконність яких зазначено вище. Відновлення прав стягувача забезпечено визнанням цих постанов незаконними. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.51 Закону України "Про виконавче провадження" у разі, якщо постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду; про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України в постанові № 6 від 07.02.2014 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", суд не має права зобов»язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватись лише державним виконавцем. Одночасно, суд вважає, що не підлягають задоволенню і вимоги заявника, щодо визнання незаконними дій начальника Галицького ВДВС ЛМУЮ Павлюк Н.В., щодо забезпечення виконання судового рішення, при цьому суд виходить з того, що виконання судового рішення було покладено на державного виконавця Левко Л.Р., та в даному випадку, заявник фактично оскаржує дії державного виконавця Левко Л.Р. В чому ж полягають незаконні дії начальника Галицького ВДВС ЛМУЮ в даному виконавчому провадженні заявником не зазначено та не доведено.

Outcome: dismissed