Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

В березні 2020 року представник позивача адвокат Карнаух Т.В. звернулась до суду з позовом про відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні ним трудових обов`язків з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ЦГЗК) - 188 920,00 гривень В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 18 років 6 місяців, з них: 01.02.1989 р. - 21.09.1989 p., 01.03.1992 p. - 01.11.1996 p., 12.03.1997 p. - 21.06.2010 майстром гірничим, начальником дільниці, заступником начальника дільниці, головним інженером ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». У квітні 2010 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол промислової медицини йому було встановлене професійне захворювання: 1.Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії). Легенева недостатність другого ступеня; 2.Нейросенсорна приглуховатість 1 ст. (з легким зниженням слуху). По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання № 7 від 06.05.2010 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Висновком МСЕК від 16.06.2010р. йому встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності первинно з переоглядом в 2011 році. При повторних переоглядах в 2011 та 2012, позивачу залишено 40% втрати працездатності на 3 група інвалідності. Довідкою МСЕК від 20.06.2014 року позивачу встановлено 35% втрати професійної працездатності на 3 групи інвалідності безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода. Внаслідок отримання професійних захворювань позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, не може, навіть, допомогти по господарству своїй родині, бо відчуває постійну задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з утрудненим відходженням слизового, в`язового харкотиння іноді сухий, приступодібний), біль у грудях та між лопатковий ділянці, загальну слабкість, підвищену втому, головний біль, запаромочення. Ці хвороби змінили його життя назавжди. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.03.2020 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 30.04.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ПАТ «ЦГЗК». У відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, на думку відповідача, факт спричинення моральної шкоди є недоведеним. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має 34 роки 9 місяців загального стажу, з них - 21 рік 8 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів. Відповідно до трудової книжки позивач [PERSON] працював на підприємстві ПрАТ «ЦГЗК» в період часу 01.02.1989 р. - 21.09.1989 p.- гірничим майстром кар`єру 1-2; з 01.03.1992 р. по 08.04.1996 р. -гірничим майстром дільниці №1 кар`єру 1-2, з 08.04.1996 р. по 01.11.1996 р. -гірничим майстром дільниці ВШТ ЦПТ №2 кар`єру 1-2, з 13.03.1997 p. По 21.09.2004 р. - начальником дільниці ВШТ ЦПТ №2 кар`єру 1-2, з 21.09.2004 р. по 28.03.2005 р. - головним інженером загально цехового персоналу Глеюватського кар`єру, з 01.02.2008 р. по 23.03.2009 -заступником начальника дільниці (у кар`єрі) дільниці ВШТ ЦПТ №2 Глеюватського кар`єру, з 23.03.2009 р. по 21.06.2010 р. майстром гірничим (у кар`єрі) дільниці ВШТ ЦПТ №2 Глеюватського кар`єру. Звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію 21.06.2010 року. Згідно рішення лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 16.04.2010 р., [PERSON] встановлені професійні захворювання: -Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії та нейросенсорна приглуховатість 1 ст. (з легким зниженням слуху). За виявленими професійними захворюваннями ПрАТ «ЦГЗК» складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №7 від 06 травня 2010 року. Відповідно до акту, робота позивача на підприємстві в умовах виробничого середовища майстра гірничого (у кар`єрі) на дільниці внутрішахтного транспортноциклічно-поточної технології №2 відносилась до ІІІ-го класу 3-го ступеня шкідливості. Причиною професійного захворювання: праця на протязі 21 року 8 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, концентрації якої перевищував ГДК, та 21 року 2 місяців в умовах шуму, рівні якого перевищували ГДР: пил з вмістом вільного SiO2 від 10 до 70% в концентраціях 7,0 до 14,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 ; пил з вмістом вільного SiO2 від 2 до 10% в концентрації від 136 до 200 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3 ; шум еквівалентний рівень 85-95 дБА при ГДР 80 дБА. Висновком МСЕК серія 02ААА №002666 від 16.06.2010р., позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40% (ХОЗЛ) та встановлена 3 група інвалідності з 06 квітня 2010 року, дата переогляду 01.06.2011 р.. Згідно рекомендації МСЕК у позивача є потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санітарно - курортне лікування. Відповідно до висновку МСЕК серія АБ №0005925 від 20.06.2014 [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 35% (30% ХОЗЛ, 5% тугов.) та третя група інвалідності безстроково. Законом України "Про охорону праці", на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, наявних у справі, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування. Позивач не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через що відчуває фізичний і психологічний дискомфорт, перебуває в знервованому стані. Покращення в стані здоров`я не відбувається, захворювання прогресує, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання, та принижує його самооцінку. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через перманентні болі позивача знаходить підтвердження в медичних документах, з яких вбачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення-рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008р., абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 2371 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно зі статтею 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частина 4 статті 153 КЗпП України наголошує: власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1 та 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих позивачем доказах, встановлений факт завдання йому моральної шкоди підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 2371КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 2371 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Згідно положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімального прожиткового мінімуму - становить 2102,00 грн. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, яка переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі тридцять двадцять п`ять мінімальних заробітних плат і складає суму 50 300,00 гривень, що буде виваженою та розумною компенсацією заподіяної моральної шкоди, в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Вирішуючи питання, щодо розгляду заявленої вимоги щодо стягнення з відповідача ПАТ «ЦГЗК» на користь [PERSON] витрат по справі за надання правової допомоги в суді у розмірі 3 900 гривень, суд керується положеннями чинного ЦПК України. Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В обґрунтування заявлених вимог до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги №15/20 від 26.02.2020, який було укладено між [PERSON] та адвокатом Карнаух Т.В. зі змісту якого убачається вартість фактично отриманих та сплачених послуг по складанню позовної заяви вартістю 3 900 грн. Також надано прибутковий касовий ордер №15 від 26.02.2020 про сплату послуг на правничу допомогу згідно вище зазначеного договору та акт приймання - передачі за договором, підписаний сторонами правовідносин. Суд вважає, що вимога в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 3 900 грн. належним чином доведена позивачем матеріалами справи, і тому підлягає задоволенню. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Пунктом 6 статті 141 Цивільного-процесуального Кодексу України передбачено, що у разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial