Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Дочірнього підприємства "Твоя Кімната-Дніпропетровськ" в особі керівника Остащенко Юрія Олександровича, "Товариства з обмеженою відповідальністю "АВВ-ГРУП" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд визнати звільнення [PERSON] з роботи із посади дизайнера, на якій Позивач працювала у Відповідача-1, ДП «Твоя Кімната-Дніпропетровськ» - незаконним; стягнути із ДП «Твоя Кімната-Дніпропетровськ» на користь [PERSON], середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 27 000,00 гривень; стягнути із ДП «Твоя Кімната-Дніпропетровськ» та ТОВ «АВВ- Груп» моральну шкоду у розмірі 100 000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04 березня 2008 року вона була прийнятою на роботу до ДП «Твоя Кімната-Дніпропетровськ», що є дочірнім підприємством Товариства з обмеженою відповідальністю «АВВ-ГРУП» на посаду дизайнера, відповідно до наказу № 8-К від 03 березня 2008року. Посадовий оклад дизайнера становив 1500 гривень. З 04 березня 2010 року по 11 січня 2013 року, у відповідності до наказу № 8-к від 01 березня 2010 року, виданого за підписом керівника підприємства ДП "Твоя Кімната-Дніпропетровськ" позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною. [INFO] року у позивача народилася дитина. Восени 2011 року директор відповідача-1 Остащенко Юрій Олександрович, передав позивачу її трудову книжку мотивуючи тим, що він уже не керівник і не може нічого вдіяти. При цьому, в переданій трудовій книжці відсутній запис про звільнення позивача. 11 січня 2013 року у позивача закінчилась відпустка по догляду за дитиною до 3-х років, а так як у моїй трудовій книжці немає офіційного запису про звільнення вона не можу отримати допомогу на дитину та не може працевлаштуватися на іншу роботу. Обґрунтовуючи стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач посилається на те, що її посадовий оклад на день звільнення становив 1500 гривень. Обґрунтовуючи моральну шкоду позивач вказує, що внаслідок незаконного звільнення та відсутності запису в трудовій книжці вона не може влаштуватися на іншу роботу. Позивач в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Копією трудової книжки, виданої на ім'я позивача, підтверджується, що [PERSON] 29 січня 1975 року була прийнята на посаду дизайнера Дочірнього підприємства "Твоя Кімната-Дніпропетровськ" на підставі наказу №8-к від 03 березня 2008 року, вказаний запис є останнім (а.с. 6). На підставі наказу директора Дочірнього підприємства "Твоя Кімната-Дніпропетровськ" Ю.А. Остащенко №8-к від 01 березня 2010 року позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до 3х років з 04 березня 2010 року по 11 січня 2013 року. [PERSON] вийшла з відпустки на своє робоче місце, однак підприємство, на якому вона рахувалася, як дизайнер, за зазначеною адресою було відсутнє. Позивачем отримано трудову книжку без жодного запису про її звільнення чи переведення. По факту видачі трудової книжки позивачу з метою проведення перевірки заявки позивача Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності направлено запит з метою заходів прокурорського реагування на адресу Прокурора Дарницького району м. Києва. Згідно повідомлення Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 22 травня 2014 року №41/00-Д-5826 за заява позивача про факт грубого порушення вимог законодавства про працю проведено ретельну перевірку. У відповідності до відповіді Прокурора Жовтневого району м. Дніпропетровська, заяву щодо грубого порушення законодавства про працю направлено за належністю до Територіальної державної інспекції праці. У відповідності до відповіді Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області, позивачу запропоновано звернутися до правоохоронних органів в зв`язку з неможливістю проведення перевірки через незнаходження підприємства за юридичною адресою. У відповідності зі ст.29 КЗпП до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. Позивач об'єктивно була позбавлена можливості приступити до роботи не зі своєї вини, оскільки умови роботи їй не були забезпечені, як не був позивач і звільнений у встановленому законом порядку, оскільки, нею в порушення вимог ст.36 КЗпП та інструкції №58 «Про порядок ведення трудових книжок» була отримана трудова книжка без запису про причини та формулювання звільнення. Відомостей про те, що ДП "Твоя Кімната-Дніпропетровськ" ліквідоване суду не надано. Крім того, копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, підтверджується той факт, що ДП "Твоя Кімната-Дніпропетровськ" не знято з реєстрації. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строк, визначений ст.116 цього кодексу. Згідно з ч.4 ст.235 КЗпП, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а тому, проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, суд приходить до висновку про те, що в цій частині позов підлягає задоволенню. Статтею 24 Закону України «Про відпустки» та ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. У відповідності до ч.4 ст. 95 КЗпП України, мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому виходячи, із положень ст. 57 ЦПК України фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виплата середньомісячного заробітку, гарантована положеннями ст. 117, 235 КЗпП України у зв'язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, вимушеним прогулом, пов'язаним з несвоєчасною видачею трудової книжки за своєю правовою природою мають компенсаційний характер та покликані компенсувати працівникові втрачений заробіток. Тому незалежно від того, чи роботодавцем допущено порушення однієї із норм трудового законодавства, або ж кілька норм в один і той самий період часу, закон надає працівнику право вимагати компенсації втраченого заробітку за відповідний період, а не компенсації за кожне із допущених порушень норм трудового законодавства. Відповідно до роз'яснень, даних у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Судом не встановлено, що позивач за вказаний період отримувала будь-які інші доходи. Позивачем на підтвердження своєї заробітної плати надано довідку Міністерства доходів і зборів України від 17 грудня 2013 року №7990/10/04-08-18-11, згідно якої позивачу за 3й квартал 2009 року отримав заробітну плату в розмірі 4462,02 гривень, внаслідок чого суд погоджується з позовними вимогами частково в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 26772,12 гривень. Розглядаючи питання про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, то згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а зокрема, стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Суд приходить до переконання, що діями відповідача позивачу спричинена моральна шкода яка полягає в тому, що позивач зазнав душевних страждань у зв'язку із порушенням його права на працю. В той же час, враховуючи принцип розумності та справедливості, враховуючи обставини справи, розмір спричиненої матеріальної шкоди, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем явно завищені, в зв'язку з чим, підлягають частковому задоволенню, на суму 1000 гривень. При цьому моральна шкода підлягає стягненню саме з відповідача-1, оскільки саме його діями порушено трудові права позивача. Доказів того, що відповідачем-2 також спричинена моральна шкода позивачу суду не надано. Разом з тим не підтверджено матеріалами справи та не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо визнання звільнення [PERSON] з роботи із посади дизайнера, на якій остання працювала у ДП «Твоя Кімната-Дніпропетровськ» незаконним, оскільки матеріалами справи не підтверджено належним чином факт звільнення позивача з займаної посади, як такого, яким є зокрема, наказ про звільнення, запис в трудовій книжці, тощо. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 277,72 гривень.

Outcome: partial