Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

в червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Центр Фінансових рішень" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 729497010 від 12 березня 2014 року. 14 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Центр Фінансових рішень" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 729497010 від 12 березня 2014 року. Відповідно до Реєстру Боржників - Додатку № 1 до Договору факторингу № 20170714 від 14.07.2017 року Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача по кредитному договору № 729497010 від 12 березня 2014 року в сумі 74235,90 грн., з яких: 23747,87 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 10313,55 грн. - заборгованість за відсотками; 27169,48 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 13005,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.07.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.10.2018 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. 16.04.2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 12.10.2018 року. Ухвалою суду від 28.05.2020 року заочне рішення від 12.10.2018 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до суду не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідача, позовні вимоги не визнає з підстав викладених у своїх поясненнях, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Центр Фінансових рішень" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 729497010 від 12 березня 2014 року, що підтверджується копією договору, що долучена до матеріалів справи. 14 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Центр Фінансових рішень" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 729497010 від 12 березня 2014 року. Таким чином, Банк відступив позивачу право вимоги до [PERSON] коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить Банку на підставі Кредитного договору № 729497010 від 12 березня 2014 року, а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до Реєстру Боржників - Додатку № 1 до Договору факторингу № 20170714 від 14.07.2017 року Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача по кредитному договору № 729497010 від 12 березня 2014 року в сумі 74235,90 грн., з яких: 23747,87 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 10313,55 грн. - заборгованість за відсотками; 27169,48 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 13005,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Центр Фінансових рішень" 21 липня 2017 року відправлено лист-повідомлення № 001830987 відповідачу про відступлення права грошової вимоги по кредитному договору на користь ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів". На виконання умов Договору факторингу № 20170714 від 14.07.2017 року, згідно вимог ст.\~512-514,516 Цивільного кодексу України, ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" 21.07.2017 року вих. № 001830987-1 було відправлено лист-повідомлення відповідачу про порядок погашення заборгованості по кредитному договору №\~\~729497010від 12 березня 2014 року у розмірі 74235,90 грн.. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). За змістом\~Глави 73 ЦК України, ч. 1\~статті 1077 ЦК України\~клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст.1079 ЦК України). Відповідно до ч.1 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідач [PERSON] у зазначені у повідомленнях строки заборгованість не погасив, а також взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав у терміни, передбачені графіком платежів; кредит, щомісячні проценти за його користування (плату за обслуговування кредиту) не сплатила у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та ст.ст. 525-526, 530, 1054 ЦК України. Згідно з розрахунками заборгованості за кредитним договором №\~\~729497010 від 12 березня 2014 року, відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 14.07.2017 року у розмірі 74235,90 грн., з яких: 23747,87 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 10313,55 грн. - заборгованість за відсотками; 27169,48 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 13005,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч.1 статті 634 ЦК України передбачено, що\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості: за кредитним договором № 729497010 від 12 березня 2014 року, в сумі 34061,42 грн., що складається з 23747,87 грн. - сума основного боргу, 10313,55 грн. сума заборгованості за відсотками. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за щомісячними процентами (плати за управління кредитом) суд зазначає наступне. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суд дійшов висновку про те, що управління кредитом є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення плати, та вважає, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячних процентів, тобто платежів за управління кредитом, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачу. При цьому, позивач нараховував плату за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним. Такі правові позиції викладені в постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та у постанові Верховного Суду у справі № 695/3474/17, які обов`язкові для всіх судів. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми 27169,48 грн. заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості за пенею у розмірі 13005,00 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи, що розмір пені за двома кредитними договорами був розрахований позивачем, про що зазначено в розрахунку заборгованості, станом на 21 березня 2016 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом 08 червня 2018 року, і відповідачем була заявлена вимога про застосування строку позовної давності, то відповідно до частини другої статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), застосовується позовна давність в один рік. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості за пенею за обома кредитними договорами, слід відмовити. Що стосується застосування строків позовної давності, висловленої представником відповідача у своїй заяві, щодо позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості та щомісячних платежів, суд виходить з наступного. В\~силу положень статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, відповідно до\~статті 257 ЦК України, встановлена тривалістю у три роки. Згідно із частиною четвертою\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях\~252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 08 червня 2018 року. З кредитного договору № 729497010 від 12 березня 2014 року вбачається, що кредит надається строком на 36 місяців, тобто на три роки. З графіків платежів, зазначеному у кредитних договорах, визначені граничні дати щомісячних платежів за кредитним договором № 729497010 від 12 березня 2014 року за період з 12.03.2014 по 23.05.2016. З довідок графіку руху коштів по кредиту та розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач здійснював оплату заборгованості по кредиту періодичними платежами, останній платіж був здійснений відповідачем в липні 2014 року на суму 1529,43 грн.. Наведені вище обставини свідчать про те, що дія кредитного договору № 729497010 від 12 березня 2014 року була визначена строком на три роки з 12.03.2014 по 12.03.2017 року, окрім того, умовою кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, а саме обов`язок боржника повернути весь борг частинами, встановленими у графіку платежів, тобто умовами договорів встановлена самостійна відповідальність позичальника за невиконання цього обов`язку, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем строк позовної давності не пропущений, оскільки строк позовної давності у цій справі слід відраховувати з моменту закінчення строку дії кредитного договору (виконання зобов`язання), а не з моменту порушення боржником обов`язку сплати чергового платежу, що визначений у договорі. Оскільки, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права 08 червня 2018 року, а встановлений договором кінцевий строк виконання зобов`язань визначений 12 березня 2017 року, то встановлений законом трирічний строк позовної давності не був пропущений. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 729497010 від 12 березня 2014 року у розмірі 34061,42 грн., що складається з 23747,87 грн. - сума основного боргу, 10313,55 грн. сума заборгованості за відсотками. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 808,45 грн. з\~урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково.

Outcome: partial