Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просить про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за кредитним договором в розмірі 13703,75 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 гривень. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 27.10.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 11800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 27.09.2017 року має заборгованість у розмірі 13703,75 гривень, яка складається з наступного: 287,83 гривень - тіло кредиту; 7872,12 гривень нараховано відсотків за користування кредитом; 4415,05 грн. - нараховано пені; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 628,75 - штраф (процентна складова). 19.01.2018 року представником відповідача [PERSON] подано до суду відзив на позов, в якому остання просила частково задовольнити позов ПАТ КБ "Приватбанк", стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 27.10.2010 року в сумі 781,35 грн., з яких заборгованість за тілом - 287,83 грн., заборгованість за відсотками - 222,65 грн.; пеню за період з 01.02.2017 року по 27.09.2017 року у розмірі 270,87 грн. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" відмовити. На обгрунтування своїх заперечень посилалась на відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг при отриманні кредиту, необгрунтованість розрахунку боргу за період з 01.06.2015 року по 27.09.2017 року, не погоджується з розміром нарахованих відсотків і вказала свій власний розрахунок відсотків, вважає безпідставним нарахування процентів на проценти, пеню визнає з 01.02.2017 року коли відповідач вийшла на постійну прострочку, заперечує проти стягнення штрафів разом з пенею. 20.02.2019 року представником позивача Демченко А.М. подано відповідь на відзив, в якій вона зазначила про неможливість застосування розрахунку боргу виконаного самостійно відповідачем, оскільки він не є належним доказом у справі за відсутності у відповідача спеціальних знань для здійснення розрахунку. Посилалась на підтвердження суми заявленої позивачем до стягнення заборгованості доданими до позову: анкетою-заявою відповідача від 27.10.2010 року, довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" та Умовами і Правилами надання банківських послуг з Тарифами банку, що були загальнодоступною для відповідача інформацією, яка розміщалась у відділеннях банку та на офіційному вебсайті банку. Збільшення процентної ставки вважає правомірною про що було відомо відповідачу протягом строку користування кредиту. Додатково додала до відповіді на відзив виписку по банківському рахунку відповідача, який підтверджує рух коштів і нарахування заборгованості. Вважає стягнення пені і штрафів різним видом відповідальності, а тому такими, що можуть одночасно застосовуватись. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 16 травня 2019 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Багбая Є.Д. цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до свого провадження, у зв`язку із тривалою відпусткою судді Ковальової А.Б. по вагітності та пологам. 27.06.2019 року представником АТ КБ "Приватбанк" Савіхіною А.М. подано уточнену позовну заяву, в якій вона просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 27.10.2010 року, яка утворилась станом на 23.05.2019 року в розмірі 57538,49 грн., з яких: 9259,95 грн. - заборгованість за прострочення тіла кредиту; 43062, 42 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2000 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на сумі від 100 грн.; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 2716,12 грн. - штраф (процентна складова). 22.07.2019 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому вона просила частково задовольнити позов. Стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.10.2010 р. у розмірі 575,66 гри., яка складається з наступного: - заборгованість за тілом кредиту у розмірі 287,83 грн.; заборгованість за пенею за період з червня місяця 2018 р. по травень місяць 2019 р. у розмірі 2319,22 грн., застосувавши спеціальну позовну давність та зменшивши її розмір на підставі ст.551 ЦК України до 287,83 грн. В іншій частині позовних вимог ПриватБанку відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України розподілити сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На обгрунтування своїх заперечень проти позову, зазначила, що останній раз відповідач використала кредитні кошти ПриватБанку 11.09.2016 р. у розмірі 95,00 грн., після чого кредитною карткою не користувалася, що підтверджується розрахунками заборгованості, в яких в 3-й колонці зазначені витрати клієнтом кредитних коштів. Вважає, що позивач незаконно, в порушення умов кредитного договору та вимог цивільного законодавства України, з моменту пред`явлення початкового позову до подання уточненої позовної заяви збільшив позовну вимогу щодо заборгованості за тілом кредиту на 8972,12 грн. (9259,95 - 287,83 = 8972,12 грн.). Вказує, що додані позивачем до позову розрахунок-1 і розрахунок-2 містять протиріччя в складових частинах заборгованості, ними неможливо встановити, який саме є розмір заборгованості за тілом кредиту і пенею станом на 23.05.2019р. Не погоджується з позовними вимогами про стягнення заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 43062.42 грн. та заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. у розмірі 2000,00 грн., і вважає, що позивач нарахував пеню в перебільшених розмірах, з порушенням умов кредитного договору і норм цивільного законодавства України. Вважає, що позивач при поданні уточненої позовної заяви до суду порушив строки позовної давності стосовно стягнення пені. У зв`язку з тим, що розмір заборгованості за пенею в межах строку позовної давності в 8 разів перевищує збитки ПриватБанку, вважає за доцільне зменшити розмір пені до розміру заборгованості за тілом кредиту, тобто до 287,83 грн. Заперечує проти стягнення штрафів: фіксованої частини в розмірі 500.00 грн. та процентної складової у розмірі 2716,12 грн. на загальну суму 5216.12 грн. 06.08.2019 року від представника позивача Гаренко Н.В. надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила загальний порядок видачі споживчів кредитів та порядок і правомірність розрахунку складових заборгованості відповідача заявленої позивачем до стягнення, не визнає обгрунтованим відзив відповідача, просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" - Таран І.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила обставини зазначені в позові та у відповідях на відзиви, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Малюк О.П. в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги. Просила стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.10.2010 р. у розмірі 575,66 гри., яка складається з наступного: - заборгованість за тілом кредиту у розмірі 287,83 грн.; заборгованість за пенею за період з червня місяця 2018 р. по травень місяць 2019 р. у розмірі 2319,22 грн., застосувавши спеціальну позовну давність та зменшивши її розмір на підставі ст.551 ЦК України до 287,83 грн. В іншій частині позовних вимог ПриватБанку просила відмовити. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як встановлено судом, у заяві позичальника б/н від 27.10.2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи позовні вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання в сумі 43062,42 грн. (розмір якої розраховано банком з недоведеної збільшеної суми тіла кредиту) та пенею за несвоєчасність сплати боргу в сумі 2000 грн., а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами /а.с. 225/ Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самих розрахунків кредитної заборгованості за договором, посилався на анкету-заяву відповідача від 27.10.2010 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надана банком довідка про умови кредитування та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наданий позивачем Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З цих підстав, суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.10.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої та не повернутої суми кредитних коштів. Таким чином, суд враховуючи часткове визнання представником відповідача [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в сумі 287,83 грн. та боргу за пенею за період з червня місяця 2018 р. по травень місяць 2019 р. у розмірі 2319,22 грн., вважає обгрунтованими позовні вимоги позивача в частині стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за кредитним договором б/н. від 27.10.2010 року у розмірі 287, 83 гривень - заборгованості за простроченим тілом кредиту та 2319,22 гривень - пені за прострочене зобов`язання. Враховуючи, що сума пені в 8 разів перевищує збитки банку, суд відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України вважає за необхідне зменшити її розмір до 2000 гривень. Судові витрати підлягають сятгненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимоги згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial