Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищезазначеним первісним позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 08 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №K2S4GK0000000754, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 816 920,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.07.2018 року. Окрім того в забезпечення виконання зобов'язання за договором №K2S4GK0000000754 між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 08.07.2008 року. На думку позивача, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 28.05.2014 року за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 4 208 054,76 гривень, а тому позивач змушений звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельна ділянка площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою:[ADDRESS]. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що у березні 2013 року набрав чинності вирок у кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON], яким було встановлено, що [PERSON] не отримав кошти в розмірі 816 920,00 гривень від ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №K2S4GK0000000754 від 08.07.2008 року, а тому він просить суд визнати недійсним кредитний договір №K2S4GK0000000754 від 08.07.2008 року, договір іпотеки від 08.07.2008 року та зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» звернутися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про зняття заборони із земельної ділянки. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з'явився, просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги первісного позову підтримує в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, щодо позовних вимог позивача за первісним позовом заперечував в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 08 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №K2S4GK0000000754, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 816 920,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.07.2018 року. Окрім того в забезпечення виконання зобов'язання за договором №K2S4GK0000000754 між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 08.07.2008 року (а.с. 8-9). 08 липня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №K2S4GK0000000754 між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №6211, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою:[ADDRESS]. 02 червня 2014 року [PERSON] надсилалася досудова вимога №30.1.0.0/2-506. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №K2S4GK0000000754 від 08.07.2008 року, за [PERSON] станом на 28.05.2014 року, заборгованість складає 4 208 054,76 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом - 766 853,49 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 946 238,03 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом - 189121,55 гривень, пеня - 2 105 220,02 гривень, штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова) - 200 371,66 гривень. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 червня 2014 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2011 року відносно [PERSON] та [PERSON] скасовано, а кримінальну справу направлено прокурору Святошинського району м. Києва для проведення додаткового розслідування. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та ст.ст. 589, 90 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з ч.1 ст. 591 ЦК України та ст. 39 Закону України "Про іпотеку" задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом іпотеки, в судовому порядку може здійснюватися виключно шляхом реалізації предмета іпотеки через продаж з публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Враховуючи, що позивач за первісним позовом, виконавши умови договору, надав відповідачу [PERSON] кредит, в розмірі передбаченому кредитним договором, тим самим КБ «Приватбанк» виконав взяті на себе зобов'язання, однак відповідач за первісним позовом, отримавши кошти, в порушення договору укладеного з позивачем за первісним позовом виконував його не належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується відповідними розрахунками, суд дійшов висновку задовольнити вимоги позивача за первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» за рахунок майна, що є предметом іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки. Судом враховано, що розмір заборгованості в частині стягнення штрафу (процентної складової) в розмірі 200371,66 гривень не підлягає стягненню, оскільки ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено застосування лише одного з видів процентної ставки, а не два види одночасно. Крім того, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, в розмірі 2 105 220,03 гривень на 766 000,00 гривень, оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. Також, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом відносно надання останньому права отримання витягу з Державного реєстру прав власності, проведення дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, проведення дій щодо оформлення та отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах або організаціях та наданні інших повноважень необхідних для продажу предмету іпотеки оскільки такі вимоги суперечать положенням статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку", оскільки право на укладання від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, на підставі договору іпотеки який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не передбачає надання таких прав, і не потребує отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, що стосується позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом, то суд дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які позивач за зустрічним позовом та його представник посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2011 року відносно [PERSON] та [PERSON], на який посилається позивач, був скасований Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 червня 2014 року та справу направлено прокурору Святошинського району м. Києва для проведення додаткового розслідування, суд не вбачає підстав для визнання недійсним кредитними договір №K2S4GK0000000754 від 08.07.2008 року, договір іпотеки від 08.07.2008 року та зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» звернутися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про зняття заборони із земельної ділянки, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат судового збору розподілені на підставі вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial