Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на те, що він є іпотекодержателем квартири [ADDRESS], та має намір звернути на такий предмет іпотеки стягнення заборгованості позичальника - [PERSON], просив суд звільнити таке майно від обтяжень, накладених відповідно до Постанови Першого Київського ВДВС ОМУЮ від 25.12.2007 року, В-6/ВП №25808334, на користь інших осіб, що не є іпотекодержателями, шляхом скасування такої постанови та звільнення майна з-під арешту. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце вирішення справи повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, на підставі наявних серед матеріалів справи документів, проти винесення заочного рішення не заперечував. Інші учасники справи про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, жодних заяв, клопотань, пояснень або заперечень не надали. Виходячи з зазначених обставин суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Так, дослідивши долучені до матеріалів справи докази та письмові пояснення позивача, що не заперечувались та не були спростовані відповідачами, суд встановив наступні фактичні та правові обставини справи. 17.07.2007 року між ПАТКБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №ODMLGK01420328. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором № ODMLGK01420328 між тими самими сторонами 17.07.2007 року було укладено договір іпотеки. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку банку нерухоме майно: квартиру загальною площею 48,40 кв.м., житловою площею 29,20 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з невиконанням позичальником його обов'язків за кредитним договором, кредитор звернувся до суду з відповідним позовом про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, що був розглянутий Київським районним судом м. Одеси 20.05.2011 року та за його наслідками було постановлено заочне рішення, відповідно до вимог якого суд дійшов висновку про обґрунтованість таких вимог, та звернув стягнення заборгованості відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором (у розмірі 570867,17 грн.) на зазначений предмет іпотеки. Разом з тим 01.07.2011 року постановою про арешт нерухомого майна, В-6/ВП № 25808334 Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ, запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 11343360 від 01.07.2011 року, було накладено арешт на квартиру загальною площею 48,40, житловою площею 29,20 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] та знаходиться в іпотеці ПАТ КБ "ПриватБанк". 18.04.2012 року постановою про арешт нерухомого майна, В-6/ВП № 32132211 Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ, запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 12408942 від 18.04.2012 року, також було накладено арешт на вказану квартиру. Відповідно до наданих позивачем пояснень, зазначені обтяження, перешкоджають Банку у реалізації його прав, як іпотекодержателя вказаного майна та порушують інтереси Банку як Кредитора в частині погашення заборгованості по кредитному договору шляхом продажу іпотечного майна. Таке твердження вбачається обгрунтованим з огляду на положення ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та ст. 572 Цивільного кодексу України, відповідно до яких за рахунок забезпечувального обтяження обтяжувач має право у разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження. Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та з такого, вбачається, що відповідно до наданих суду доказів та пояснень, право позивача на задоволення його вимог за рахунок іпотечного майна - квартири загальною площею 48,40 кв.м., житловою площею 29,20 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано у передбаченому законом порядку раніше за накладення органами Державної виконавчої служби обтяжень на таку квартиру в інтересах інших осіб, а отже - позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, в рівних частинах, по 121,80 грн., з кожного.

Outcome: approved