Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 28.02.2009 року, на спадкове майно - обєкт незавершеного будівництва, розташований на вул. Конюшинна,22 у м. Львові, загальною площею 178,9 кв.м. та на спадкове майно - земельну ділянку кадастровий номер 4610137500:08:001:0369 площею 0,0447 га, що знаходиться в м. Львові, в урочищі "Голоско", на території Садівничо-городнього кооперативу "Мічурінець природоперетворювач" Свої вимоги мотивує тим, що 28.02.2009 року померла його мати, якій на праві власності належали вищевказані обєкти нерухомості. На підставі ст.1261 ЦК України він, як син померлої, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до нотаріуса зі заявою про видачу на підставі ст.1296 ЦК України свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак нотаріус відмовив йому у видачі вказаного правовстановлюючого документу на всю квартиру. В звязку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, пояснивши, що у задоволенні вимоги про визнання права власності за позивачем на обєкт незавершеного будівництва по вул. Конюшинна,22 в м. Львові слід відмовити, оскільки така є необґрунтованою через те, що позивачем не надано суду жодного допустимих та належних доказів, які б свідчили про те, що зазначений обєкт належав на праві власності його матері. Щодо земельної ділянки, то дійсно ухвалою Львівської міської ради від 10.07.2008 року № 2026 [PERSON] була передана земельна ділянка площею 0,0447 га, що знаходиться в м. Львові, в урочищі «Голоско». Проте, державний акт на землю виданий вже після смерті [PERSON], що не передбачено чинним законодавством. У звязку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник Садівничо-городнього кооперативу «Мічурінець-природоперетворювач» позов в частині визнання права власності на земельну ділянку підтримав, пояснивши, що покійна дійсно була членом їх кооперативу, в частині інших вимог поклався на розсуд суду. Суд ухвалив розглядати справу без участі представника Першої Львівської державної нотаріальної контори, який у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Заслухавши представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 17.11.2006 року квартира № 2 по вул. Вітовського належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON], матері позивача [PERSON], доньці позивача [PERSON] /а.с.39 зворот/. Як убачається з довідок ЛКП «Снопківська» від 19.03.2009 року № 920 та від 18.03.2009 року № 907 всі троє вказаних осіб були зареєстровані та проживали спільно у зазначеній квартирі /а.с.34/. Крім того, [PERSON] була членом Садівничо-городнього кооперативу «Мічурінець-природоперетворювач». Ухвалою Львівської міської ради від 10.07.2008 року № 2026 «Про передачу членам Садівничо-городнього кооперативу "Мічурінець-природоперетворювач" та Садівничо-городнього кооперативу "Мічурінець-природоперетворювач" земельних ділянок в урочищі Голоско в м. Львові» [PERSON] була передана у власність земельна ділянка в урочищі «Голоско» для ведення садівництва площею 0,04470 га /а.с.10,11/. 28.02.2009 року [PERSON] померла /а.с.13/, не встигши за життя здійснити державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку. Разом з тим, 14.01.2010 року на імя [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 628483 /а.с.16/, згідно з вказаним актом [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер 4610137500:08:001:0369 площею 0,0447 га, що знаходиться в м. Львові, в урочищі «Голоско», на території Садівничо-городнього кооперативу «Мічурінець природоперетворювач». Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 16.03.2009 року позивач звернувся в Першу Львівську державну нотаріальну контору зі заявою про прийняття спадщини за законом, зазначивши в ній, що після смерті його матері залишилося спадкове майно /а.с.15/. У матеріалах справи, а також у матеріалах спадкової справи відсутні докази про існування інших спадкоємців за заповітом або законом, які б претендували на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON]. Проте, 05.08.2015 року державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори виніс постанову, якою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, мотивуючи це тим, що зазначене свідоцтво неможливо видати, оскільки державна реєстрація права власності на земельну ділянку за [PERSON] була здійсненна вже після її смерті.. За таких обставин, суд, беручи до уваги те, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом до майна [PERSON], якій Львівською міською радою за життя була передана у власність спірна земельна ділянка, проте яка не встигла здійснити за собою державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, що в свою чергу унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав зазначених у постанові нотаріуса, приходить до висновку про підставність позовних вимог, оскільки права та інтереси позивача, як спадкоємця, можуть бути захищенні лише в судовому порядку. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку кадастровий номер 4610137500:08:001:0369 площею 0,0447 га, що знаходиться в м. Львові, в урочищі «Голоско», на території Садівничо-городнього кооперативу «Мічурінець природоперетворювач». Щодо позовної вимоги про визнання права власності за позивачем на обєкт незавершеного будівництва по вул. Конюшинна,22 в м. Львові, то у задоволенні такої слід відмовити, оскільки позивачем не надано суду допустимих та належних доказів, які б свідчили про те, що зазначений обєкт належав на праві власності його матері. Крім того, в силу ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва, а не власником обєкта незавершеного будівництва, і тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: partial