Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Представник Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2012 року по 13.06.2019 року у розмірі 38 132, 10 грн., який виник внаслідок нерегулярної та неповної сплати відповідачем спожитих житлово-комунальних послуг та судового збору 1 921,00 грн. Ухвалою суду від 02.07.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою від 19.09.2019 здійснено перехід із розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін за клопотанням сторони. У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2016 по 01.06.2019 в розмірі 36 698,97 грн. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у спосіб, передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за адресами місця проживання та реєстрації. Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати строки позовної давності. Також відповідач заперечував проти позову мотивуючи тим, що завжди сплачував комунальні послуги, а додані позивачем рахунки є підробними. Крім того, на думку відповідача, позивач в рахунках зазначає вартість послуги, яка не відповідає чинному законодавству. В період з вересня 2017 по березень 2018 йому було призначено субсидію. За період з червня 2016 по червень 2019 він згідно квитанцій сплатив 39 972,86 грн., а тому відповідач вважає спір безпідставним, просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача, доводи та заперчення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вивчивши та проаналізувавши відзив відповідача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , за надання яких відповідає Фірма "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю, на балансі якого перебуває вказаний будинок [ADDRESS] . Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 14.02.2014 між Фірмою "Т.М.М." - Товариством з обмеженою відповідальністю та [PERSON] був укладений договір про надання житлово-комунальних та інших послуг № 95ж/Ч2-13, згідно якого предметом договору є надання споживачу послуг, обумовлених даних договором у житловому будинку [ADDRESS] , а споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим розміром, у строки та на умовах, передбачених цим договором. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 95ж/Ч2-13 від 14.02.2014 у зв`язку з несвоєчасною оплатою комунальних послуг за період з 01.01.2016 по 01.06.2019 складає - 36 698,97 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача, тоді як відповідач письмово просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки, відповідачем було заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності та стороною позивача не було доведено, що такі строки були пропущені з поважних причин, тому суд вважає за необхідне застосувати відповідні наслідки їх пропуску та відповідно позовні вимоги задовольнити частково, зокрема у межах строків позовниї давності, з огляду на що з відповідача на користь позивача підлгає стягненню сума заборгованості, яка згідно акту звірки взаємних розрахунків між Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю та [PERSON] за договором № 95ж/Ч2-13 від 14.02.2014 за період з 01.06.2016 по 01.06.2019 складає 21 516,66 грн. Тоді як, в іншій частині позову слід відмовити. Щодо інших заперечень відповідача по суті заявленого спору, то такі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не були доведеними належними та допустимими докахами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Outcome: partial