Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Прокурор в інтересах держави звернувся до суду з позовом, який було уточнено (а.с.33). Уточненими позовними вимогами є зобов'язати [PERSON] передати генеральному директору Державного підприємства «Завод імені В.О.Малишева» [PERSON] майно, що закріплене за Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева». Позов обґрунтовано тим, що Державне підприємство «Завод ім.В.О. Малишева» засноване на державній власності та входить до складу Державного концерну «Укроборонпром». Майно підприємства є державною власністю та закріплено за ним на праві господарського відання. В період з 26.12.2013р. по 21.08.2012р. посаду генерального директора підприємства займав відповідач, [PERSON] Наказом ДК «Укроборонпром» від 21.08.2014р. №233-к його було звільнено з посади. А наказом №234-к від 21.08.2014р. ДК «Укроборонпром» призначив на цю посаду [PERSON] Проте в порушення вимог ст..12 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» відповідач після свого звільнення не передав [PERSON] документів стосовно майна підприємства, що створює перешкоди позивачу у користуванні своїм майном. Представник позивача Степанишена А.В. в судовому засіданні підтримала позов, з урахуванням уточнень, підтвердила фактичні обставини, які в ньому викладені в обгрунтування уточнених позовних вимог. Старший прокурор прокуратури Харківського військового гарнізону Волик О.Г. також підтримав позов з урахуванням уточнень, пояснивши, що виробнича діяльність підприємства та його потужності мають стратегічне значення для обороноздатності держави. Тому невиконання приписів ст..12 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» щодо обов'язку при зміні керівництва підприємства передати його майно за актом прийому-передачі безпосередньо зачіпає інтереси держави як власника майна, що закріплене за підприємством, та створює перешкоди у користуванні таким майном. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позову, посилаючись на його безпідставність та передчасність, зазначивши, що після звільнення відповідача не була проведена інвентаризація майна підприємства. Також представник відповідача вважає, що статтею 12 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» встановлено порядок передачі майна, а не обов'язок. Третя особа [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не прибув, подав до суду заяву від 10.11.2014р. про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що йому не передано майно підприємства з актом приймання-передачі. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. № 1221 «Про утворення Державного концерну "Укроборонпром" до його складу включене, у тому числі, Державне підприємство «Завод імені В.О.Малишева». Відповідно до вказаної постанови Концерн створений з метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами. Положеннями п.п.1, 3 Статуту ДК «Укроборонпром», затвердженого Постановою КМУ «Про деякі питання Державного концерну "Укроборонпром"» Концерн є державним господарським об'єднанням, утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 1221 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром". Функції з управління Концерном та контроль за його діяльністю здійснює Кабінет Міністрів України.Учасниками Концерну є державні підприємства, зазначені у додатку до Статуту, у тому числі, ДП «Завод ім.В.О.Малишева». Пунктом 13 Статуту Концерну визначено, що його учасники зберігають статус юридичної особи та профіль діяльності, а також зберігають господарську самостійність з урахуванням обмежень, передбачених законодавством та цим Статутом. Концерн відповідно до законодавства регулює провадження наукової, проектної, виробничої, фінансової, цінової, інвестиційної, інноваційної, зовнішньоекономічної та іншої діяльності його учасників, пов'язаної з розробленням, виготовленням, реалізацією та обслуговуванням товарів військового та спеціального призначення. Як вбачається з копії Статуту Державного підприємства «Завод імені В.О.Малтшева», ця юридична особа є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління Державного концерну «Укроборонпром». Регулювання, контроль та координація діяльності підприємства здійснюється Концерном як уповноваженим суб'єктом господарювання з управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі (а.с.60-77). Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (п.4.1 Статуту). Пунктами 7.2 та Статуту підприємства передбачено, що управління підприємством здійснюється його керівником (Генеральним директором), який підзвітний Державному Коцерну «Укроборонпром». Керівник підприємства розпоряджається коштами та майном підприємства відповідно до статуту та законодавства, забезпечує ефектине використання та збереження майна, переданого підприємству. Представник відповідача [PERSON] визнала, що 26.12.2013р. відповідач [PERSON] був призначений на посаду генерального директора ДП «Завод ім.В.О.Малишева», 24.03.2014р. - звільнений з цієї посади за згодою сторін та призначений виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Завод ім.В.О.Малишева». Наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 21.08.2014р. №233-к відповідач був увільнений від виконання обов'язків генерального директора ДП «Завод ім.В.О.Малишева» (а.с.9). В свою чергу, [PERSON] був призначений на посаду генерального директора ДП «Завод ім.В.О.Малишева» наказом ДК «Укроборонпром» від 21.08.2014р. №234-к (а.с.10). Довідкою №3193Н6, виданою 10.11.2014р. Державним підприємством «Завод ім.В.О.Малишева» за підписом генерального директора [PERSON] та в.о.головного бухгалтера [PERSON], підтверджується, що відповідач не передав генеральному директору [PERSON] майно підприємства за актом приймання-передачі (а.с.58). Інші надані сторонами докази не відповідають вимогам статті 58 ЦК України щодо їх належності до предмету спору. Частиною 3 статті 12 Закону України встановлено, що при зміні керівника об'єкта державної власності передача майна від одного керівника до іншого здійснюється на підставі акта приймання-передачі. Тобто ця норма є імперативною, її адресатами є як особа, що була звільнена з посади керівника підприємства, так і особа, що була призначена на таку посаду. В судовому засіданні встановлено, що після свого звільнення з посади та на час судового розгляду справи відповідач не передав майно підприємства генеральному директору [PERSON] за актом приймання-передачі. Ця обставина не заперечувалася представником відповідача. При цьому суд не приймає доводів представника відповідача щодо передчасності заявленого позову, оскільки вищевказана правова норма є імперативною. В той же час суду не надано жодного доказу того, що відповідач вчиняв якісь дії після свого звільнення підприємства з питання передачі майна підприємства та оформлення відповідного акту приймання-передачі. За таких обставин, проаналізувавши всі вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх уточнених позовних вимог. Так, згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, правило мирного володіння власністю закріплене у статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Одною з засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу (ст.3 Цивільного кодексу України). Статтею 15 ЦК України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За правилами ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved