Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

02 липня 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Вугледарської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька (а.с. 5-9). В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] зазначила, що з 25 серпня 2007 року вона з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 17 березня 2017 року шлюб між ними розірвано. За спільною з відповідачем домовленістю дитина проживає разом із нею. В 2013 році позивач з дитиною за згодою [PERSON] , тобто, за довіреністю, виїхала до родичів у Республіку Білорусь. В подальшому відповідач неодноразово надавав дозвіл на виїзд дитини до Республіки Білорусь, востаннє 15 серпня 2019 року строком на 1 рік. Однак, за цим дозволом позивач з дитиною виїхати не може, оскільки зазначений дозвіл є недійсним та не створює жодних правових наслідків, бо посвідчений керівником Макіївської виправної колонії, де відповідач відбуває покарання, та яка знаходиться на непідконтрольній українській владі території. Оскільки позивач та її малолітній син мають посвідку на тимчасове проживання на території Республіки Білорусь у м. Могилів. Син позивача - [PERSON] навчається у п"ятому класі середньої школи № 28 м. Могилів, а позивач працює вихователем у дитячому садку, просить надати дозвіл її малолітньому сину на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, та дозвіл на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за межі України. 15 липня 2019 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить надати дозвіл її малолітньому сину на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька на період з 15 серпня 2019 року по 15 серпня 2019 року, та дозвіл на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за межі України (а.с. 38-44). Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, справу розглянути без її участі та не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку у разі неявки в судове засідання відповідача, про що суду надала відповідну заяву (а.с. 86). Третю особу - орган опіки та піклування Вугледарської міської ради було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом; третьою особою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, заперечень проти задоволення заяви третьою особою висловлено не було, надано заяву про розгляд справи без уасті представника органу опіки та піклування Вугледарської міської ради (а.с. 89). Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 84), в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі та відзиву на позовну заяву суду не надав. Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 25 серпня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції м. Донецька, що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції м. Донецька 25 серпня 2007 року, актовий запис № 346 (а.с. 18). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 185 (а.с. 19). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 17 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 20-22). На даний час малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою. Згідно довідки Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "Геліос - Вугледар" від 09 липня 2019 року позивач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 72). Позивач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] мають посвідки на тимчасове проживання на території Республіки Білорусь (а.с. 47-51, 54-57) та зареєстровані за місцем перебування за адресою: [ADDRESS] (а.с. 52, 58). Згідно довідки № 01/28 від 28 травня 2019 року, виданої Приватним закладом освіти "Учбово-педагогічний комплекс дитячий садок-навчальна школа "Умка-класс", позивач [PERSON] працює на посаді вихователя даного закладу (а.с. 30). Малолітній [PERSON] , [INFO] , навчається у п"ятому класі Державного закладу освіти "Середня школа № 28 м. Могилів" Республіки Білорусь, що підтверджується довідкою № 79 від 30 травня 2019 року, виданою директором зазначеного закладу (а.с. 29). Згідно ухвали Апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2013 року відповідач [PERSON] засуджений за ч. 1 ст. 122, ч. 3 т. 135, ч. 1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі (а.с. 24-25), та був відправлений до Макіївської виправної колонії для відбування покарання. Відповідач [PERSON] неодноразово надавав свою згоду на виїзд до Республіки Білорусь його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері, тобто позивача [PERSON] , про що свідчать надані позивачем копія довіреності від 08 серпня 2013 року, посвідченої в.о. начальника СІЗО - начальником арештного дому Донецького слідчого ізолятора УДПтС України в Донецькій області Васильєвим С.О. (а.с. 67), копія заяви [PERSON] від 24 червня 2014 року, засвідченої в.о. начальника СІЗО - начальником арештного дому Донецького слідчого ізолятора УДПтС України в Донецькій області Швець І.А. (а.с. 68). На даний час [PERSON] відбуває покарання в Макіївській виправній колонії ДСВП МЮ так званої ДНР. 15 серпня 2018 року відповідач надав свою згоду на виїзд малолітнього [PERSON] , 2008 року народження, до Республіки Білорусь у супроводі матері дитини - [PERSON] (а.с. 69). Зазначена згода видана строком на один рік, тобто діє до 15 серпня 2019 року та посвідчена начальником Макіївської виправної колонії ДСВП МЮ так званої ДНР [PERSON] . Загальновідомою та такою, що не потребує доказування є обставина проведення на території Донецької та Луганської областей антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі на території м. Макіївки Донецької області. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Зазначена згода [PERSON] посвідчена посадовою особою на території тимчасово непідконтрольній державній владі України, а отже, вона є недійсною та не створює правових наслідків. Оскільки відповдач [PERSON] на даний час перебуває в установі виконання покарань на тимчасово окупованій території, у будь-який інший спосіб позивач позбавлена можливості отримати згоду відповідача на виїзд її малолітнього сина за межі України. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.ст. 141, 153, ч. 3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий в`їзд/виїзд дитини за межі України без згоди батька у супроводі матері підлягають задоволенню, оскільки позивачем вказано дійсну мету та намір на тимчасовий в`їзд/виїзд дитини за кордон, визначено час перебування дитини за кордоном, що є обов`язковим, позивач довів, що її прагнення до виїзду дитини за межі України обґрунтовані саме інтересами дитини. Щодо вимог позивача про надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за межі України, суд зазначає наступне. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року (з змінами і доповненнями), за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (із змінами і доповненнями), передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 вищевказаних Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про надання дозволу її малолітньому сину [PERSON] , [INFO] , на тимчасовий виїзд за межі України до м. Могилів Республіки Білорусь у супроводі матері без згоди батька на період з 15 серпня 2019 року по 15 серпня 2020 року та надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за межі України, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки виїзд та в`їзд дитини за межі України, а саме до м. Могилів Республіки Білорусь, відповідає інтересам дитини.

Outcome: approved