Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог звільнити заставне майно: квартиру загальною площею 44.20 кв.м., житловою площею 28.10 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на пpaвi власності [PERSON], з-під арешту накладеного: Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції постановою про арешт майна боржника № 41751896 від 30.01.2014 р., постановою про арешт майна боржника № 41751984 від 30.01.2014 р. а також Відділом примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Житомирській області - постанова про арешт майна боржника № 50253545 від 25.02.2016 р. При цьому посилається на те, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 28.05.2008 року укладено кредитний договір № ZHP0GP0000000001, в забезпечення виконання договору між позивачем та відповідачем 29.05.2008 р. уклали договір іпотеки б/н. Згідно даного договору відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 27, загальною площею 44,20 кв. м., яка розташована за адресою: м. Житомир, вул. Шелушкова, буд. 82, що належить їй на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 310 400 грн. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.01.2014 року, що набрало чинності 22.01.2014 року, задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»: в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № ZHP0GP0000000001 від 28.05.2008 року звернути стягнення на предмет застави, а саме квартиру № загальною площею 44,20 кв.м., житловою площею 28,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Під час продажу предмету іпотеки банку стало відомо, що Богунським відділом відділом ДВС Житомирського МУЮ було накладено арешт на майно [PERSON], а саме: постановою про арешт майна боржника № 41751896 від 30.01.2014 р., постановою про арешт майна боржника № 41751984 від 30.01.2014 р., а також постановою Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Житомирській області про арешт майна боржника № 50253545 від 25.02.2016 р. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперчувала щодо задоволення позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав заперечення, в якому просив справу розглянути справу за його відсутності та просить залишити без задоволення позов. Представник третьої особи Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено назву Закритого акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк. Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", відповідно забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом. Нормами ч. 3 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель маєправо вразі не виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. Стаття 58 Закону України Про заставу передбачає, якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійсним судом. Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 28.05.2008 року укладено кредитний договір № ZHP0GP0000000001, в забезпечення виконання договору між позивачем та відповідачем 29.05.2008 р. уклали договір іпотеки б/н. Згідно даного договору відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 27, загальною площею 44,20 кв. м., яка розташована за адресою: м. Житомир, вул. Шелушкова, буд. 82, що належить їй на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 310 400 грн. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. У відповідності до вимог ст. 672 ЦК Українив силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.01.2014 року, що набрало чинності 22.01.2014 року, задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»: в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № ZHP0GP0000000001 від 28.05.2008 року звернути стягнення на предмет застави, а саме квартиру № загальною площею 44,20 кв.м., житловою площею 28,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Богунським ВДВС Житомирського МУЮ накладено арешт на майно [PERSON], а саме: - постанова про арешт майна боржника № 41751896 від 30.01.2014 р.; - постанова постановою про арешт майна боржника № 41751984 від 30.01.2014 р. Також постановою Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Житомирській області накладено про арешт майна боржника № 50253545 від 25.02.2016 р. накладено арешт на майно [PERSON] Дані обставини підтверджуються копіями інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєтру прав власності на нерухоме майно від 03.03.2016 року та від 18.01.2016 року. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст.14 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. У відповідності до ст. 3 Закону України Про іпотеку у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких напередане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих увстановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Пунктом 1 ч. 1 ст. 44 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Відповідно ст. 52 Закону України Про виконавче провадження, стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач має пріоритетне право на звернення стягнення на майно, що перебуває під заставою, арешт та заборона на відчуження такого майна є неправомірними та такими, що порушують права позивача як заставодержателя, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved