Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося в суд з позовом до[PERSON] (далі [PERSON], відповідач-1, позичальник), [PERSON] (далі [PERSON], відповідач-2, поручитель) про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 20\~017,58 доларів США, що за курсом НБУ складає 421\~169,88 грн за кредитним договором №VOH0GO00000199 від 28 жовтня 2004 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору банк зобовязувався надати позивачу кредит у розмірі 33\~023,00 доларів США на термін до 28 жовтня 2014 року, а відповідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами. Також на забезпечення виконання вимог за вищенаведеним кредитним договором між банком та відповідаче-2 укладений договір поруки №VOH0GO00000199/1 від 28 жовтня 2014 року. Відповідач-1 порушив взяті на себе кредитні зобовязання, а тому станом на 28 травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 20\~017,58 доларів США, що за курсом НБУ складає 421\~169,88 грн, з яких: 10\~784,65 доларів США становить сума основного боргу; 6\~210,72 доларів США сума процентів за користування кредитними коштами; 3\~022,21 доларів США сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за договором. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просить суд стягнути вказану заборгованість солідарно з відповідачів, з урахування заяви про уточнення позовних вимог щодо прізвища відповідача-2 (т.1 а.с.3, 108). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх з задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні та в письмових запереченнях (т.1 а.с.42-43, 92-95, 204) просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем у справі не надано належних та допустимих доказів наявності кредитної заборгованості, а саме первинних документів в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, тіло кредиту збільшувалося на суму страхових платежів, однак ні договору страхування, ні платіжних доручень про перерахувань цих коштів банк суду не надав, про що зазначив Апеляційний суд Волинської області у рішенні від 01 липня 2015 року у справі №161/19316/14-ц. Також представник відповідача-2 зробив заяву про застосування строку позовної давності до нарахованої неустойки (т.1 а.с.94). З урахуванням вищенаведеного просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач-1, [PERSON], у судове засідання не зявилася, хоча про дату, час і місце судового розгляду була повідомллася належним чином шляхом надсилання судовою повістки за останнім відомим суду місцем реєстрації її місця проживання, а саме Волинська область, Локачинський район, с. Білопіль, вул. Центральна, 55 (т.1 а.с.17, т.2 а.с.119, т.2 а.с.130). Натомість 06 жовтня 2015 року на адресу суду надійшла заява іншого відповідача-1 [PERSON] у якій вона повідомляє, що наразі постійно проживає у Португальській Республіці та просить суд направити на її адресу копію позовної заяви (т.1 а.с.60). У відповідь, супровідним листом від 09 листопада 2015 року суд направив вказаному відповідачу копію позовної заяви за вказаною нею адресою (т.1 а.с.130). Крім того, 12 квітня 2018 року на електронну пошту суду надійшло клопотання відповідача-1 в якому вона просить суд надати для ознайомлення та надання пояснень матеріали цивільної справи. У відповідь, електронною поштою судом було надіслано повідомлення з додатком в електронному вигляді матеріалів позову, доданих до нього документів та висновку експерта, а також розяснено відповідачу-1 її право ознайомитися з матеріалами цивільної справи безпосередньо у приміщенні суду, право отримувати процесуальні документи на її офіційну електронну адресу та отримувати повістки шляхом SMS повідомлень (т.2 а.с.126-129). Також слід зазначити, що судом здійснювалося розміщення судового оголошення про виклик обох відповідачів на офіційному веб-сайті суду (т.2 а.с.102, 108). Отже, судом було вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача-1 про дату, час і місце судового розгляду, а також для її ознайомлення з матеріалами цивільної справи. При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у відсутності [PERSON] суд виходив з наступного. Європейський суд з прав людини у справі «Каракуця проти України» зазначив, що неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків. Зокрема, суд констатував - заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги. Фактично, відповідач-1 зверталася до суду із заявами щодо стану розгляду справи лише у жовтні 2015 та квітні 2018 року. Суд задовольнив прохання відповідача-1 та два рази надсилав матеріали позову в письмовому та електронному вигляді. Не зважаючи на викладене, протягом цього періоду відповідач-1, з моменту відкриття провадження у справі не надала суду жодних пояснень щодо позову, не надала відзиву на позов та не висловила свою позицію щодо суті спору. Також суд зазначає, що справа перерубувала в проваджені суду з липня 2015 року, про що було відомо відповідачу [PERSON] і в останньої була можливість та час для надання своїх можливих заперечень та зазначення своїх міркувань щодо суті позову. У звязку з вищенаведеним, суд вважає, що відповідачу-1 були забезпечені всі належні умови для її доступу до правосуддя в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а отже розгляд справи, на думку суду, можливо провести за її відсутності. Ухвалою судді від 03 липня 2015 року позовну заяву було залишено без руху у звязку з наявними недоліками (т.1 ас.19). У звязку з усуненням недоліків (т.1 а.с.26-31), ухвалою судді від 27 липня 2015 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.32). Ухвалою суду від 08 грудня 2015 року у справі призначено судову економічну експертизу, а провадження у справі зупинено (т.1 а.с.182). Ухвалою суду від 04 лютого 2016 року провадження у справі відновлено у звязку з поверненням матеріалів справи з експертної установи без виконання (т.1 а.с.191). Ухвалою суду від 21 березня 2016 року у справі призначено судову економічну експертизу, а провадження у справі зупинено (т.1 а.с.213). Ухвалою суду від 10 травня 2017 року провадження у справі відновлено у звязку з поверненням матеріалів справи з експертної установи з висновком експерта (т.2 а.с.1). Ухвалою суду від 21 серпня 2017 року у справі призначено додаткову судову економічну експертизу, а провадження у справі зупинено (т.2 а.с.89). Ухвалою суду від 01 березня 2018 року провадження у справі поновлено у звязку з поверненням матеріалів справи з експертної установи без виконання через неоплату експертизи з боку відповідача-2. Крім того постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження (т.2 а.с.108). Заслухавши пояснення представників сторін, судового експерта, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 жовтня 2004 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №VOH0GO00000199, відповідно до якого банк зобовязувався надати позивачу кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк по 28 жовтня 2014 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 33\~023,00 доларів США на наступні цілі: на купівлю житла в кредит у сумі 30\~000,00 доларів США; на оплату страхових платежів у сумі 3\~023,00 доларів США; зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 470,05 доларів США (п.1.1 договору). Крім того, відповідно до цього договору позичальник клопоче перед банком про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до пункту 2.2.6 цього договору. Позичальник доручив банку перераховувати необхідні страхові платежі на користь страхувальника (п.2.1.3 договору) (т.1 а.с.109-111). В подальшому, а саме 28 жовтня 2014 року, [PERSON] подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» заяву про укладення договору особистого страхування (а.с.114). Як слідує з матеріалів справи, 28 жовтня 2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», від імені якого діяв страховий агент ЗАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений договір особистого страхування №VOH0G0P0060. Предметом страхування є майнові інтереси, що повязані з життям, здоровям та працездатністю. У пунктах 7.2, 8, 10 та 12 договору зазначено, що він укладений з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №VOH0GO00000199 від 28 жовтня 2014 року. Розмір страхової суми становить 159\~600,00 гривень, а страховий платіж становить 798,00 грн. щороку. Строк дії даного договору становить встановлений до 28 жовтня 2014 року, або 120 місяців. Загальний розмір передбачених до сплати страхових внесків 7\~980,00 грн (т.1 а.с.115-116). Також 28 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», від імені якого діяв страховий агент ЗАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений договір страхування майна, відповідно до якого сума страхового платежу становила 893,76 грн щомісяця зі строком дії 12 місяців. Загальний розмір передбачених до сплати страхових внесків становить 10 725,12 грн (т.1 а.с.117-118). Факт видачі відповідачу-1 кредитних коштів готівкою у розмірі 30\~000,00 доларів США підтверджується ордером-розпорядженням від 01 листопада 2004 року та банківською випискою (т.1 а.с.119, 179). Факт сплати за дорученням відповідача-1 за рахунок наданих додаткових кредитних коштів у розмірі 3\~023,00 доларів США на користь страховиків страхових платежів підтверджується платіжними дорученнями (т.1 а.с.120-123), меморіальними ордерами (т.1 а.с.140-143, 156-177), банківської випискою (т.1 а.с.154-155). Під час судового розгляду ухвалою суду від 21 березня 2016 року (т.1 а.с.213) було призначено судову-економічну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання: - чи відповідає умовам кредитного договору №VOH0G06000000199 від 28 жовтня 2004 року наданий КБ "Приватбанк" розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 28.05.2015 року (окремо щодо тіла кредиту, відсотків та пені штрафів) та чи підтверджується такий розрахунок документально, якщо ні, то який фактичний розмір заборгованості та в чому полягають розбіжності? - чи здійснювалась банком оплата страхових платежів за договором страхування майна та особистого страхування [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]І.) за рахунок кредитних коштів та якою є фактична заборгованість по кредиту за умови несплати за договорами страхування з кредитних коштів? Чи підтверджується документально сплата страхових платежів у відповідності до умов кредитного договору? Проведення експертизи доручено експертам Київської незалежної судово-експертної установи (КНСЕУ) в строк до трьох місяців. На виконання вимог ухвали суду, судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи [PERSON] був наданий висновок від 24 березня 2017 року №2170 (т.1 а.с.226-245) в якому зазначено наступне: 2) В межах наявних матеріалів не встановлено документального підтвердження (обґрунтування) розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 28 травня 2015 року згідно наступного: - в матеріалах справи відсутні (в тому числі у відповідь на клопотання не надані) оформлені відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ з організації касової роботи банків документальні підтвердження видачі кредитних коштів (відсутня заява про видачу готівки, яка підписана позичальником) у сумі 30\~000,00 доларів США за кредитним договором; - в матеріалах справи відсутні (в тому числі у відповідь на клопотання не надані) оформлені відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ з організації касової роботи банків документальні підтвердження видачі кредитних коштів в іноземній валюті через касу банку на загальну суму 1\~915,32 доларів США (пояснення наведено у таблиці в додатку №1); - кредитний рахунок для обліку основної заборгованості по кредиту №22058055461008 не передбачений планом рахунків бухгалтерського обліку банків України станом на дату укладення кредитного договору; - згідно виписки по рахунку №22058055461008 за період з 28 жовтня 2004 року по 03 грудня 2015 року відображено операцію 24 січня 2005 року з перерахування залишку з зазначеного рахунку на рахунок №22036055461008 на суму 29\~723,27 доларів США з призначенням платежу «Перевод сальдо счета в святи с изменением плана счетов». Відсутні документальні підтвердження обліку основної заборгованості на рахунку №22036055461008; - згідно виписки по рахунку №22338055400109 за період з 28 жовтня 2004 року по 03 грудня 2015 року відображено операцію 26 червня 2006 року з перерахування залишку з рахунку №22134055400109 на рахунок №22338055400109 на суму 27\~500,74 доларів США з призначенням платежу «Перевод сальдо счета в святи с изменением плана счетов». Відсутні документальні підтвердження обліку основної заборгованості на рахунку №22134055400109; - в матеріалах справи відсутні (в тому числі у відповідь на клопотання не надані) платіжні документи та рух коштів (виписка) по рахунку №29095055461008, який передбачений у пункті 1.1 кредитного договору, що відображають операції з погашення заборгованості за кредитним договором; - в матеріалах справи відсутня (в тому числі у відповідь на клопотання не надана) виписка по рахунку №2208105461008, що відображає операції нарахування та погашення відсотків за кредитом, в тому числі відсутні виписки щодо обліку простроченої заборгованості за відсотками; - в матеріалах справи відсутні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки), які підтверджують нарахування та погашення пені за кредитним договором; - в розрахунку банку відображено нарахування пені починаючи від 07 грудня 2005 року, яке накопичується станом до 28 травня 2015 року в загальній сумі 3\~966,57 доларів США та не відображені (відсутні) платежі (дата, сума) щодо погашення позичальником пені за кредитним договором, що не узгоджується з даними у підсумковій частині розрахунку банку («погашено пені, в тому числі списано 944,36 доларів США»). Таким чином, згідно вищенаведеного, встановити фактичну суму заборгованості за кредитним договором не видається за можливе. 2) Дослідження наявних матеріалів справи (виписка по рахунку №22338055400109 за період з 28 жовтня 2004 року по 03 грудня 2015 року, меморіальних ордерів, розрахунку банку) не видається за можливе встановити зв'язок (узгодженість) виданої через касу банку невстановленим особам готівки в іноземній валюті та подальших безготівкових платежів в національній валюті до страхової компанії. Також відсутнє документальне підтвердження сплати страхових платежів у відповідності до умов кредитного договору у звязку з наступним: - в матеріалах справи відсутні (в тому числі у відповідь на клопотання не надані) оформлені відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ з організації касової роботи банків документальні підтвердження видачі кредитних коштів в іноземній валюті через касу банку на загальну суму 1\~915,32 доларів США; - в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження здійснення продажу у касі Банку готівкової іноземної валюти за курсом її продажу, встановленому на день виконання даного доручення; - в меморіальних ордерах зазначено «Платик СК КРЕДО, [PERSON]» на «перекислений на Кредо (страховые плат)», у платіжних дорученнях «Платник перечисление на Кредо (страховые плат)», що не відповідає умовам пункту 2.1.3 кредитного договору, відповідно до яких одержані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені позичальника на сплату чергових страхових платежів». В межах наявних матеріалів, не видається за можливе встановити фактичну суму заборгованості по кредиту, за умови несплати за договорами страхування з кредитних коштів, у звязку з відсутністю документів бухгалтерського обліку ПАТ КБ «Приватбанк», які відображають (підтверджують) наявність операцій щодо обліку заборгованості (по основному боргу за рахунок №22036055461008, №22134055400109, нарахування та сплаті відсотків, пені за договором), що зазначена у розрахунку заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 28 травня 2015 року, за кредитним договором. Статтею 102 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.. Статтею 110 ЦПК України передбачено, що Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. У свою чергу частинам першою та другою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши висновок експерта за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що він є неналежним доказом відсутності факту отримання відповідачем кредитних коштів та помилковості зробленого банку розрахунку суми заборгованості, з наступних підстав. Так, основним висновком експерта є те, що банком не надано належних первинних документів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та сплату страхових платежів. За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємоповязаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобовязане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обовязкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобовязань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням №254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. Положенням №254, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, з аналізу вищенаведених норм законодавства можливо дійти висновку, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. З урахуванням вищевикладеного, суд приймає до уваги банківські виписки як належні докази підтвердження видачі кредиту та перерахування частини кредитних коштів на виплату страхових платежів. Крім того, вказані обставини підтверджені не тільки банківськими виписками, але й іншими первинним документами ордером-розпорядженням, платіжними дорученнями, меморіальними ордерами (т.1 а.с.119-123, 140-143, 154-177 179). Крім того суд вважає помилковим висновок експерта, а також посилання представника відповідачів про відсутність доказів перерахування на сплату страхових внесків суми 1\~915,32 доларів США, оскільки вказана сума чітко відображена у банківській виписці (т.1 а.с.155) та меморіальних ордерах (т.1 а.с.167-177). Посилання судового експерта та представника відповідача на помилки у веденні плану банківських рахунків не спростовує факт видачі кредитних коштів позичальнику. Отже, оскільки висновок судового експерта щодо неможливості визначення суми фактичної заборгованості відповідача-1 базувався лише на висновку про відсутні належних первинних документів, які наявні в матеріалах справи та підтверджують факт видачі кредитних коштів та перерахування страхових платежів, враховуючи, що відповідачі не здійснили розрахунку, який би спростовував розрахунок банку, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок належним чином обґрунтовує та підтверджує загальну суму заборгованості відповідача-1 та її складові (т.1 а.с.4-8). Як слідує з наданого розрахунку, станом на 28 травня 2015 року за відповідачем-1 утворилася заборгованість у розмірі 20\~017,58 доларів США, що за курсом НБУ складає 421\~169,88 грн., з яких: 10\~784,65 доларів США становить сума основного боргу; 6\~210,72 доларів США сума процентів за користування кредитними коштами; 3\~022,21 доларів США сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за договором. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобовязання з повернення кредитних коштів та процентів, тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню з нього. Частиною першою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Зважаючи на те, що відповідач не виконав взятих на себе кредитних зобовязань, тому з нього підлягає до стягнення неустойка у вигляді пені (штрафу). Однак, під час судового розгляду представник відповідачів зробив заяву про застосування строку позовної давності до нарахованої неустойки (т.1 а.с.94), з приводу чого суд вважає за необхідним зазначити наступне. З матеріалів справи слідує, що позивач просить суд стягнути пеню у розмірі 3\~022,21 доларів США, яка нарахована за період з 07 грудня 2005 року по 31 грудня 2016 року. До суду позивач звернувся 01 липня 2015 року (т.1 а.с.2). Однак, у постанові Верховного суду України від 19 листопада 2014 року №6-160цс14 (додається) зроблений правовий висновок, що аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, з врахування строку позовної давності у 12 місяців, до стягнення підлягає пеня за період з 01 липня 2014 року по 28.05.2015 року (останній день обрахування заявленої заборгованості), яка становить 2 410,55 доларів США (т.1 а.с.8 зворот). Отже, підсумовуючи все вищевикладене суд задовольняє позовні вимоги частково шляхом стягнення на користь банку заборгованості за кредитним договором №VOH0GO00000199 від 28 жовтня 2004 року у загальному розмірі 19 405,92 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28 травня 2015 року складає 408 325,49 грн, з яких: 1) 10\~784,65 доларів США становить сума основного боргу; 2) 6\~210,72 доларів США сума процентів за користування кредитними коштами; 3) 2\~410,55 доларів США сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за договором. Розглядаючи позовні вимоги до відповідача-2, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, 28 жовтня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (наразі прізвище змінено на [PERSON]) укладений договір поруки №VOH0GO00000199/1 на забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 28 жовтня 2014 року №VOH0GO00000199 (т.1 а.с.10-11). У пункті 12 договору поруки було встановлено, що порука припиняються після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Термін повернення кредиту був встановлений до 28 жовтня 2014 року, тому наразі порука не є припиненою. Частиною третьою статті 554 ЦК України передбачено, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Зважаючи на вищевикладене, наразі [PERSON] є поручителем за зобовязаннями [PERSON], а тому суму кредитної заборгованості слід стягнути з них солідарно. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3\~654,00 грн. (т.1 а.с.26-30). З заявленої ціни позову у розмірі 421\~169,88 грн. суд задовольняє 408 325,49 грн, що становить 96,95 %. З врахуванням вищенаведеного до стягнення на користь банку підлягає судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто 3 542,55 грн. У пункті 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, розяснено, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Тому суд стягує половину судового збору, що становить 1 771,28 грн. з відповідача-1, а іншу половину (1 771,27 грн.) з відповідача-2. На підставі наведеного та

Outcome: partial