Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про визнання договору поруки №11036476000 від 07.09.2006 року недійсним, зазначивши, що 07.09.2006 року відповідачем та третьою особою по справі [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11036476000 в сумі 85000 швейцарських франків на умовах їх повернення, сплати процентів та комісії. В договорі була визначена сума в гривневому еквіваленті отриманому кредиту. Оскільки за кредитним договором фактично було отримано кредит в національній грошовій одиниці, а не в іноземній валюті, то укладений договір був прихованим. Укладений договір поруки вважає недійсним, оскільки кредит третьою особою було отримано не в тій валюті, про яку було укладено кредитний договір. Відповідно до ст.235 ЦК України оспрюваний договір поруки вважає удаваним правочином. Просила визнати договір поруки №11036476000 від 07.09.2006 року недійсними. В подальшому позовні вимоги позивач не змінювала. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала з вищезазначених підстав та просила їх задовольнити. Пояснила, що виступила поручителем третьої особи [PERSON] яка кредит отримувала в національній грошовій одиниці, а не в іноземній валюті. Наступні зміни до основного кредитного договору з нею не погоджувались. Знала про те, що її дочка [PERSON] отримувала кредитні кошти та здійснювала їх погашення, однак в якій валюті це відбувалось, її не цікавило. Укладаючи договір поруки, вона поручалась за отримання третьою особою кредиту в іноземній валюті, однак фактично кредит було отримано в національній грошовій одиниці, тому укладений нею договір поруки вважає недійсним. Відповідач подав заяву про розгляд справи у відсутність його представника, подав письмові заперечення на позов, в його задоволенні просив відмовити. Третя особа - [PERSON], позов підтримала та просила його задовольнити, пояснила, що хоча і уклала з відповідачем договір про отримання кредиту в іноземній валюті, однак отримувала його та погашала в національній грошовій одиниці. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір про визнання договору поруки недійсним. Правомірність свого звернення позивач обґрунтовує тим, що оспорюваний договір вважає удаваним, оскільки основне зобов'язання, за виконання якого поручилась позивач, відповідачем не було належно виконано, оскільки кредитні кошти позивальнику не були виплачені в обумовленій кредитним договором валюті. Відповідно до положень ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Вказана правова норма не передбачає визнання удаваного правочину недійсним. Відповідно до договору поруки №11036476000/п від 07.09.2006 року позивач зобов'язалась перед відповідачем відповідати за виконання третьою особою прийнятих на себе зобов'язань відповідно до кредитного договору №11036476000 від 07.09.2006 року. З отриманих в судовому засіданні пояснень позивача слідує, що фактично подання нею позову викликано тим, що відповідач подав позов до неї та третьої особи про стягнення заборгованості, яка виникла в процесі виконання договірних відносин між відповідачем та третьою особою відповідно до кредитного договору №11036476000 від 07.09.2006 року, правомірність укладення та дійсність якого була предметом судового розгляду в межах справи №279/7643/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та зустрічним позовом [PERSON] до АКБ "Укрсиббанк", третя особа [PERSON], про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, рішенням Коростенського міськрайонного суду від 16.06.2014 року в якій в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до АКБ "Укрсиббанк", третя особа [PERSON], про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту було відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України саме в момент вчинення правочину. Зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Укладений договір відповідає вимогам статті 553 ЦК України, укладений позивачем особисто та добровільно, в письмовій формі, містить необхідну та достатню інформацію про умови кредитного договору, за виконання якого поручається поручитель. Невідповідність договору законодавству, на думку позивача, полягає в тому, що споживчий кредит третій особі фактично був виданий не в іноземній валюті, а в національній грошовій одиниці. Враховуючи, що грошова одиниця, в якій надається кредит, - це одна з необхідних умов такого договору (ст.638 ЦК України), то порушення однієї з суттєвих умов договору є підставою для його розірвання (ст.651 ЦК України), однак не є підставою для визнання його недійсним. Відповідно до ст.559,ч.1 ЦК України, зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, є підставою для припинення поруки, однак не є підставою визнання його недійсним, тому заява позивача про те, що з нею не узгоджувались всі наступні зміни кредитного зобов'язання, правового значення в межах даного провадження не має. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути визнаний недійсним, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення (ст.229 ЦК України). Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчинення правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно пояснень позивача на момент укладення оспорюваного правочину вона бажала його укладення, її волевиявлення було вільним, його умови її задовольняли, і лише пізніше, коли у третьої особи виникли труднощі з виконанням кредитного зобов'язання, умови договору переслати задовольняти позивача і нею було подано позов про визнання його недійсним. На момент укладення оспореного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін. Таким чином, вимога позивача про визнання оспорюваного договору поруки недійсним є необґрунтованою, тому задоволенню не підлягає. При поданні позову позивачем судовий збір сплачено не було, тому він стягується при постановленні рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved