Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін Представник позивача-адвокат Миколаєнко Є.В. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] , в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 26.11.2011 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. З травня 2012 року подружжя переїхало проживати у м. Жешув Польщі, де в них від спільного проживання народилась донька [PERSON] . Починаючи з жовтня 2012 року відповідач почав проявляти агресію та неадекватну поведінку як до позивача, так і до їхньої доньки. [PERSON] не цікавився щодо дитини після її народження, її вихованням не займався, не проявляв батьківської турботи. З грудня 2012 року відповідач не ночував вдома, що не пов`язано з відрядженнями. У той же час позивача з дитиною закривав на замок, щоб останні не змогли вийти на вулицю, поки він не повернеться. Крім того, не дозволяв їм їхати в Україну. В жовтні 2013 року у позивача закінчилась віза, і вона змогла виїхати з дитиною в Україну. Відповідач, зрозумівши, що позивач не бажає повертатися з дитиною до Польщі й може втратити певні привілеї в Польщі, попросив вибачення; обіцяв, що подібні ситуації більше не повторяться. У зв`язку з цим позивач вирішила надати відповідачу можливість виправити ситуацію і в листопаді 2013 року, оформивши візу, знову поїхала до чоловіка [PERSON] в Польщу . Перші місяці після приїзду були без сварок, образ та насильства. З середини грудня 2013 року відповідач застосовувати агресію та силу по відношенню до позивача. В березні 2014 року позивач разом з дитиною повернулася до України. 14.07.2014 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області винесено рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини (справа № 373/1505/14). З моменту розірвання шлюбу донька проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач життям дитини не цікавиться, не забезпечує їй належні умови проживання, виховання та розвитку, фінансового забезпечення на її утримання не надає, про що свідчить заборгованість по аліментах. Дитині [PERSON] виповнилось вісім років, остання не пам`ятає [PERSON] як батька, не має до нього почуттів, так як за ці роки жодного разу його не бачила. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. 19.06.2018 між позивачкою та [PERSON] укладено шлюб. З цього періоду позивача, її доньку, сина від другого шлюбу [PERSON] , утримує її теперішній чоловік, з яким вони проживають однією сім`єю. Позивач та її чоловік [PERSON] займаються вихованням дітей, забезпечують їм належні умови для проживання та розвитку, піклуються про їх фізичний та духовний розвиток. Відповідач в своїх поясненнях заперечив проти позову, вказавши, що в силу своїх можливостей намагався підтримувати доньку [PERSON] від [PERSON] , яка народилась [INFO] під час їхнього спільного проживання в м. Жешув Польща. Повідомив, що в Польщі мав стабільні заробітки на власному підприємстві "Dimex Machinery Trading". У жовтні 2013 року мав фінансові проблеми у підприємництві, що вплинуло на подружні відносини з позивачем, в той час до них в гості приїхала матір [PERSON] - [PERSON] , яка повідомляла при ньому [PERSON] про кращих за нього чоловіків. Він був обурений та видалив з квартири [PERSON] . В подальшому, залишивши квартиру, того ж дня дізнався, що [PERSON] разом з донькою [PERSON] , [PERSON] , виїхали з м. Жешув. Повідомив, що забезпечував усім необхідним колишню дружину [PERSON] та доньку [PERSON] , ні до кого з них не застосовував фізичне насильство та не перешкоджав у пересуванні. В подальшому у 2014 році через родичів дистанційно без отримання копії рішення суду дізнався про те, що судом було розірвано шлюб між ним та позивачем, зі стягненням аліментів на утримання доньки [PERSON] . В 2014 році після розірвання шлюбу не мав стабільних заробітків у Польщі, й вважав, що не міг систематично сплачувати грошові кошти в якості аліментів. Влітку 2014 року він перебував у м. Києві, і у зв`язку з переслідуванням не приїжджав у м. Переяслав-Хмельницький Київської області. У 2014 році проти нього в Україні була порушена кримінальна справа, що вважає незаконним, та він у 18.12.2014 з м. Борисполя (Україна) виїхав в Росію. В подальшому був затриманий у Фінляндії у зв`язку з міжнародним розшуком, й поміщений в місця неволі. Знаходження в розшук ним було оскаржено, та інформація видалена з бази Інтерполу, в період 2017 року залишився проживати в Фінляндії та працевлаштувався. В Україну не повертався у зв`язку зі страхом розшуку та можливістю повторного затримання. У 2017 році до нього у Фінляндію приїхав батько [PERSON] , з яким він проживав в одній квартирі, та з його банківського рахунку через електронний кабінет в АТ КБ "ПриватБанк" переказував грошові кошти на банківський рахунок [PERSON] для доньки [PERSON] , які сприймав як аліменти, з призначенням в платежі "child support". У 2018 році влаштувався жити в США, виїхавши з Фінляндії. Крім цього, переказував грошові кошти для доньки [PERSON] , знайомим особам в м. Переяславі Київської області [PERSON] , [PERSON] , пересилав по пошті дитячі речі та техніку в м. Переяслав Київської області для передання сестрою [PERSON] . [PERSON], цікавився у членів сім`ї дитиною [PERSON] , розмовляв з цього приводу по телефону з [PERSON] , рідною сестрою [PERSON] , матір`ю [PERSON] , [PERSON] . В травні 2021 року по телефону від знайомого [PERSON] дізнався про розгляд справи про позбавлення батьківських прав відносно доньки [PERSON] , та після залучення до судового процесу адвокатів, ознайомлення зі справою здійснив погашення заборгованості аліментів, в липні 2021 року за власною ініціативою склав заяву зі згодою на виїзд Злати закордон в присутності матері [PERSON] , оскільки дізнався в розмові зі знайомим в м. Переяславі Київської області [PERSON] про намір [PERSON] виїхати з донькою [PERSON] закордон для відпочинку. Представник третьої особи [PERSON] просить ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , вважаючи, що рішення виконавчого комітету Переяславської міської ради від 15.09.2020 № 325-30 щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , є обгрунтованим. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представники відповідача просили відмовити в задоволенні позову. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 10.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання на 31.03.2021. 31.03.2021 підготовче судове засідання відкладено на 13.04.2021 за клопотанням представника позивача-адвоката Миколаєнка Є.В. Ухвалою суду від 13.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду на 27.04.2021. 27.04.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 12.05.2021, за клопотанням представника позивача-адвоката Миколаєнка Є.В. 12.05.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 19.05.2021, за клопотанням представника позивача-адвоката Миколаєнка Є.В. у зв`язку з повторним витребуванням документів. Ухвалою суду від 19.05.2021 клопотання представника позивача-адвоката Миколаєнка Є.В. про витребування доказів задоволено. Розгляд справи відкладено до 28.05.2021. 28.05.2021 судове засідання відкладено до 15.06.2021, у зв`язку з надходженням письмового клопотання від відповідача [PERSON] від 27.05.2021. 15.06.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 24.06.2021 за клопотанням представника позивача-адвоката Миколаєнка Є.В., з метою надання часу на ознайомлення з відзивом на позов, інших письмових заяв та клопотань від представників відповідача. Ухвалами суду від 24.06.2021 відзив на позовну заяву разом з доданими документами (за вхідними № 5552/21 від 15.06.2021, № 5522/21 від 15.06.2021) повернуто заявнику без розгляду; відмовлено представнику відповідача-адвокату Горі Р.М. у поновленні строку на подання зустрічного позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та повернуто заявнику-адвокату Горі Р.М. зустрічну позовну заяву (вхідні № 5527/21 від 15.06.2021, № 5527/21 від 15.06.2021) разом із доданими документами, копію якої долучено до матеріалів справи; залишено без розгляду заяву представника відповідача-адвоката Гори Р.М. про витребування доказів. В судовому засіданні оголошено перерву до 06.07.2021. Ухвалами суду від 06.07.2021 у задоволенні заяви представника відповідача-адвоката Гори Р.М. про відвід судді від розгляду цивільної справи відмовлено; у задоволенні заяви представника відповідача-адвоката Гори Р.М. про оголошення перерви у зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 24.06.2021, або зупинення провадження у справі. 06.07.2021 протокольно ухвалою задоволено заяву представника відповідача-адвоката Гори Р.М. про встановлення додаткового строку про долучення доказів, встановлено додатковий строк, долучено докази зі сторони відповідача. В судовому засіданні оголошено перерву до 03.08.2021 у зв`язку із закінченням робочого часу. Ухвалою суду від 30.07.2021 клопотання представника відповідача-адвоката Гори Р.М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. 03.08.2021 протокольно ухвалою задоволено заяву представника відповідача-адвоката Гори Р.М. про встановлення додаткового строку про долучення доказів, встановлено додатковий строк, долучено докази зі сторони відповідача. В судовому засіданні оголошено перерву до 11.08.2021 у зв`язку з продовженням допиту свідків. 11.08.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 19.08.2021 у зв`язку з наданням часу для підготовки до судових дебатів. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази Судом встановлено, що позивач з 26.11.2011 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 413 (а.с. 13, т. 1). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка народилася в м. Жешув Польща, що підтверджується повним витягом зі свідоцтва про народження, зареєстроване відділом реєстрації громадянського стану у Жешові за № 6010/2012 від 09.10.2012 та документом про завірений переклад з польської мови, присяжним перекладачем української мови К.Літвін, м. Жешув, 17.01.2013, реєстр № 120/13 (а.с. 15-17, т. 1). 14.07.2014 заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено частково. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1000 грн, з відповідною індексацією відповідно до Закону, щомісячно, починаючи з 05.06.2014, до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 30.07.2014 (а.с. 20, т. 1). 05.08.2014 [PERSON] на підставі рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.07.2014 видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] (а.с. 21, т. 1). 19.06.2018 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 130. Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] (а.с. 19, т. 1). Із довідки виконавчого комітету Переяславської міської ради № 549 від 12.03.2020 вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , має такий склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , 1980 року народження, дочка - [PERSON] , 2012 року народження, син [PERSON] , 2019 року народження, які також зареєстровані за вказаною адресою (а.с. 22, т. 1). Довідкою Переяславської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 від 11.03.2020 та інформацією про участь батьків у шкільному житті дитини підтверджено, що [PERSON] є ученицею 1-Г класу ЗОШ І-ІІІ ступенів № 7, з педагогами, які навчають дитину спілкується мама ( [PERSON] ), яка цікавиться шкільним життям дитини, батько дитини контакту зі школою не підтримує, із вчителями не спілкується (а.с. 23-24, т. 1). Згідно довідок від 06.07.2020 лікарем-психіатром та лікарем-наркологом КНП Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога в Переяслав-Хмельницькій ЦРЛ не перебувають (а.с. 25-26, т. 1). Згідно довідок № 644/35.05/35.01-33 та № 643/35.05/35.01-33 від 07.07.2020 виданих директором Переяслав-Хмельницької міськрайонної філії Київського обласного центу зайнятості Красовою Л., встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не перебувають на обліку в центрі зайнятості (а.с. 27-28, т . 1). Із довідки заступника начальника Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області Немировського О. від 10.07.2020 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває з 07.04.2015 в розшуці Васильківським ВП ГУ НП в Київській області та відносно нього 03.12.2012 порушено кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 КК України (а.с. 29, т. 1). Таке вбачається і з відповідей ВП № 1 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області № 1/1269 від 02.06.2021, 1/1237 від 27.05.2021 (а.с. 104-105, т. 2). 15.09.2020 рішенням Переяславської міської ради № 325-30 вирішено надати [PERSON] висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Висновком органу опіки та піклування Переяславської міської ради від 15.09.2020 № 325-30 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 31, т. 1). Із інформації з Єдиного реєстру боржників від 23.02.2021 вбачається, що [PERSON] є боржником у виконавчому провадженні № 60612375 щодо стягнення аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, обчислених головним державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу ДВС Білодід І.Ю. від 12.03.2021 вих. № 4985, станом на 05.02.2021 заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів становила 84622,50 грн (а.с. 60-61, т. 1). Відповідно до копій платіжних відомостей, виданих АТ КБ "ПриватБанк" вбачається, що з банківського рахунку [PERSON] 03.10.2017, 19.10.2017, 20.10.2017, 17.11.2017, 17.12.2017, 04.01.2018, 19.01.2018, здійснювались на банківський рахунок [PERSON] грошові перекази з призначенням платежу "child support" в різних сумах від 1800 грн до 7035 грн, в сукупності 21297 грн 05 коп., та відповідно до виписки платіжної системи "MoneyGram" від [PERSON] на [PERSON] перераховувались з квітня 2017 року по 18.01.2018 грошові кошти в сумах від 100 до 1000 євро, в загальній сумі 6187 євро, та одноразовий переказ 18.07.2017 [PERSON] в розмірі 100 євро (а.с. 137-145, т. 2). Крім цього, відповідачем надано до Державної прикордонної служби України [PERSON] згоду на виїзд їхньої доньки [PERSON] в супроводі [PERSON] закордон в різні країни за відповідним переліком до 01.08.2022, що відображено в заяві від 28.07.2021, засвідченій у Генеральному консульстві України в Сан-Франциско США (а.с. 204, т. 2). Таку згоду на виїзд дитини закордон суд сприймає як таку, що надана в інтересах дитини, має значення в справі в частині виконання батьківських обов`язків. Для оформлення заяви зі згодою на виїзд доньки [PERSON] закордон надано відповідні документи, що підтверджують дії відповідача для проїзду до Генерального консульства України в Сан-Франциско США. Такі документи мають інформативний характер, не відносяться до предмета позову (а.с. 189-203, 205-207, т. 2). Дані докази є допустимими та належними, інші докази зі сторони відповідача відхилені в ході судового процесу з мотивів пропущення строку подання доказів без клопотання про поновлення строку на їх подання, необґрунтованості клопотання про витребування доказів. Погашення заборгованості з аліментів на утримання [PERSON] , 2012 р.н., протягом судового розгляду до травня 2021 року визнано сторонами, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не потребує доказування. Враховуючи предмет та підстави позову, зміст спірних правовідносин, то обставинами, що підлягають доказуванню в даній справі є ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини відповідно до частини першої статті 164 Сімейного кодексу України. Фактичні обставини встановлені також на показаннях свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (зі сторони позивача), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (зі сторони відповідача). Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] є її донькою, а [PERSON] - колишній чоловік доньки. З донькою під час перебування у Польщі вона підтримувала зв`язок через програму "Скайп", і вона бачила пригнічений настрій доньки [PERSON] . Вона бачила сварки між відповідачем та позивачем під час цих розмов. Приїжджала в гості до [PERSON] , [PERSON] та онуки [PERSON] до м. Жешув Польщі на короткий період. Особисто бачила як відповідач, його батько [PERSON] , сварились між собою. ЇЇ штовхав відповідач, коли вона зробила зауваження для припинення сварок, на руках вона тримала [PERSON] . Зі слів позивача відомо, що відповідач залишав останню та онуки [PERSON] без утримання в Польщі, з 2013 року відповідач не сплачує аліменти й не приймає участі у вихованні [PERSON] , погрожує викрасти дитину. В загальному їй відомо зі слів доньки, що відповідач не приймає участі у вихованні онуки [PERSON] , не надає грошових коштів на її утримання, не супроводжує у школу та дитячий садок, не спілкується з донькою [PERSON] , не цікавиться онукою з часу повернення з Польщі до України. Свідок [PERSON] повідомив, що перебуває з [PERSON] у шлюбі з 2018 року та спільно утримує й виховує доньку [PERSON] , сина [PERSON] в м. Переяславі Київської області. Знає про відповідача як мешканця міста. Не бачив, щоб [PERSON] з 2018 року зв`язувався з [PERSON] , [PERSON] не сплачував аліменти на утримання [PERSON] . Виконує з цього часу батьківські обов`язки по відношенню до [PERSON] , забезпечує її фінансово, турбується про її стан здоров`я, забезпечує лікування, освіту, духовний розвиток дитини, сприймає Злату як рідну доньку, супроводжує її до садочка, школи. Свідок [PERSON] пояснила, що була в 2011 році на весіллі [PERSON] та [PERSON] в м. Переяславі Київської області. Бачила їх у 2013 році, коли позивач виїжджала для проживання в Польщі. Дитиною [PERSON] опікувалась позивачка, а відповідач "холодно" ставився до дитини. Зі слів позивача їй відомо, що після народження [PERSON] відповідач жорстоко ставився до них. Під час проживання позивача, відповідача у Польщі, вона підтримувала зв`язок за допомогою програми "Скайп", жодного разу не бачила відповідача. Зі слів позивача відомо про те, що відповідач не утримував [PERSON] зі [PERSON] під час проживання в Польщі, не сплачував аліменти на утримання дитини [PERSON] , з 2013 року не бачила [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила, що особисто не знає [PERSON] , а [PERSON] знайома з часу навчання в школі в м. Переяславі Київської області. Вона підтримувала спілкування з позивачем через програму "Скайп", бачила синці на обличчі позивача у зв`язку з тим, що позивач повідомила про побої відповідачем. Позивач повідомляла їй про те, що в неї та відповідача складні сімейні відносини, останній не приділяє уваги дочці [PERSON] , надає грошові кошти для утримання після нагадування. Від позивача відомо, що з часу переїзду [PERSON] , доньки [PERSON] до України відповідач взагалі не надавав кошти позивачу, не сплачував аліменти та не цікавився дитиною, чому не була безпосереднім свідком. Свідок [PERSON] повідомила, що 01.09.2019 передавала в м. Переяславі Київської області [PERSON]-малолітній доньці рідного брата [PERSON] грошові кошти в сумі 400 доларів США як подарунок від [PERSON] , без інших свідків. Про це попросив в телефонній розмові [PERSON] . Крім цього, в грудні 2020 року вона в присутності її матері [PERSON] за місцем проживання [PERSON] в м. Переяславі Київської області передавала [PERSON] дитячі речі, мобільний телефон. Крім цього, в березні 2021 року [PERSON] передавала в кафе "Пектораль" в м. Переяславі Київської області подарунки від [PERSON] для [PERSON] в присутності її матері [PERSON] : 10 000 грн, бездротові навушники "Ейрподз", на що [PERSON] не дозволила прийняти ці подарунки. Вона передала вказані грошові кошти в руки [PERSON] . Вказані речі передавались [PERSON] . [PERSON] засобами поштового зв`язку, а грошові кошти в більшій за 10 000 грн переказувались за допомогою платіжної системи [PERSON] , який особисто віддав їй гроші в м. Переяславі Київської області. Повідомила, що зі слів [PERSON] відомо про те, що мобільний телефон від [PERSON] не надається [PERSON] у зв`язку з цінністю такої речі та можливістю її втрати дитиною. Пропонувала [PERSON] з її допомогою сплатити від імені [PERSON] аліменти на рахунок, який вказувався би [PERSON] , не отримала таких відомостей від останньої. Повідомила, що не пам`ятає чи її брат [PERSON] вказував про зобов`язання сплачувати аліменти, але вона знала про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , сприймала що розірвання шлюбу передбачає стягнення аліментів. Крім цього, додатково вказала, що бачила в день святкування дня народження [PERSON] у 2017 році в гостях у [PERSON] в м. Переяславі Київської області як Злата рве фотографії із зображенням [PERSON] , негативно висловлюється про нього. Систематично засобами мобільного зв`язку спілкується з [PERSON] , останній в розмовах цікавився про [PERSON] , питав у неї про можливість передати засоби зв`язку, грошові кошти й інші подарунки [PERSON] . Свідок [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON] , вказала на виконання [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] . [PERSON] повідомляла їй про переказ для [PERSON] грошових коштів, цінних подарунків в кінці 2020 року. За місцем її проживання в м. Переяславі Київської області у 2020 році, не пам`ятає точного періоду, [PERSON] разом зі Златою нею разом з [PERSON] передавався мобільний телефон "Айфон", дитячі речі, які містились в поштовій посилці від [PERSON] із США. Вважала, що ці речі призначені безпосередньо для [PERSON] , та вона повідомила [PERSON] що ці речі призначені їй. [PERSON] вказала, що була свідком разом з [PERSON] того, що будучи на святкуванні дня народження її онука [PERSON] за місцем проживання з матір`ю [PERSON] в м. Переяславі Київської області рвала фотокартку із зображенням [PERSON] . Не була свідком перешкод зі сторони [PERSON] . [PERSON] у спілкування зі [PERSON] . Вважає, що створені такі передумови, які перешкоджають у спілкуванні дитини з батьком. В телефонних розмовах останній постійно цікавиться онукою [PERSON] , висловлює любов до своєї дитини. Свідок [PERSON] повідомив, що підтримував дружні стосунки в м. Переяславі Київської області з відповідачем, постійно спілкується з ним дистанційно по телефону. Знає позивача і відповідача як колишнє подружжя, бачив їх у 2012 році в Україні під час вагітності позивача. З 2014 по 2016 роки не спілкувався з відповідачем. З позивачем підтримує нейтральні стосунки. Про усі матеріальні труднощі у 2016 році, затримання та перебування відповідача у Фінляндії знає від відповідача, перекази грошових коштів, відправлення подарунків [PERSON] знає також з його слів. Безпосередньо як свідок підтверджує, що восени 2020 року відповідач по пошті із США, штат Вашингтон, мав відправляти [PERSON] коробку з дитячими речами для доньки [PERSON] , оскільки він цікавився особисто в головному відділенні АТ "Укрпошта" в м. Києві про причини затримання вказаної посилки. У лютому 2021 року відповідач зробив йому грошовий переказ, та він купив бездротові навушники для телефону, які передав для [PERSON] , оскільки остання мала спілкуватись з донькою відповідача. У березні 2021 року відповідач направив йому техніку марки "Епл" з метою передачі доньці відповідача [PERSON] , але він цього не зробив у зв`язку з тим, що хотів зробити це офіційно. В червні 2021 року він отримав грошовий переказ від відповідача на суму приблизно 88 600 грн, та ним особисто від імені відповідача на рахунок виконавчої служби були сплачені грошові кошти як аліменти на утримання доньки відповідача [PERSON] . Знає, що донька відповідача проживає в м. Переяславі з позивачем, з позивачем спілкувався по мобільному телефону в лютому 2021 року та пізніше з приводу переліку країн для відпочинку дитини, неодноразово пропонував примиритись з відповідачем. Як представник відповідача за довіреністю звертався у березні 2021 року до АТ КБ "ПриватБанк" для отримання відомостей та платіжних документів від [PERSON] , з метою збирання доказів, на усне доручення відповідача зібрати документи для встановлення способу спілкування з дитиною в судовому порядку. Також від відповідача отримував банківські картки для передання позивачу. Речі, банківські картки для доньки відповідача [PERSON] не передавав позивачу у зв`язку з тим, що між позивачем та відповідачем існують спірні відносини з приводу спілкування з дитиною. Про неможливість спілкування з дитиною та неприязні відносини між сторонами знає зі слів відповідача, не був безпосереднім свідком таких обставин. В телефонній розмові з відповідачем останній неодноразово просив його поговорити з позивачем для примирення та встановлення способу спілкування з донькою [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що спілкується з відповідачем [PERSON] як зі знайомим, та працюючи адвокатом, не надавав йому послуг з правничої допомоги та не консультував з юридичних питань. В кінці 2017 року-на початку 2018 року [PERSON] повідомив йому по телефону, що перебуває у Фінляндії, та вони спілкувались про перерахування йому грошових коштів в розмірі 6000 грн для придбання мобільного телефону з сім-карткою для доньки [PERSON] - [PERSON] , щоб встановити спілкування між ними. На перераховані гроші [PERSON] він придбав мобільний телефон марки "Самсунг", моделі не пам`ятає, з сім-карткою, чохлом до мобільного телефону. Він усно домовився про зустріч з позивачем, та ввечері неподалік від місця проживання позивача в м. Переяславі Київської області передав їй мобільний телефон для її доньки [PERSON] , з поясненнями того, що цей мобільний телефон придбаний її колишнім чоловіком [PERSON] для спілкування з дитиною. Свідок [PERSON] повідомив, що приїхав проживати до свого сина [PERSON] в Фінляндію в 2017 році. На початку 2018 року не працював у зв`язку з відсутністю такого права в Фінляндії. Перебував на утриманні у [PERSON] , який працював та отримував заробітну плату. В нього був мобільний телефон із застосунком "Приват-24" з доступом до банківського рахунку в банку АТ КБ "ПриватБанк". Йому відомо від [PERSON] , що останній за допомогою його мобільного телефону з вказаним застосунком переказував грошові кошти на банківський рахунок позивача на утримання онуки [PERSON] . Він надав [PERSON] дозвіл доступу до його банківського рахунку через мобільний телефон, та він особисто не контролював які саме суми грошових коштів і в який час його син [PERSON] перераховував як на його банківський рахунок, так і з його банківського рахунку на банківський рахунок його колишньої дружини [PERSON] . Вказав про такі дії [PERSON] з 2017 року до 23.01.2018 - дата виїзду з Фінляндії [PERSON] в Росію. Доповнив, що не вміє користуватись мобільним застосунком "Приват24", не здійснював дій щодо перерахування позивачу грошових коштів в будь-який спосіб. Засвідчив, що його син [PERSON] перераховував грошові кошти в розмірі 400 доларів на ім`я його доньки [PERSON] для передачі онуці [PERSON]. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовного його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , позивач посилалася на те, що відповідач в цілому ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, забезпеченню її розвитку, про що свідчать фактична відсутність відповідача в житті [PERSON] , заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів, разом зі [PERSON] під час спільного проживання у Польщі зазнала насильства зі сторони [PERSON] . Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи в суді встановлено, що відповідач погасив заборгованість з аліментів до травня 2021 року на утримання його доньки [PERSON] , 2012 р.н.; пропонував позивачу дійти до примирення для того, щоб спілкуватись з донькою [PERSON] за згодою позивача, брати участь у її вихованні, незважаючи на перебування закордоном; вживав заходів для забезпечення спілкування з дитиною шляхом передання через знайому особу в м. Переяславі Київської області [PERSON] , сестру [PERSON] , матір [PERSON] , знайому особу в м. Переяславі Київської області [PERSON] , подарунків для доньки [PERSON] . Суд не встановив умисного ухилення [PERSON] від забезпечення доньки [PERSON] , 2012 р.н., а в 2017 році-січні 2018 року відповідач перераховував грошові кошти на банківський рахунок позивача на утримання їхньої малолітньої дитини. Відсутність відповідача у житті дитини на території України потребує належної оцінки на підставі доказів, а тому суд не бере до уваги аргумент й показання свідків за клопотанням позивача щодо відсутності у піклування й вихованні відповідачем дитини протягом 2014-2021 років, й не свідчить про свідоме ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. Суд приймає письмові докази обох сторін, які відповідають показанням свідка [PERSON] як належні докази того, що [PERSON] за згодою [PERSON] перераховував грошові кошти позивачу [PERSON] в період з жовтня 2017 року по січень 2018 року для забезпечення доньки [PERSON] . Під час судового розгляду заборгованість з аліментів погашена відповідачем, ним надано дозвіл на виїзд доньки [PERSON] в супроводі позивача в ряд країн. Такі встановлені судом обставини суд оцінює як виконання батьківських обов`язків відносно [PERSON] , 2012 р.н., відповідачем [PERSON] , що спростовують наведені обставини у позові як тривале невиконання [PERSON] батьківських обов`язків. Суд відхиляє аргумент, показання свідка [PERSON] , оскільки відсутні письмові докази щодо застосування відповідачем насильства до позивача, їхньої дитини [PERSON] , неможливості звернутись до медичного закладу або поліції, оскільки фізичне насильство може бути встановлено лікарем за критерієм тілесних ушкоджень, або таке насильство як фізичного, так і психологічного характеру, потребує спеціальних знань в ході експертизи або певним чином може доказуватись зверненням до правоохоронного органу. Погашення заборгованості з аліментів на утримання [PERSON] , 2012 р.н., протягом судового розгляду визнано як позивачем, так і відповідачем, тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не потребує доказування. Таким чином, посилання в позові про наявність у відповідача заборгованості з аліментів як на обставину ухилення від виконання батьківських обов`язків, підставу позбавлення батьківських прав за період до звернення до суду з позовом, суд не бере до уваги. Заборгованість зі сплати аліментів погашена до травня 2021 року, наявність такої заборгованості не є самостійною та достатньою підставою для позбавлення батьківських прав. Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 16.01.2019 в справі № 465/3694/14-ц, від 20.03.2019 в справі № 199/2403/18, від 23.04.2020 в справі № 420/1075/17, від 17.06.2021 в справі № 466/9380/17, згідно яких існування заборгованості по аліментах у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, і її наявність сама по собі не є підставою для позбавлення дитини батьківських прав. Ухилення батька від виконання своїх обов`язків щодо дитини спростовується письмовими доказами, які відображають грошові перекази відповідача на користь позивача з цільовим призначенням "child support" (забезпечення дитини), що не потребує залучення перекладача з англійської мови. Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні від 07.12.2006 у справі "Хант проти України" наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16.07.2015 у справі "Мамчур проти України" ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. В рішенні ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі "Савіни проти України" зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За роз`ясненнями, наданими у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналіз чинного законодавства України та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і лише можливе за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`ю та психічного розвитку. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Суд керується усталеною судовою практикою в даній категорії справи, враховуючи правові висновки відповідно до постанов Верховного Суду (від 17.06.2021 у справі № 466/9380/17, від 23.12.2020 у справі № 522/21914/14, від 11.09.2020 у справі № 357/12295/18, від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 13.04.2020 у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17, від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц, від 08.05.2019 у справі № 409/1865/17-ц). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При цьому, позовна заява та додані до неї письмові докази, разом з показаннями з свідків не свідчать, що відповідач як батько доньки [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно доньки, або вчиняв би щодо неї насильство будь-якого виду. Рішення виконавчого комітету Переяславської міської ради від 15.09.2020 № 325-30 щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини, не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України). Такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Проаналізувавши висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавити батьківських прав відповідача, суд вважає, що цей висновок не може бути прийнятий до уваги, оскільки зроблений на підставі пояснень позивача без виклику відповідача, що не вбачається з тексту самого висновку. Таким чином, без виклику відповідача та відповідного з`ясування всіх обставин із залученням обох сторін спору, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав, такий письмовий висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому з нього не вбачаються достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до відомостей з Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, ВП № 1 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, йдеться про те, що [PERSON] перебуває з 07.04.2015 в розшуці та відносно нього 03.12.2012 порушено кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 КК України. Суду надано відомості про знаходження відповідача в розшуці правоохоронним органом в Україні в рамках кримінального провадження, проте ця обставина наперед не свідчить про його вину у злочині (кримінальному правопорушенні) до обвинувального вироку, а тому такі відомості не можуть характеризувати його на даний час негативно як особу або його можливості ухилитись від виконання батьківських обов`язків, вказує на формальний статус відповідача в кримінальному провадженні, факт розшуку органом досудового розслідування. Відповідно до статті 62 Конституції України та статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, й не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Факт перебування у карному розшуці в Україні, заборгованість з аліментів, показання свідків, що не були очевидцями взаємовідносин батьків та дитини; висновок міського органу у справах дітей та сім`ї про доцільність позбавлення батьківських прав; інші письмові документи-додатки до позову та докази, подані в підготовчому засіданні, як кожен окремо, так і в сукупності, не вказують на те, що відповідач умисно ухилявся й не виконував батьківські обов`язки, є небезпечним для життя та здоров`я своєї дитини попри усні твердження позивача про небезпечність відповідача в період спільного проживання сторін як сім`ї з донькою [PERSON] у Польщі. Суд констатує, що між позивачем та відповідачем склався спір, що відображається у взаємних образах, у свідомому неприйнятті цінностей кожного як одного з батьків після розірвання шлюбу. Разом з цим, кожна зі сторін забезпечує або заявляє про готовність забезпечити належний рівень виховання та утримання їхньої дитини. Суд переконаний, що досягнення згоди у спілкуванні як між батьками (позивачем та відповідачем), так і спільно з дитиною, залучення ними уповноваженого органу з питань дітей та сім`ї за місцем проживання дитини для визначення способу спілкування з дитиною, безстороннього представника не з членів їхніх сімей у спілкуванні між собою та дитиною, буде більш ефективним заходом для реалізації інтересів дитини ніж позбавлення батьківських прав. Таким чином, твердження як позивача про те, що відповідачу не вчиняються перешкоди у спілкуванні з дитиною, так і твердження відповідача про його безумовну готовність допомоги і вихованні дитини, суд сприймає як можливість сторін у спорі забезпечити інтереси малолітньої дитини. Позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , на думку суду, шкодитиме як інтересам дитини [PERSON] , так і можливостям позитивно змінити сприйняття сторонами-батьками [PERSON] один одного, прийняти взаємне рішення з можливими поступками щодо спілкування дитини з батьком або взяти спільне зобов`язання не чинити цьому перешкод в будь-який спосіб за виключенням об`єктивних обставин (часу відпочинку, нічного сну, навчання або іншої зайнятості дитини). Позбавлення батьківських прав [PERSON] може призвести до моральних страждань у дитини [PERSON] , перед якою у сторін рівні права та обов`язки, що забезпечать її виховання, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, покращуватимуть належні умови для розвитку її природних здібностей, підготують її до самостійного життя. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , 2012 р.н., буде непропорційним заходом, в якому немає необхідності в демократичному суспільстві. Відсутні беззаперечні та належні докази, що свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, як кінцевого заходу у батьківстві. Враховуючи, що визначальною обставиною, що має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, яким відповідатиме збереження її зв`язків з обома батьками, а тому за таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. У зв`язку з таким не підлягають стягненню і сплачений позивачем при подачі позову судовий збір.

Outcome: dismissed