Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати заборону з майна, який накладений на квартиру [ADDRESS] , номер запису обтяження : 30382387, відповідно до договору застави (іпотеки) № 980 виданої 02.03.2004 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсар В.В., який був перенесений державним реєстратором Баренко Є.О. з відомостей про реєстрацію до 01.01.2013 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2975902, 16.03.2006 року, яка належить [PERSON] на праві власності. Від представника позивача надійшла заяви про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судова повістка, направлена відповідачу повернулась на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив на адресу суду лист, в якому просить розглядати справу за його відсутності, покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження вбачається, що державним реєстратором Баренко Є.О на підставі договору застави від 02.03.2004 року, накладено забору на нерухоме майно, а саме на квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 2975902, 1603.2006. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира № 2-1075/12 від 25.06.2012 року, позов Публічного Акціонерного Товариства «Західінкомбанк» до [PERSON] про звернення стягнення задоволено частково та вирішено в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту від 27.06.2006 року в розмірі 417 713,82 грн, з яких: кредит - 283 000,00 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 58 070,23 грн., нараховані відсотки за період з 01.10.2011 року по 14.10.2011 року - 2388,05 грн., штраф згідно п. 3.2.16 кредитного договору - 15 090,41 грн., штраф згідно п. 3.2.17 кредитного договору - 30 600 грн., пеня згідно договору іпотеки № 129/2 від 26.07.2006 року - 19 795,55 грн., пеня згідно п. 3.2.6 кредитного договору - 3476,22 грн., пеня згідно додаткового договору п. 3.2.6 - 5293, 36 грн., - звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 129/2 від 26.07.2006 року, укладеного між ПАТ «Західінкомбанк» та [PERSON] , зареєстрованого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсарем В.В., - двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , що складається з 2-х жилих кімнат та службових приміщень, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 11283911 від 20.07.2006 року, загальною площею 62,7 кв.м., в тому числі житловою - 47,8 кв.м., що належить [PERSON] на праві приватної власності. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження". Встановити початкову ціну предмета іпотеки - двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] - 258 974,00 грн. Пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки судом не встановлено. В задоволенні інших вимог - відмовити. Як вбачається з витягу з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на спірне майно зареєстровано обтяження згідно договору застави від 02.03.2004 року, а також згідно договору іпотеки від 26.07.2006 року. В мотивувальні частині даного рішення зазначено, що в судовому засіданні представник «Західінкомбанк» пояснив, що основне зобов`язання, яке забезпечувалось договором застави від 02.03.2004 року, укладалось також між сторонами, на даний час вказане зобов`язання виконано, проте не виключено з реєстру. Вказане підтверджено наявною в матеріалах справи копією договору іпотеки від 02.03.2004 року. 10.04.2018 року між ПАТ "Західінкомбанк", яке є правонаступником КБ "Західінкомбанк" ТзОВ, від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Західінкомбанк" Костенко Ігор Іванович та [PERSON] укладено договір продажу майнових прав, а саме: кредитного договору № 260706/2063-129 від 26.07.2006 року з додатками до нього, укладений між Банком та Малим приватним підприємством «ЮМА». Заборгованість за даним кредитним договором станом на 19.03.2018 ркоу становить 279142,80 грн., а також суму штрафів та пені за невиконання умов договору. Договору, які є забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором: довір іпотеки №129/2 від 26.07.2006 року, укладений між Банком, боржником та іпотекодавцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсар В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3769, відповідно до якого іпотекодавцем передано в іпотеку 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 62,70 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 10.04.2018 року між ПАТ "Західінкомбанк", яке є правонаступником КБ "Західінкомбанк" ТзОВ, від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Західінкомбанк" Костенко Ігор Іванович та [PERSON] укладено Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки №129/2 від 26.07.2006 року, відповідно до якого [PERSON] відступлено право вимоги за договором іпотеки. Відповідно до договору іпотеки Іпотекодавець передав Первісному іпотеко держателю в іпотеку 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 62,70 кв.м., житловою площею 47,80 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, листом уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенко І.І. , [PERSON] повідомлено, що в ПАТ «Західінкомбанк» (що є правонаступником ТзОВ «Комерційний банк «Західінкомбанк») станом на день надання відповіді на відповідних балансових рахунках/програмних комплексах на обліковується будь-яка заборгованість [PERSON] , реєстраційний номер обілкової картки платника податків [NUMBER] за Договором іпотеки № 40 від 02.03.2004 року, що укладений між ним та банком та предметои іпотеки по якому була квартира [ADDRESS] . Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З викладених норм права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлений сторонами вимог та наданих ними доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачі відзив не подали та не скористалися своїм правом спростувати доводи позивача, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проаналізувавши викладене та враховуючи, що позивач має намір користуватися та розпорядитися майном, проте через наявність заборони позбавлений можливості це зробити, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved