Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», в.о. генерального директора ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Ангелової Олени Петрівни про скасування наказів про порушення трудової дисципліни від 24.12.2019 №№ 51-с, 52-с. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він працює електромонтером з експлуатації електролічильників 3 групи кваліфікації служби по технічному обслуговуванню приладів обліку ЗМЕМ ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО». 28.12.2019 він ознайомився зі спірними наказами, за якими його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та не нарахування премії за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності з дати винесення догани протягом одного року або до її зняття. Підставою винесення наказів була відсутність позивача на робочому місці 26 та 27 листопада 2019 р. без поважних причин. Разом із тим, позивач у вказані дні перебував у відпустці без збереження заробітної плати, з приводу чого 25.11.2019 подав заяву своєму безпосередньому керівнику. Дана заява була завізована і керівник його повідомив, що може знаходитись у вказані дні у відпустці без збереження заробітної плати. Отже, його заява була погоджена, що, зокрема, підтверджується поясненнями його безпосереднього керівника та матеріалами перевірки, складеними Олександрівським ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області. Посилаючись на положення ст.ст. 2, 4, 26 Закону України «Про відпустки», ст. 139 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) позивач просив скасувати накази в.о. генерального директора ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Ангелової О.П. № 51-с від 24.12.2019 та № 52-с від 24.12.2019 «Про порушення трудової дисципліни», якими на позивача накладено дисциплінарні стягнення (а.с. 1-4). Відповідач ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» в особі представника В.С. Седлярова із позовними вимогами [PERSON] не погодився, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до ст. 25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати надається працівникові за згодою сторін. [PERSON] , хоча і є безпосереднім керівником позивача, проте до його компетенції не входить надання відпусток працівникам. У даному випадку [PERSON] завізував заяву [PERSON] та передав заяву до відділу кадрів. Однак, в подальшому адміністрацією відповідача прийнято рішення про відмову у наданні відпустки, у зв`язку із чим відповідний наказ про надання такої відпустки не надавався. Оскільки [PERSON] не мав підтвердження роботодавця про надання йому відпустки, тому в нього були відсутні підстави не виходити на роботу 26 та 27 листопада 2019 р. Крім того, зауважив, що ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» були дотримані вимоги законодавства при винесенні наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме складено акти про відсутність [PERSON] на робочому місці, витребувані від нього письмові пояснення, в яких останній не спростовував факту відсутності у вказані дні на роботі, зазначивши, що відпустку йому надав [PERSON] . Таким чином, накази від 24.12.2019 №№ 51-с, 52-с про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності є законними, з огляду на що просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі (а.с. 20-21). Інших заяв по суті справи від учасників процесу не надходило. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою від 28.01.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, встановлено [PERSON] строк для усунення недоліку позовної заяви шляхом доплати судового збору до бюджету в розмірі 840,00 грн., розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи та доказів на їх обґрунтування, призначено судове засідання на 19.02.2020 (а.с. 16). В судовому засіданні 19.02.2020 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено у зв`язку із необхідністю надання часу на ознайомлення із відзивом на позов та враховуючи, що позивач не отримував ухвалу суду від 28.01.2020. 24.02.2020 до суду від представника позивача надійшла квитанція про доплату судового збору (а.с. 43). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. Крім того, представник позивача зауважив, що відповідно до п. 2.5 робочої інструкції позивача, з усіх питань загального напрямку він виконує усні та письмові розпорядження, доручення начальника служби, заступника начальника, майстра, не регламентовані даною інструкцією, але обумовлені виробничою необхідністю та Положенням про Службу по технічному обслуговуванню приладів обліку. Тому позивач з приводу надання йому відпустки на 26 та 27 листопада 2019 р. звернувся до свого безпосереднього керівника [PERSON] , який обіймає посаду заступника начальника СТОПО. Просили позов задовольнити. Представник відповідача-1 Морозов В.С. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що дійсно позивач 25.11.2019 звертався із заявою про надання йому відпустки, але не завчасно. Його заява була завізована [PERSON] і передана до відділу кадрів. [PERSON] не мав повноважень для надання відпустки працівнику. Адміністрацією відповідача відповідний наказ не видавався. Відтак, позивач правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач-2 в.о. генерального директора ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Ангелова О.П. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності відповідач-2 не надавала. За таких обставин та враховуючи положення ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідача-2. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працює в ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» електромонтером з експлуатації електролічильників 3 групи кваліфікації служби по технічному обслуговуванню приладів обліку ЗМЕМ. Наказом в.о. директора ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Ангелової О.П. № 51-с від 24.12.2019 «Про порушення трудової дисципліни» позивача [PERSON] за порушення трудової дисципліни, яке виразилось у відсутності на робочому місці з 08:00 год. до 12:00 год. та з 12:45 год. до 17:00 год. 27.11.2019, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та не нарахування йому премії за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності з дати винесення догани протягом одного року або до її зняття (а.с. 6). Наказом в.о. директора ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Ангелової О.П. № 52-с від 24.12.2019 «Про порушення трудової дисципліни» позивача [PERSON] за порушення трудової дисципліни, яке виразилось у відсутності на робочому місці з 08:00 год. до 12:00 год. та з 12:45 год. до 17:00 год. 26.11.2019, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та не нарахування йому премії за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності з дати винесення догани протягом одного року або до її зняття (а.с. 7). Із вказаними наказами позивач ознайомився 28.12.2019, після чого звернувся до Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізької області, із заявою про вчинення правопорушення, що підтверджується талоном-повідомленням № 79 від 28.12.2019 (а.с. 8). За вказаною заявою проведено перевірку, за наслідками якої ДОП СП Олександрівського відділення ДВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] складено довідку, за змістом якої встановлено, що [PERSON] у своїй заяві просив вжити заходів до керівництва ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», які не надали відпустку за свій рахунок. Також був опитаний заступник начальника технічного обслуговування [PERSON] , який пояснив, що [PERSON] дійсно писав заяву про відпустку, яку він підписав та в подальшому надав до керівництва для узгодження, однак її не узгодили. Під час подальшої перевірки було встановлено, що у даному матеріалі містились ознаки цивільно-правових відносин, розгляд яких належить до компетенції суду, у зв`язку із чим подальша перевірка припинена (а.с. 9-12). Відповідно до статті 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана. Відтак, законодавчою підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Згідно зі ст.ст. 148, 149 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно зі ст.139 КЗпП працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 147-1 КЗпП дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняти на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Тобто, виключною компетенцією власника або уповноваженого ним органу є видача наказів, визначення підстав, мотивів, обґрунтування та виду дисциплінарного стягнення. Своєю чергою, до компетенції суду належить перевірка додержання передбачених законом підстав та порядку застосування до працівників дисциплінарного стягнення, тобто законність наказу. Дисциплінарні стягнення у вигляді доган застосовані до позивача спірними наказами за порушення трудової дисципліни у вигляді відсутності позивача на робочому місці протягом двох робочих днів 26.11.2019 та 27.11.2019 без поважних причин. Відсутність позивача на робочому місці підтверджується актами від 26.11.2019 та від 27.11.2019, складеними працівниками ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до яких [PERSON] з 08:00 год. до 12:00 год. та з 12:45 год. до 17:00 год. 26.11.2019 та з 08:00 год. до 12:00 год. та з 12:45 год. до 17:00 год. 27.11.2019 був відсутній на робочому місці, причини його відсутності вказаним працівникам не відомі, на дзвінки на мобільний телефон [PERSON] не відповідав, про хворобу не повідомляв, документи про поважність відсутності на робочому місці відсутні (а.с. 24, 25). Розпорядженням директора ЗМЕМ ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» [PERSON] . № 412-р від 19.12.2019 «Про надання пояснень» з метою встановлення поважності причин порушення трудової дисципліни зобов`язано електромонтера з експлуатації електролічильників 3 групи кваліфікації СТОПО ЗМЕМ [PERSON] в строк до 16:30 год. 19.12.2019 надати на ім`я в.о. генерального директора Ангелової О .П. пояснення поважності причин відсутності на робочому місці 26 та 27 листопада 2019 р. із зазначенням документів, підтверджуючих відсутність. У випадку посилання у поясненні на документи, якими підтверджується поважність причин відсутності на робочому місці 26 та 27 листопада 2019 р., - зобов`язано надати їх засвідчені копії у строк до 09:00 год. 20.12.2019 (а.с. 23). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 19.12.2019, він 26.11.2019 та 27.11.2019 був відсутні на робочому місці, оскільки йому надав відпустку за власний рахунок заступник СТОПО [PERSON] , що підтверджується його поясненнями, наданими працівникам поліції (а.с. 22). Отже, позивачем не спростовується факт його відсутності на робочому місці 26.11.2019 та 27.11.2019. У даному випадку спірним питанням між сторонами є поважність причин відсутності позивача, оскільки останній вважав, що перебував у ці дні у відпустці без збереження заробітної плати. В судовому засіданні встановлено та не спростовується сторонами справи, що 25.11.2019 позивач [PERSON] подав заступнику СТОПО [PERSON] ., який є його безпосереднім керівником, заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на 26.11.2019 та 27.11.2019. Ці обставини також підтверджуються письмовими поясненнями [PERSON] , наданими ним працівникам поліції в процесі перевірки заяви [PERSON] (а.с. 12). Разом із тим, у цих же письмових поясненнях [PERSON] стверджує, що ним була завізована заява [PERSON] та передана до відділу кадрів, однак заява погоджена не була з невідомих йому причин. Згідно з довідкою ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» від 10.02.2020 № 010-03/2306, наказ про надання відпустки без збереження заробітної плати на 26.11.2019 та 27.11.2019 електромонтеру з експлуатації електролічильників 3 групи кваліфікації служби по технічному обслуговуванню приладів обліку ЗМЕМ [PERSON] не видавався (а.с. 26). Відповідно до ст. 84 КЗпП у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. Статтею 25 Закону України «Про відпустки» встановлено вичерпний перелік випадків надання відпустки без збереження заробітної плати за бажанням працівника в обов`язковому порядку, зокрема, така відпустка надається: 1) матері або батьку, який виховує дітей без матері (в тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), що має двох і більше дітей віком до 15 років або дитину з інвалідністю, - тривалістю до 14 календарних днів щорічно; 2) чоловікові, дружина якого перебуває у післяпологовій відпустці, - тривалістю до 14 календарних днів; 3) матері або іншим особам, зазначеним у частині третій статті 18 та частині першій статті 19 цього Закону, в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку, а в разі якщо дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) або якщо дитина, якій не встановлено інвалідність, хвора на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, - не більш як до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, а якщо дитині встановлено категорію "дитина з інвалідністю підгрупи А" або дитина, якій не встановлено інвалідність, отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги - до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку; 3-1) матері або іншій особі, зазначеній у частині третій статті 18 цього Закону, для догляду за дитиною віком до 14 років на період оголошення карантину на відповідній території; 4) учасникам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - тривалістю до 14 календарних днів щорічно. Особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, статус яких встановлений відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - тривалістю до 21 календарного дня щорічно; 5) особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, - тривалістю до 21 календарного дня щорічно; 6) пенсіонерам за віком та особам з інвалідністю III групи - тривалістю до 30 календарних днів щорічно; 7) особам з інвалідністю I та II груп - тривалістю до 60 календарних днів щорічно; 8) особам, які одружуються, - тривалістю до 10 календарних днів; 9) працівникам у разі смерті рідних по крові або по шлюбу: чоловіка (дружини), батьків (вітчима, мачухи), дитини (пасинка, падчірки), братів, сестер - тривалістю до 7 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця поховання та назад; інших рідних - тривалістю до 3 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця поховання та назад; 10) працівникам для догляду за хворим рідним по крові або по шлюбу, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше 30 календарних днів; 11) працівникам для завершення санаторно-курортного лікування - тривалістю, визначеною у медичному висновку; 12) працівникам, допущеним до вступних іспитів у вищі навчальні заклади, - тривалістю 15 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місцезнаходження навчального закладу та назад; 13) працівникам, допущеним до складання вступних іспитів в аспірантуру з відривом або без відриву від виробництва, а також працівникам, які навчаються без відриву від виробництва в аспірантурі та успішно виконують індивідуальний план підготовки, - тривалістю, необхідною для проїзду до місцезнаходження вищого навчального закладу або закладу науки і назад; 14) сумісникам - на термін до закінчення відпустки за основним місцем роботи; 15) ветеранам праці - тривалістю до 14 календарних днів щорічно; 16) працівникам, які не використали за попереднім місцем роботи щорічну основну та додаткові відпустки повністю або частково і одержали за них грошову компенсацію, - тривалістю до 24 календарних днів у перший рік роботи на даному підприємстві до настання шестимісячного терміну безперервної роботи; 17) працівникам, діти яких у віці до 18 років вступають до навчальних закладів, розташованих в іншій місцевості, - тривалістю 12 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місцезнаходження навчального закладу та у зворотному напрямі. За наявності двох або більше дітей зазначеного віку така відпустка надається окремо для супроводження кожної дитини; 18) працівникам на період проведення у відповідному населеному пункті антитерористичної операції, заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з урахуванням часу, необхідного для повернення до місця роботи, але не більш як сім календарних днів після прийняття рішення про припинення антитерористичної операції, заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Працівникам, які навчаються без відриву від виробництва в аспірантурі, протягом четвертого року навчання надається за їх бажанням один вільний від роботи день на тиждень без збереження заробітної плати. Позивач у позовній заяві зазначив, що він є батьком двох дітей у віці до п`ятнадцяти років, на підтвердження чого надав свідоцтва про народження дітей - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] (а.с. 13, 14). Разом із тим, наявність в позивача двох малолітніх дітей, за відсутності інших умов, визначених у ст. 25 Закону України «Про відпустки», не надає йому права на відпустку без збереження заробітної плати в обов`язковому порядку. Отже, у даних правовідносинах при вирішенні питання про надання відпустки позивачеві без збереження заробітної плати підлягали застосуванню норми статті 26 вказаного Закону, відповідно до якої за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. Застосування даної норми передбачає наявність права у роботодавця надати вказану відпустку працівникові на термін, обумовлений угодою між ними. Разом із тим, у даному випадку роботодавцем позивача не було видано відповідний наказ про надання відпустки за його заявою від 25.11.2019, що свідчить про відсутність досягнутої угоди між сторонами з цього приводу відповідно до ст. 26 Закону України «Про відпустки». Сам по собі факт написання позивачем заяви про надання йому такої відпустки та візування її безпосереднім керівником не підтверджує наявності згоди на таку відпустку роботодавця позивача, яким у даному випадку не є [PERSON] , а виступає в.о. генерального директора ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Ангелова О.П . Таким чином, у даному випадку позивачеві [PERSON] не було надано відпустки без збереження заробітної плати на 26 та 27 листопада 2019 р., а тому зазначена ним причина відсутності на роботі не може вважатися поважною. При цьому, судом також враховується і те, що позивача [PERSON] не було ознайомлено із відповідним наказом про надання йому відпустки без збереження заробітної плати за вказані дні, а сам позивач не вжив жодних заходів з метою пересвідчитись, що його заява була розглянута роботодавцем і за нею між сторонами досягнуто згоди шляхом прийняття відповідного наказу. На переконання суду, за відсутності наказу про надання відпустки позивач не мав законних підстав вважати, що йому надана така відпустка. Суд не бере до уваги посилання представника позивача на п. 2.5 робочої інструкції позивача, згідно з яким з усіх питань загального напрямку він виконує усні та письмові розпорядження, доручення начальника служби, заступника начальника, майстра, не регламентовані даною інструкцією, але обумовлені виробничою необхідністю та Положенням про Службу по технічному обслуговуванню приладів обліку, оскільки в межах розгляду даної справи не встановлено надання позивачеві з боку вказаних осіб розпоряджень або доручень, які були б обумовлені виробничої необхідністю та пов`язані із відсутністю позивачем 26 та 27 листопада 2019 р. на робочому місці. Крім того, вказаний пункт інструкції не надає права безпосередньому керівнику позивача [PERSON] видавати будь-які накази чи розпорядження про відпустки підлеглим працівникам. Отже, суд доходить висновку, що у даному випадку з боку [PERSON] мали місце порушення трудової дисципліни у вигляді відсутності протягом двох днів на робочому місці без поважних причин, які надавали відповідачу-2 підстави для застосування відповідних дисциплінарних стягнень. Крім того, враховуючи зміст оскаржуваних наказів, а також надані відповідачем-1 документи на підтвердження правомірності їх прийняття, суд дійшов висновку, що вони відповідають вимогам ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП, оскільки прийняті роботодавцем (особою, якій надано право прийняття працівника на роботу), з урахуванням попередньої роботи працівника та у місячний строк з дня вчинення дисциплінарних проступків. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що законні підстави для скасування спірних наказів відсутні, з огляду на що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити повністю. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed