Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на майно. Свої вимоги мотивували тим, що 15.11.2007 р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на придбання автомобіля у розмірі 139 903 грн. 79 коп., згідно якого [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 14.11.2014 р. зі сплатою 0,80 % на місяць за його використання. В забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави придбаного автомобіля - Chevrolet Tacuma U F75Z. Проте оскільки відповідач неналежним чином виконував свої кредитні зобов'язання, станом на 03.06.2011 р., утворилась заборгованість в розмірі 101 850 грн. 15 коп. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд: звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Chevrolet, модель Tacuma UF75Z, рік випуску 2007, № кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ , а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; зобов'язати відповідача передати ПАТ КБ "ПриватБанк" технічний паспорт та ключі від автомобіля, а у разі втрати чи пошкодження технічного паспорту - зобов'язати МРЕО м. Миколаєва, відділ ДАІ відновити втрачені документи. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання частково недійсним кредитного договору та визнання недійсними додаткових угод до кредитного договору. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та Банком був укладений кредитний договір про надання йому кредитних коштів на придбання автомобіля вартістю 92 629 грн. 00 коп. Всього за умовами кредиту Банк надав [PERSON] Кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 139 903,79 грн. зі сплатою 0,80 % на місяць за його використання. Разом з тим кошти в розмірі 38 904 грн. 18 грн. були передбачені в якості оплати страхових платежів у випадку і в порядку, передбачених кредитним договором. Проте доказів того, що Банком дійсно були витрачено зазначені кошти на передбачені договором цілі суду не надано, вони не підлягали фактичній видачі боржнику, в зв'язку з чим [PERSON] вважає недійсним кредитний договір в цій частині (п. 7.1). Крім того [PERSON] зазначав, що Банк неправомірно відповідно до Додаткових угод збільшував/зменшував суму кредиту та збільшив відсоткову ставку за користування кредитом, не інформувавши його про наслідки цих дій. Посилаючись на вищевикладене [PERSON] просив суд: визнати частково недійсним Кредитний договір № DN81AR03110147, укладений між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] від 15.11.2007 р., а саме п. 7.1 в частині надання суми в розмірі 38 904 грн. 18 коп. , з моменту його укладення; визнати недійсними Додаткову угоду № 1 від 28.02.2012 р., Додаткову угоду № 1 від 06.11.2012 р., Додаткову угоду № 3 від 05.02.2013 р., Додаткову угоду № 4 13.06.2013 р., Додаткову угоду № 4 від 25.06.2013 р., що укладені між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] - з дати їх укладання. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, збільшивши вимоги в частині суми боргу, яка станом на 16.07.2014 року, складає 133 108 грн.31 коп., з яких - 84 690 грн.29 коп. - заборгованість за кредитом; 14 946 грн.80 коп. - заборгованість за процентами; 6060 грн. - заборгованість за комісією; 27 411 грн. 22 коп. - пеня, додавши розрахунок. Зустрічний позов не визнав. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін,свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 15.11.2007 р. між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником є ПАТ КБ "ПриватБанк") та [PERSON] був укладений Кредитний договір № DN81AR03110147 на суму 139 903 грн. 79 коп. на придбання автомобіля, згідно якого відповідач взяв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати кредит, проценти за його використання, комісії та штрафні санкції Кінцевий строк повернення кредиту - 14.11.2014 р. Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору Банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 15.11.2007 р. по 14.11.2014 р. включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 139 903 грн. 79 коп. на наступні цілі: 92 629,00 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34,0 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування, договором особистого страхування на строк до 14.11.2008 р. у сумі 926 грн. 29 коп., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 7 410,32 грн., та у розмірі 38 904,18 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,80 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.10 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору. В забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором 15.11.2007 р. між Банком та відповідачем було укладено Договір застави рухомого майна, а саме автомобіля Chevrolet, модель Tacuma UF75Z, рік випуску 2007, № кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 28.02.2012 р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] була укладена Додаткова угода № 1 до Кредитного договору № DN81AR03110147, згідно якої суму заборгованості, що виникла в період з дати підписання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшено на 18 851,21 грн. (пеня); за порушення позичальником будь-якого зобов'язання , передбаченого Графіком погашення кредиту,позичальник сплачує штраф в розмірі 18 851,21 грн. Також п. 7.1 Кредитного договору було викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір не повнолювальної кредитної лінії визначено як 164 689,27 грн. (92 629,0 грн. на придбання авто, а також 63 689,66 грн. на сплату страхових платежів). 06.11.2012 р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] була укладена Додаткова угода № 1 до Кредитного договору № DN81AR03110147, відповідно до умов якої суму заборгованості відповідача, що виникла в період з дати надання кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 12 545,39 грн., а саме: відсотки у розмірі 0 грн., комісія у розмірі 0 грн., пеня у розмірі 12 454,39 грн.; за порушення позичальником будь-якого зобов'язання , передбаченого Графіком погашення кредиту, позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 12 454,39 грн.; розмір відсоткової ставки за користування кредитом складає 1,75 % на місяць на суму залишку заборгованості. 05.02.2013 р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] була укладена Додаткова угода № 3 до Кредитного договору № DN81AR03110147. Згідно умов даної додаткової угоди суму заборгованості, що виникла в період з дати надання кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшено на 12 979,46 грн. (пеня); за порушення позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого Графіком погашення кредиту,позичальник сплачує штраф в розмірі 12 979,46 грн. Також п. 7.1 Кредитного договору було викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір не повнолювальної кредитної лінії визначено як 141 848,95 грн. (92 629,00 грн. на придбання авто, 34 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави, а також 40 849,34 грн. на сплату страхових платежів). 13.06.2013 р. та 25.06.2013 р. між банком та відповідачем [PERSON] також укладались додаткові угоди за № 4 до Кредитного договору № DN81AR03110147, згідно яких зменшувалась сума заборгованості позичальника за кредитним договором та розмір кредитних коштів, передбачених для сплати страхових платежів. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк, вказаний в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно умов договору застави, ст. 20 Закону України «Про заставу» позивач має право, з метою задоволення своїх вимог, звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема - сплата неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 25 ЗУ " Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається, в тому числі, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження. Як вбачається зі змісту статей 25, 26 ЗУ " Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", одним зі способів реалізації, який може визначити суд, є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № DN81AR03110147, станом на 16.07.2014 року, складає 133 108 грн.31 коп., з яких - 84 690 грн.29 коп. - заборгованість за кредитом; 14 946 грн.80 коп. - заборгованість за процентами; 6060 грн. - заборгованість за комісією; 27 411 грн. 22 коп. - пеня. При цьому, представником Банку у судовому засіданні зазначено, що, оскільки відповідач не виконував в повному обсязі умови Додаткових угод, вони взагалі не повинні бути взяті судом до уваги, як нікчемні, та заборгованість розраховувалась позивачем за основним Договором остаточно, з часу порушення зобов'язання - з березня 2010 року, станом на 16.07.2014. Як вбачається із наданого розрахунку та інших документів, долучених до справи позивачем, у суму боргу за основним зобов'язанням Банком враховано, як тіло кредиту, яке видано - 92 629,00 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), 34,0 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна страхових платежів за договором страхування, договором особистого страхування на строк до 14.11.2008 р. у сумі 926 грн. 29 коп., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 7 410,32 грн. та у розмірі 38 904,18 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору. Проте, крім 92 629 грн., які було перераховано Банком за договором купівлі-продажу автомобіля, інші суми, у тому числі 38 904,18 грн. не було отримано відповідачем, їх не було перераховано Банком за Договорами страхування, отже шкода Банку відповідачем у зазначеному розмірі спричинено не була. Що не заперечував представник позивача та доказів зворотнього суду позивачем не надано. Проте, згідно розрахунку, станом на 16.07.2014 року, Банком було враховано суму боргу за тілом кредитом разом із страховими внесками (38904,18), та було нараховано на цю загальну суму проценти, комісія та пеня за 4 роки. Крім того, з наданих Банком розрахунків вбачається, що з 01.02.2009 року позивачем була підвищена процентна ставка за кредитом в односторонньому порядку, але, відповідно до умов п.2.3.1.Кредитного договору відповідача про це повідомлено не було, він не був обізнаний щодо необхідності збільшення щомісячних платежів з огляду на це, та своєї згоди не надавав. Доказів зворотнього позивачем суду не надано. Починаючи з лютого 2012 року, з метою врегулювання кредитних зобов'язань сторони уклали - Додаткову угоду № 1 від 28.02.2012 р., Додаткову угоду № 1 від 06.11.2012 р., Додаткову угоду № 3 від 05.02.2013 р., Додаткову угоду № 4 13.06.2013 р., Додаткову угоду № 4 від 25.06.2013 р. Ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. Аналізуючи зміст цих угод, суд погоджується з доводами відповідача за зустрічним позовом щодо недійсності цих правочинів, як не відповідаючи вимогам ст.215,203 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» через наступне. Згідно умов Додаткових угод, відповідач збільшував/зменшував суму кредиту, яка нібито підлягала видачі [PERSON], що неприпустимо з огляду на те, що сума кредиту є незмінної математичною складовою, яка вже була отримана [PERSON] при укладанні Кредитного договору. Крім того, Банк з 28.02.2012 року вдруге збільшив за умовами цих додаткових угод відсоткову ставку за користування коштами з 0,80% до 1,75 % на місяць, яка повинна нараховуватись на суму залишку заборгованості, на що [PERSON] своєї згоди не надавав. Відсутність достатньої інформованості [PERSON] щодо умов цих договорів призвело до порушень п.2.3.1. Кредитного договору та ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зважаючи на те, що протягом 2007 - 2013 років [PERSON] сплачував кошти за кредит ( арк.105,116 т.1), проте Банк неправомірно обраховував суму боргу, постійно її збільшуючи, суд вважає, що позивачем не доведено наявність заборгованості відповідача перед позивачем у будь-якому обсязі. Відповідно до ст.236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до приписів ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Оскільки умови Кредитного договору не встановлюють та не підтверджують виконання зобов'язання з боку Банку, а саме в реальній видачі кредитних коштів у повному, зазначеному розмірі, суд вважає, що необхідно визнати частково недійсним Кредитний договір № DN81AR03110147, укладений 15.11.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] , а саме п. 7.1 в частині надання суми в розмірі 38 904 грн. 18 коп. - з моменту його укладання. Недійсність однієї із істотних умов основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем - ПАТ КБ "Приват Банк" не було надано належних та допустимих доказів щодо кредитної заборгованості [PERSON], відповідно підстави для звернення стягнення на автомобіль Chevrolet - відсутні.

Outcome: approved