Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) в розмірі 24 906,59 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2018 між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі в.о керуючого ТВБВ №10010/0149 філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено заяву про приєднання № 485859812 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Шляхом підписання цієї заяви про приєднання до договору, клієнт беззастережно приєднується до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання відповідач беззастережно приєднавчя до ДКБО в редакції, яка на день підписання заяви розміщено на інтернет-сторінці банку\~www.oschadbank.ua. Відповідно до блоку 3 даної заяви Банк відкрив на ім`я \~відповідача картковий рахунок № [NUMBER] в гривнях України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», встановив кредитну лінію з лімітом кредитування 15 000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 38% річних та 0,001% за користування кредитом протягом Грейс-періоду. Кредитний договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань, достатнім підтвердженням згоди клієнта з умовами кредитування є використання клієнтом кредиту (здійснення платежу за рахунок кредитних коштів), підпісанням заяви про приєднання відповідач підтвердив, що до підписання даної заяви Банк надав йому як споживачу інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну ставку, загальні витрати по кредиту, проінформував про умови кредитування (п.6.9, 6.11 заяви про приєднання, п.1.5, 1.6 р.ХХІІ ДКБО). Відповідно до п.1.21 р.ХІІ ДКБО за невиконання або несвоєчасне виконання клієнтом зобов`язань перед Банком у встановленому розмірі та строки, Банк має право нараховувати на суми прострочених платежів пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний денть прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мада бути сплачена, до дати фактичної її чплати, аде не більше 15% від суми простроченого плвтежу. Внаслідок невиконання зобов1язань за користування кредитними коштами у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на 17.01.2020 року складає 24 906,59 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основним боргом 14\~677,29 грн., нараховані відсотки 6347,76 грн., нарахована пеня 2939,60 грн., комісія 308,00 грн., 3 % річних від прострочених сум заборгованості 379,70 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту 254,24 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника Банку, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, враховуючи приписи ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не подав. Враховуючи викладене, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19.07.2018 між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ №10010/0149 філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» і [PERSON] було укладено заяву про приєднання №485859812 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до п. 3.1. заяви про приєднання, шляхом підписання цієї заяви про приєднання до договору, клієнт беззастережно приєднується до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці банку\~www.oschadbank.ua\~та укладає з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, кредитного договору. В силу п.п.3.4.1- 3.4.2 заяви про приєднання, банк відкрив поточний рахунок відповідачу № [NUMBER] в гривнях України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та надав платіжну картку типу Mastercard Debit Standart та ПІН-конверт до неї. Згідно п. 6.3-6.4 даної заяви банк встановив відповідачу кредит у сумі 15 000,00 грн., терміном дії на 60 місяців, з можливістю продовження на той самий строк. Пунктом 6.6. зазначеної вище заяви передбачено, що процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає: 38 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду та 0,001 % річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового рахунку за товари і послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно умов договору. Так, шляхом підписання даної заяви, сторони дійшли згоди, що всі інші умови кредитного договору, в т.ч. й порядок його зміни, містяться в договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Також, підписання даної заяви, відповідач підтвердив, щодо підписання даної заяви позивач ознайомив його з орієнтованою сукупною вартістю кредиту, а відповідач ознайомився з детальним розписом сукупної вартості кредиту, який міститься в додатку до цієї заяви (п.6.11.-6.12.). Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме - в порядку передбаченому договором надавав відповідачу кредитні кошти. Однак, в порушення умов договору та чинного законодавства України відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання. В заяві про приєднання віж 19.07.2018 року зазначений розмір кредиту - 15 000 грн. та процентна ставка за користування кредитними коштами в розмірі 38 % річних. Отже, враховуючи приписи діючого законодаввства та той факт що відсутні докази виконання відповідачем своїх зобов`язань за договром по сплаті тіла кредита та відсотків за користування кредитними коштами, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредита в розмірі 14677,29 грн. та заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 6347,76 грн. Ввідповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором. Таким чином, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% віостків річних в розмірі 379,70 грн та інфляційні втрати в розмірі 254,24 грн. Щодо стягнення пені в розмірі 2939,60 грн. та комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 308,00 грн суд зазначає про таке. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 19.07.2018 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.07.2018 року, посилався на Договір комлексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), розміщений на сайті: \~www.oschadbank.ua. як на невід`ємну частину заяви про приєдання. Зазначений ДКБО затвердженй постановою Правляння ПАТ "Державний ощадний банк України" та який має декілька редакцій, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучену до позовної заяяви редакцію ДКБО розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати пені, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови надання кредиту, крім тих, що погоджені сторнами в заяві про приєднання, відсутність у заяві про приєднання домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком ДКБО не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Тобто, позивач одночасно з поданням позову повинен був подати суду докази на підтвердження своїх вимог щодо домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту та комісійну винагороду тощо. Таким чином суд вважає, що Договір комлексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), розміщений на сайті: \~www.oschadbank.ua,\~ який міститься в матеріалах даної справи та не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.07.2018 року. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді пені за порушення строків виконання договірних зобов`язань, тому в частині стягнення пені в розмірі 2939,60 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо комісії за обслуговування кредиту суд зазначає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте, в заяві про приєднання від 1907.2018 року розмір комісії, порядок нарахування та послуги Банку, за які сплачується комісія, не зазначені, тому в цій частині позовні вимоги про стягнення комісії в розмірі 308,00 грн. також не підлягають задоволенню Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-1746цс16 від 16.11.2016 року, № 444/484/15ц від 12.12.2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1827,92 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial