Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду та свої позовні вимоги мотивує тим, що з 23 червня 2004 року позивач зареєстрована в гуртожитку по [ADDRESS] . З моменту вселення та до теперішнього часу позивач фактично проживає в кімнаті № 8, що підтверджується копією паспорту позивача, довідкою про склад сім`ї та протоколом загальних зборів мешканців гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . 19.08.2014 Рішенням Виконкому Сумської міської ради № 399 затверджено Акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожитку за адресою: [ADDRESS] Суми [ADDRESS] Декабристів, 76 від регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. 20.06.2018 року рішенням Сумської міської ради № 3607-МР було зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожиток за адресою: м. Суми, вул. Декабристів, 76. Таким чином, власником гуртожитку є триторіальна громада м. Суми. 05.10.2016 р. Сумська міська рада своїм рішенням № 1225-МР надала дозвіл на приватизацію кімнат у гуртожитку по [ADDRESS] . В лютому місяці 2020 року позивач звернулась до відповідача 2 з заявою щодо приватизації кімнати [ADDRESS] . Листом вих. № 14.01-15/305 відповідач 2 повідомив позивача про відмову у приватизації кімнати, в якому причиною відмови було зазначено: відсутність ордеру про надання житлової площі у Позивача; відсутність реєстрації Позивача саме в кімнаті № 8 Гуртожитку. Позивач зверталась до Сумського міського об`єднання громадян «Вікторія» мешканців гуртожитку по [ADDRESS] , яке є обслуговуючою організацією будинку та в якій перебуває вся документація на гуртожиток і її мешканців з проханням надати їй належним чином завірену копію ордера. Проте, з відповіді, позивачу стало відомо, що копію ордера вона отримати не зможе. Тому просить визнати [PERSON] наймачем кімнати [ADDRESS] ; зобов`язати Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради вчинити дії щодо приватизації за [PERSON] кімнати [ADDRESS] без надання ордера про надання житла. Ухвалою суду від 16.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.05.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача виконавчого комітету Сумської міської ради у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву в якій зазначив, що по даним зазначеним у паспорті, а саме у відбитку про реєстрацію вбачається, що позивач зареєстрована у гуртожитку по [ADDRESS] , без зазначення номеру кімнати. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради №399 від 19.08.2014, - затверджено акт приймання передачі до комунальної власності територіальної громади м.Суми гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , від регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області (а.с.16). Таким чином, власником гуртожитку є територіальна громада м. Суми. Рішенням Сумської міської ради №1225-МР від 05.10.2016,- надано дозвіл на приватизацію кімнат у гуртожитку по [ADDRESS] їх законними мешканцями в порядку, установленому чинним законодавством (а.с.17). Рішенням Сумської міської ради №3607-МР від 20.06.2018,- зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Суми 986/1000 часток гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). В лютому місяці 2020 року [PERSON] звернулася до Управління «ЦНАП у м.Суми» СМР з заявою щодо приватизації кімнати за адресою [ADDRESS] . У відповідь на заяву, Управління «ЦНАП у м.Суми» СМР своїм листом від 17.02.2020 відмовив [PERSON] у визнанні її наймачем та здійснення приватизації кімнати [ADDRESS] , з тих підстав, що відсутній ордер про надання житлової площі у позивача; відсутня реєстрації позивача саме в кімнаті №8 гуртожитку (а.с.19). З копії паспорту [PERSON] вбачається, що у відбитку про реєстрацію, остання зареєстрована у гуртожитку по [ADDRESS] , без зазначення номеру кімнати (а.с.7). З копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). [PERSON] звернулася до Сумського міського об`єднання громадян «Вікторія» - мешканців гуртожитку по [ADDRESS] Суми [ADDRESS] Декабристів, [ADDRESS] , яке є обслуговуючою організацією будинку та в якій перебуває вся документація на гуртожиток і її мешканців, з проханням надати їй копію ордера на кімнату №8. Проте, з відповіді стало відомо, що копію ордера отримати вона не зможе з тих підстав, що під час прийняття гуртожитку їм не була передана картотека на мешканців гуртожитку його попереднім власником; в тому числі їм не були передані відповідні документи по кімнати №8. Згідно довідки, виданої Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» ТВБВ №10018/0145 філії Сумського обласного управління від 17.06.2016, - [PERSON] в основних списках на отримання приватизаційних цінних паперів значиться. Житловий чек не використаний (а.с.21). Протоколом загальних зборів мешканців будинку гуртожитку за адресою: [ADDRESS] від 28.03.2018 року затверджено список мешканців, які фактично проживають в кімнатах вказаного гуртожитку. (а.с. 9). Із затвердженого списку мешканців, які фактично проживають в кімнатах гуртожитку розташованого за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що в ньому за № 8 міститься прізвище позивача. Крім того, у вказаному списку зазначено, що позивач зареєстрована з 23.06.2004 року в кімнаті № 8 площею 13,5 кв.м. (а.с. 11). Відповідно до ст. 25 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків",- спори, пов`язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до статті 26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ"№ 3 від 01.03.2013 у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків") тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб`єкта владних повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Однією з обставин, з якою, пов`язано право особи на захист відповідно до вищевказаного закону, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,- приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено сферу дії цього закону, яка поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду",- органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону. Даний перелік підстав для відмови в приватизації житлового приміщення є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на кімнату позивача не розповсюджується. Статтею 328 ЦК України визначено підстави набуття права власності. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4 ст. 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»,- рішення про передачу гуртожитків у власність територіальних громад приймають відповідні органи управління (уповноважені особи) власників гуртожитків або суд. Відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону України «Про приватизацію державного майна», інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Таким чином, Сумською міською радою в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» СМР безпосередньо порушені права позивача [PERSON] , оскільки вона є такою, що користується житловим приміщення на підставі та в порядку, визначеному законодавством, підпадає під дію Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та має право на отримання кімнати №8 у гуртожитку у власність. Згідно ст. 345 ЦК України,- фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Отже, кімната №8 належить до числа об`єктів, які підлягають приватизації, а [PERSON] є суб`єктом приватизації, яка на законних підставах зареєстрована та тривалий час проживає у гуртожитку, віднесеному до недержавного житлового фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України,- кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.06.2014 р. у справі № 6-32цс13. Відповідно до ст. 392 ЦК України,- власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] про визнання наймачем кімнати, зобов`язати вчинити дії по приватизації кімнати в гуртожитку є таким, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved