Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Відповідно до п.9 Розділу ХІІІ ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів Сарненської міської ради, Комунального підприємства "Житлосервіс" Сарненської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та заяви про зміну підстави позову просять: - рахувати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на житло в кімнатах [ADDRESS], внаслідок відсутності за місцем реєстрації без поважних причин понад встановлені строки, визначені ст.71 ЖК України; - визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради від 25.12.2012 року за №466 про визнання сім'ї [PERSON] наймачами кімнат [ADDRESS] рішення виконавчого комітету №381 від 19.11.2014 року, яким внесено зміни до пункту 1 рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради від 20.11.2013 року №419 "Про переоформлення договору найму" та рішення виконавчого комітету від 20.11.2013 року №419 про визнання її, [PERSON], наймачем кімнати [ADDRESS] -зобов'язати виконавчий комітет Сарненської міської ради та Комунальне підприємство "Житлосервіс" укласти з її сім'єю, в особі [PERSON], договір найму квартири [ADDRESS] житловою площею 65,0 кв.м. та загальною площею 88,8 м.кв., відповідно до технічного паспорту (інвентаризаційна справа №6693, реєстровий №3-139-1100); - стягнути з відповідачів судові витрати у справі. Свої вимоги мотивують тим, що наказом №23-к від 17.03.1993 року [PERSON] було зараховано на посаду оператора обчислювальних машин в Сарненський комбінат "Будіндустрія". На той час, [PERSON] разом з своєю сім'єю проживала в кімнатах [ADDRESS] У 2001 році вона разом з членами своєї сім'ї залишила гуртожиток і виїхала на інше місце проживання у приватний будинок в м.Сарни, а через незначний час вся сім'я виїхала з нього і переїхала проживати в [ADDRESS] де постійно проживає до цього часу. Їхня сім'я, на час виселення сім'ї [PERSON], проживала в кімнаті [ADDRESS] цього ж гуртожитку та потребувала покращення житлових умов. На час отримання ними ордера на житло в гуртожитку. сім'я [PERSON] у кімнатах [ADDRESS] вже не проживала, не сплачувала коштів на їх утримання, і зазначені кімнати на час їхнього вселення були вільними. 20.02.2002 року адміністрацією комбінату їй, [PERSON], було видано ордер на право вселення з двома, на той час неповнолітніми, різнополими дітьми, в гуртожиток будинку [ADDRESS] та укладено договір найму на це житло. В угоді найму від 20.02.2002 року, укладеного між СП комбінат "Будіндустрія" та [PERSON] зазначено, що житлове приміщення складає собою ізольовані кімнати та підсобні приміщення з усіма зручностями загальною площею 112,63 кв.м. Рішенням виконкому Сарненської міської ради від 19.05.2004 року №295 адміністрації комбінату було надано дозвіл на переобладнання гуртожитку під житловий будинок для малих сімей та виготовлення на нього проектно-технічної документації. Після оголошення СП комбінат "Будіндустрія" банкрутом та в процесі його ліквідації, рішенням міської ради від 17.12.2009 року за №1471 цей гуртожиток було передано у комунальну власність міста та прийнято на баланс КП "Житлосервіс". Рішенням виконкому Сарненської міської ради від 17.08.2011 року за №340 нумерацію житлових приміщень у гуртожитку сімейного типу було приведено у відповідність до технічного паспорту і їхня квартира почала обліковуватися під [ADDRESS]. Проведеним переобміром займаної ними площі, з договору найму було виключено коридори загального користування та укладено договір про надання послуг на утримання будинку та споруд від 08.11.2011 року, з якого вбачається, що житлова площа в займаній ними квартирі становить 65,0 кв.м., а загальна площа 88,8 кв.м. Згідно з технічним паспортом, КП РОБТІ, інвентаризаційна справа №6693, реєстраційний №3-139-1100, ізольоване приміщення, яким постійно користується їхня сім'я, зареєстроване як квартира [ADDRESS]. Перереєстрація їхньої сім'ї в квартиру [ADDRESS] була здійснена 27.12.2010 року, що підтверджується відповідними записами в їхніх паспортах. Сім'я [PERSON] в цій квартирі ніколи не значилася. КП "Житлосервіс", у віданні якого перебуває гуртожиток в будинку [ADDRESS] вимог до їхньої сім'ї про розірвання, зміну або укладення іншого договору найму не ставило. На цей час чинний договір найму від 20.03.2002 року укладений СП комбінат "Будіндустрія" з їхньою сім'єю на користування житловою площею, включаючи кімнати [ADDRESS] цієї квартири. За таких обставин цей договір найму незаконно в односторонньому порядку змінений виконавчим комітетом. Рішенням Сарненського районного суду від 29.05.2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловими кімнатами [ADDRESS]. Цим же рішенням задоволено їхній зустрічний позов, яким визнано недійсними договори найму житла за №3720 від 27.12.2012 року в частині надання у безстрокове користування кімнат [ADDRESS] та №3720 від 19.09.2013 року про участь у витратах по утриманню споруд, прибудинкових територій та надання послуг укладених з [PERSON], підприємством "Житлосервіс" Сарненської районної ради. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 24.09.2014 року зазначене рішення залишено без змін. Так як сім'я [PERSON] виїхали з гуртожитку на проживання в Одеську область, то є підстави ставити вимогу про визнання цих осіб такими, що втратили право на житло. За таких обставин, рішення Сарненської міської ради за №466 від 25.12.2012 року, яким сім'ю [PERSON] визнано наймачами кімнат [ADDRESS] жилого приміщення, суперечить вимогам житлового законодавства. Крім того, ці кімнати відносяться до квартири [ADDRESS]. Отже, укладення договору найму з [PERSON] на частину квартири, а саме кімнати [ADDRESS], якими користується їхня сім'я, суперечить житловому законодавству та ущемляє їхні законні права та інтереси. Після постановлення рішення суду про відмову в задоволенні позову [PERSON] щодо усунення перешкод, вони звернулися до міської ради. Міським головою було роз'яснено, що оскільки є чинним рішення виконкому від 25.12.2012 року, то з [PERSON] знову буде укладено договір найму на кімнати [ADDRESS] у квартирі, якою користується їхня сім'я. Як їм стало відомо з листа від 19.12.2014 року, рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради №381 від 19.11.2013 року внесено зміни до п.1 рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради №419 від 20.11.2013 року "Про переоформлення договору найму", яким її, [PERSON], визнано наймачем кімнати [ADDRESS] жилого приміщення [ADDRESS] площею 14,9 кв.м. відповідно до технічного паспорту. Безпідставність намагання відповідачів визнати сім'ю [PERSON] наймачами кімнат [ADDRESS] полягає також у тому, що ордер на житло сім'ї [PERSON] не видавався, зважаючи на те, що такий ордер є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу. В той же час, відповідачі на житлову площу розміром 22,8 кв.м. (кімнати [ADDRESS]) намагаються вселити 11 чоловік, двоє з яких є інвалідами дитинства, у зв'язку з чим на кожну особу припадає менш ніж по 2,07 кв.м. жилого приміщення, що є також грубим порушенням житлового законодавства. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] та позивач та представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідачів [PERSON] просив у задоволенні усіх заявлених позовних вимог відмовити у зв'язку з відсутністю на те підстав. Представник відповідача Комунального підприємства "Житлосервіс" Сарненської міської ради заперечив проти задоволення позовних вимог за їх безпідставністю. Представник відповідача Сарненської міської ради в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника. Вислухавши сторони, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, і вказані обставини не заперечують особи, які беруть участь у справі, що у кімнатах [ADDRESS] зареєстрована сім'я [PERSON], п'ять членів якої є неповнолітні діти, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про народження (а.с.20, 21, 22, 23, 24 Т.2). Вказана реєстрація була проведена на підставі укладеного 22 жовтня 1998 року з власником житла, на той час СП "Сарненський комбінат "Будіндустрія", договору найму житлового приміщення, що підтверджується наданою копією угоди найму житлового приміщення в сімейному гуртожитку СП "Сарненський комбінат "Будіндустрія" (а.с.31 Т.2). У той же час, у спірному житлі на підставі укладеного 20 лютого 2002 року з власником житла, на той час СП "Сарненський комбінат "Будіндустрія", договору найму житлового приміщення, проживає [PERSON] з дітьми. На підставі рішення Сарненської міської ради № 1471 від 17.12.2009 року "Про прийняття в комунальну власність територіальної громади м. Сарни житловий фонд СП "Сарненський комбінат "Будіндустрія" (а.с.9 Т.1) гуртожиток по [ADDRESS] прийнято у комунальну власність територіальної громади м.Сарни безоплатно та закріплено за комунальним підприємством "Житлосервіс" на праві повного господарського відання та відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 23.09.2010 року, будівля вказаного гуртожитку зареєстрована на праві власності за територіальною громадою м. Сарни в особі Сарненської міської ради (а.с.7 Т.2). 26 лютого 2010 року Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на гуртожиток [ADDRESS] (а.с.11 Т.1) та рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради від 17.08.2011 року №340 вирішено привести нумерацію житлових приміщень у відповідність до технічного паспорту гуртожитку, виготовленого станом на 26 лютого 2010 року (а.с.10 Т.1). У відповідності до ч.2 ст.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, (далі по тексту - Конвенція), Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї. За ч.1 ст.3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Згідно із ч.3 ст.17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.18 зазначеного Закону органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла, а діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно із ч.2 ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна та визнає неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна (ч.ч.3, 4 ст.12 цього Закону). Виходячи з аналізу зазначених правових норм, попередня згода повинна бути надана щодо будь-яких правочинів, право власності на яке, або право користування яким мають неповнолітні діти. Згідно із ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Таким чином, при укладанні 20 лютого 2002 року [PERSON] з власником житла на той час СП "Сарненський комбінат "Будіндустрія" договору найму житла необхідно було отримати попередню згоду органу опіки і піклування. У зв'язку з неотриманням вказаної згоди позов [PERSON] в частині визнання сім'ї [PERSON] такими, що втратили право на житло в кімнатах [ADDRESS] є необґрунтованими, оскільки договір найму зачіпає майнові права неповнолітніх дітей сім'ї [PERSON], які є членами однієї родини та проживають спільно, стосовно спірного житла, право на користування яким їм гарантоване законодавством. Вказані вище обставини встановлені рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20.04.2012 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.10.2012 року (а.с.70-71, 72-74 Т.1). Встановлено, що після того, як СП "Сарненський комбінат "Будіндустрія" було ліквідовано, а будівля гуртожитку, що по [ADDRESS] перейшла у власність територіальної громади міста Сарни в особі Сарненської міської ради та зважаючи на наявність вищевказаних судових рішень, [PERSON] звернулася із заявою про переоформлення з нею раніше укладеного договору найму. Рішенням виконавчого комітету Сарненської ради №466 від 25.12.2012 року "Про розгляд звернення [PERSON] щодо переоформлення договору найму" (а.с.27 Т.2) визнано сім'ю [PERSON] наймачами кімнат [ADDRESS] жилого приміщення [ADDRESS] (кв. [ADDRESS] згідно технічного паспорту) у гуртожитку по [ADDRESS], які на момент реєстрації у них сім'ї [PERSON] нумерувалися як кімнати [ADDRESS] та вирішено КП "Житлосервіс" переоформити [PERSON] договір найму кімнат [ADDRESS] жилого приміщення [ADDRESS] Зі змісту ст.2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі по тексту - Закон) вбачається, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. У статті 1 Закону зазначено, що виконавчі органи рад це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Отже, виконавчий комітет Сарненської міської ради, який відповідно до ст.11 Закону, є виконавчим органом Сарненської міської ради, створений останньою на виконання передбачених даним Законом функцій та повноважень. Вказаний Закон розділяє повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів. Відповідно до п.п.2 п.а ч.1 ст.30 Закону саме до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподілу та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності. Отже, вирішення питання надання житла, в тому числі і шляхом прийняття рішення про визнання сім'ї [PERSON] наймачами житла, що належить Сарненській міській раді, є виключно компетенцією виконавчого комітету Сарненської міської ради. Тому, відповідач Сарненська міська рада не наділена повноваженнями та не в праві вирішувати такого роду питання, в тому числі і бути стороною у даних спірних правовідносинах. Зважаючи на викладене вище, будь-яких правових підстав для визнання рішення виконкому Сарненської міської ради №466 від 25.12.2012 року незаконним та його скасування немає, так як воно прийняте повноважним на те органом, у спосіб, який визначений Законом та на підставі норм Закону. Крім того, слід зважати на те, що обставини правомірності прийняття рішення виконкому Сарненської міської ради №466 від 25.12.2012 року були предметом дослідження при розгляді іншої справи, яка розглянута в порядку адміністративного судочинства Сарненським районним судом 07 травня 2013 року, за результатами розгляду якої постановою суду у задоволенні позовних вимог [PERSON] про скасування рішення Сарненської міської ради №466 від 25.12.2012 року відмовлено повністю за їх безпідставністю та яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.02.2014 року. Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради №419 від 20.11.2013 року "Про переоформлення договору найму" (а.с.203 Т.1) вбачається, що за зверненням [PERSON] про надання дозволу на переоформлення договору найму останню визнано наймачем жилого приміщення [ADDRESS], площею за внутрішнім обміром 14,9 кв.м. відповідно до Технічного паспорту (інвентаризаційна справа №6693, реєстровий №3-139-1100) у будинку [ADDRESS] та вирішено КП "Житлосервіс" переоформити договір найму квартири. Отже, оскільки зазначене рішення прийняте за зверненням [PERSON] та на її користь, то визнавати його незаконним нема підстав. Рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради №381 від 19.11.2014 року "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради від 20.11.2013 року №419 "Про переоформлення договору найму" (а.с.202 Т.1) зміст вищевказаного рішення по суті не змінює, а лише містить уточнення відносно найменування приміщення, в якому міститься кімната наймачем якої визнано [PERSON] Отже, вказані вище рішення нічим не порушують прав позивачів. До того ж, безпідставною є вимога позивачів про зобов'язання виконавчого комітету Сарненської міської ради та КП "Житлосервіс" укласти з [PERSON] договір найму квартири [ADDRESS], оскільки суд не може зобов'язувати вчиняти ті чи інші дії особу, яка не є стороною у справі. Крім того, як встановлено в ході судового розгляду, [PERSON] не було відмовлено в укладені такого договору і доказів протилежного остання не надала. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed