Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

23.06.2020 року [PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду Львівської\~ області з позовом до Трускавецької міської ради в особі міського голови Кульчинського Андрія Богдановича, третя особа - ТзОВ «Трускавецькі лікувальні води» про захист ділової репутації. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 09 червня 2020 року на офіційному сайті Трускавецької міської ради tmr.gov.ua Трускавецькою міською радою опубліковано статтю під назвою « [INFO] », в якій поширено недостовірну інформацію щодо нього, генерального директора Товариства з обмеженою, відповідальністю «Готельно-курортний комплекс «Карпати» [PERSON] . Зокрема в статті зазначене наступне: «Багатьох трускавчан обурило впровадження плати за «Нафтусю» та інші мінеральні води. Як пояснюють у ТОВ «Туускавеиькі лікувальні води», це вимушений крок, оскільки було прийняте відповідне рішення Антимонопольного комітету України. Свій вердикт АМКУ надіслав у відповідь на звернення-скаргу з Трускавця за підписом генерального директора ТОВ «ГКК «Карпати» [PERSON] та кількох інших осіб. З метою встановлення однакових конкурентних засад ТОВ «ТЛВ» змушене було встановити ціну на мінводи в бюветі, щоб не порушувати конкурентного права інших споживачів. Отже, справжнім винуватцем того, що в бюветі «Нафтуся» тепер платна, є підписанти листа-скарги до АМКУ, зокрема і ТзОВ «ГКК «Карпати» (гендиректор [PERSON] ). Відпуск трускавчанам мінеральних вод на безоплатній основі згідно рішення АМКУ заборонений як такий, що суперечить конкурентним засадам згідно ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», пояснили в ТОВ «Трускавецькі лікувальні води». Тобто з даної інформації вбачається, що встановлення плати за унікальну мінеральну воду «Нафтусю» у курортному місці Трускавці експлуатуючим господарюючим суб`єктом є вимушеним кроком, зумовленим вказівками Антимонопольного комітету України і вина за встановлення плати за воду лежить на позивачу. Позивач вважає, що створення та розповсюдження відповідачем недостовірної та негативної інформації про нього невизначеному колу осіб мали на меті опорочення його ділової репутації, тому просить суд визнати недостовірними, такими, що порушують ділову репутацію генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю « [INFO] » [PERSON] відомості, поширені Трускавецькою міськіою радою на офіційному сайті Трускавецької міської ради [INFO] в статті під назвою « [INFO] », електронна адреса [INFO] та зобов`язати відповідача спростувати зазначені відомості шляхом розміщення на офіційному сайті Трускавецької міської ради заяви про те, що в статті під назвою «Нафтуся» для трускавчан буде безкоштовною» від 09.06.2020 року інформація про генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельно-курортний комплекс «Карпати» [PERSON] є негативною та недостовірною інформацією в повному обсязі, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Представник Трускавецької міської ради подала відзив на позовну заяву, в якому позову не визнала, вважає, що у статті «Нафтуся» для трускавчан буде безкоштовною» нічого образлизового відносно позивача немає, ніщо не принижує його ділову репутацію, вся інформація відповідає дійсності, а висловлювання у статті є оціночними судженнями. В судове засідання 23.03.2021 року з"явився представник позивача, позов підтримав, просив його задовольнити. В судове засідання 23.03.2021 року з"явилася представник відповідача, позову не визнала з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи у судове засідання 23.03.2021 року не з"явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не підтримав. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09 червня 2020 року на офіційному сайті Трускавецької міської ради tmr.gov.ua Трускавецькою міською радою опубліковано статтю під назвою « [INFO] ». Зокрема в статті зазначене наступне: « [INFO] » та інші мінеральні води. Як пояснюють у ТОВ «Туускавеиькі лікувальні води», це вимушений крок, оскільки було прийняте відповідне рішення Антимонопольного комітету України. Свій вердикт АМКУ надіслав у відповідь на звернення-скаргу з Трускавця за підписом генерального директора ТОВ «ГКК «Карпати» [PERSON] та кількох інших Осіб. З метою встановлення однаковій конкурентних засад ТОВ «ТЛВ» змушене було встановити ціну на мінводи в бюветі, щоб не порушувати конкурентного права інших споживачів. Отже, справжнім винуватцем того, що в бюветі «Нафтуся» тепер платна, є підписанти листа-скарги до АМКУ, зокрема і ТзОВ «ГКК «Карпати» (гендиректор [PERSON] ). Відпуск трускавчанам мінеральних вод на безоплатній основі згідно рішення АМКУ заборонений як такий, Що суперечить конкурентним засадам згідно ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», пояснили в ТОВ «Трускавецькі лікувальні води». В судовому засіданні 27.07.2020 року представник позивача подав клопотання про призначення судової лінгвістично семантико-текстуальної експертизи на вирішення якої поставити наступні питання: 1. Чи міститься в тексті публікації розміщеної на офіційному сайті Трускавецької міської ради у рубриці «Новини» за [INFO] » за адресою: [INFO] висловлювання образливого характеру щодо позивача? 2.Чи міститься в тексті публікації розміщеної на офіційному сайті Трускавецької міської ради у рубриці «Новини» за [INFO] під назвою « [INFO] » за адресою: [INFO] інформація позитивного або негативного характеру щодо позивача? 3. Чи є висловлювання « Отже, справжнім винуватцем того, що в бюветі «Нафтуся» тепер платна, є підписанти листа-скарги до АМКУ, зокрема і ТзОВ «ГКК`Карпати» (гендиректор [PERSON] ) що міститься в тексті публікації на офіційному сайті Трускавецької міської ради у рубриці «Новини» за [INFO] під назвою « [INFO] » за адресою: [INFO] фактичним твердженням або оціночним судженням? Згідно висновку експерта № 460/21 від 23.02.2021 року, який знаходиться в матеріалах справи, у тексті публікації під назвою « [INFO] », розміщеної для невизначеного кола осіб на офіційному сайті Трускавецької міської ради у рубриці «Новини» за 09.06.2020 року за адресою [INFO] наявне висловлювання, в якому міститься негативна інформація щодо особи [PERSON] : «Отже, справжнім винуватцем того, що в бюветі «Нафтуся» тепер платна, є підписанти листа-скарги до АМКУ, зокрема і ТзОВ «ГКК «Карпати» (гендиректор [PERSON] )». Наведене вище висловлювання негативного характеру стосовно особи [PERSON] , в лінгвістичному аспекті не виражене в образливій, брутальній чи непристойній формі. Наведене вище висловлювання негативного характеру стосовно особи [PERSON] , викладено у формі фактичного твердження, а не оціночного судження. Згідно\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано\~ст.34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до\~ст.9 Конституціїє складовою частиною національного законодавства. Відповідно до вимог\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.. Відповідно ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно\~ст.297 Цивільного кодексу України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на спростування цієї інформації згідно\~ст.277 Цивільного кодексу України. Відповідно до\~\~роз`яснень\~\~наведених у п. 15\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову\~\~практику\~\~у справах\~\~про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009р. при розгляді справ\~\~зазначеної категорії\~суди повинні мати на увазі, що юридичним складом\~правопорушення, наявність якого\~може бути підставою\~для задоволення позову, є сукупність\~таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної\~\~чи юридичної\~\~особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що\~\~порушує особисті немайнові права,\~\~або завдає\~\~шкоди відповідним\~\~особистим немайновим благам, або перешкоджає\~\~особі\~\~повно і своєчасно\~\~здійснювати\~\~своє особисте\~\~немайнове право. Під поширенням інформації\~\~слід розуміти : опублікування\~\~її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших\~\~засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет, викладення\~\~в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення\~\~в публічних виступах, а також\~\~в іншій формі\~\~хоча б одній\~\~особі. Під негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як вбачається з п.18\~Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями\~ст. 277 ЦК\~та\~ст.10\~ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. В свою чергу, відповідно до ст.\~34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Крім цього у відповідності п.19\~Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За змістом зазначеного вище законодавства, кожному гарантується право на свободу вираження поглядів, не завдаючи\~при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню. Відповідно до вимог Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У рішенні Європейського суду з прав людини «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання, поглядів, припущень не підлягає доведенню. Особа, яка висловлює не факти, а свої погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Статтею\~47 Закону України «Про інформацію»\~передбачено, що відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у поширенні відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. Статтею 201 Цивільного кодексу України\~передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. На підставі викладеного, зокрема і за змістом ст. 4 ЦПК України, суд приходить до висновку, що оскільки позивач обіймає посаду генерального директора\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~"Готельно-курортний\~комплекс "Карпати",\~то створення та розповсюдження відповідачем недостовірної та негативної інформації про нього невизначеному колу осіб принижує його ділову репутацію. Поширена відповідачем інформація щодо позивача, а саме: «Отже, справжнім винуватцем того, що в бюветі «Нафтуся» тепер платна, є підписанти листа-скарги до АМКУ, зокрема і ТзОВ «ГКК «Карпати» (гендиректор [PERSON] )» є негативного характеру стосовно особи [PERSON] , викладена у формі фактичного твердження, а не оціночного судження, що встановлено висновком експерта\~№ 460/21\~від 23.02.2021\~року. Дана інформація не відповідає дійсності і принижує ділову репутацію позивача, тому позов підлягає частковому задоволенню, в частині визнання недостовірними та такими, що порушують ділову репутацію генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Готельно-курортний комплекс "Карпати" [PERSON] відомостей, а саме: «Отже, справжнім винуватцем того, що в бюветі «Нафтуся» тепер платна, є підписанти листа-скарги до АМКУ, зокрема і ТзОВ «ГКК «Карпати» (гендиректор [PERSON] )». Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути 50% судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial