Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та зазначив, що 5 березня 2007 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» уклало з відповідачем кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 112250 доларів США з кінцевим терміном повернення коштів 05.03. 2017 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та проценти за користування ним у порядку, встановленому договором. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ «КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено договір іпотеки від 06.03.2007 року, згідно з яким відповідач передав банку в іпотеку належний йому на праві приватної власності житловий будинок №13 по вул.8-го Березня у м.Біла Церква. Відповідач не виконував відповідно до договору свої обовязки по поверненню кредиту, тому в рахунок погашення заборгованості за договором від 05.03.2007 р. рішенням колегії суддів апеляційного суду Київської області від 09.04.2015 р. було звернуто стягнення на зазначений будинок шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною, визначеною субєктом оціночної діяльності на момент продажу. Посилаючись на те, що на предмет іпотеки звернено стягнення судовим рішенням, 18.11.2015 р. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON] Жиле приміщення, що має бути надано виселюваному, позивачем не зазначене. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, представник відповідача адвокат [PERSON] позов не визнала. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, на підставі такого. За змістом ч.3 ст.10, ч.1 ст.60, ч.ч.1,3 ст.61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають; обставини, встановлені судовим рішенням в іншій цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Судом встановлено, що 5 березня 2007 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» уклало з відповідачем кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 112250 доларів США з кінцевим терміном повернення цих коштів 05.03. 2017 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та проценти за користування ним у порядку, встановленому договором. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ «КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено договір іпотеки від 06.03.2007 року, згідно з яким відповідач передав в іпотеку банку належний йому на праві приватної власності житловий будинок №13 по вул.8-го Березня у м.Біла Церква. З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Київської області від 09.04.2015 р., яке набуло чинності, було звернуто стягнення на предмет іпотеки будинок №13 по вул.8 Березня у м.Біла Церква. Обгрунтовуючи позов про виселення відповідача з зазначеного жилого приміщення, позивач послався на ст.40 Закону України "Про іпотеку" та ст.109 ЖК України. Однак суд вважає, що тлумачення позивачем зазначених норм є помилковим, враховуючи наступне. Як вбачається з кредитного договору від 05.03.2007 р., кредит видавався на ремонт та будівництво будинку. Згідно з договором іпотеки від 06.03.2007 р., в забезпечення зобовязання був наданий будинок №13 по вул.8 Березня у м.Біла Церква. З цього ж договору іпотеки вбачається, що зазначений будинок був придбаний відповідачем за договором купівлі-продажу від 13.09.2000 р. Зазначені обставини свідчать про те, що кредит надавався на споживчі цілі, а не на придбання житлового будинку, що став предметом іпотеки. Згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2014 р. у справі за позовом ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, будинок №13 по вул.8 Березня у м.Біла Церква є єдиним житлом відповідача. Зазначене судове рішення в частині, що стосується відмови у виселенні відповідача, судом апеляційної інстанції скасоване не було. Згідно з ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення, а в частині другій - порядок виселення. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Судом встановлено, що в іпотеку передано житловий будинок, який не був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, тому доводи позивача про наявність передбачених законом підстав для виселення відповідача із цього будинку без надання йому іншого постійного житла є помилковими. В правових позиціях, викладених у постановах Верховного Суду України, у тому числі, від 18 березня 2015 року (№ 6-39цс15) та від 02.09.2015 року (№6-1049цс15), також наголошено на тому, що за змістом ст.40 Закону України "Про іпотеку" та ст.109 ЖК УРСР особам, які виселяються із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки надається інше постійне житло у випадку, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed