Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, заявлені вимоги представник позивача в судовому засіданні уточнив, просить визнати укладеними між ЛКП «ДІМ» та відповідачами договір про надання послуг утримання будинку та прибудинкових територій та договір надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, які за формою та змісто (умови) повинні відповідати типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Також позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість по оплаті фактично наданих послуг із централізованого опалення квартири № [ADDRESS] в сумі 3630,56 грн. Позов мотивує тим, що ЛКП «Дім» являється виконавцем житлово-комунальних послуг будинку [ADDRESS]. Відповідачі являються власниками квартири [NUMBER] у вказаному будинку. Позивачем фактично надаються послуги з утримання будинків та прибудинкової території та надання послуг з централізованого опалення, проте відповідачі, всупереч вимогам законодавства, відмовляють укласти договір про надання вказаних послуг. Окрім цього, за період з 01.11.2011 року по 31.10.2014 року утворилась заборгованість по оплаті послуг з центрального опалення в розмірі 3 630,56 грн., оскільки відповідачі в повному обсязі вартість послуг не оплачують. Виходячи із обов'язку відповідачів укласти договір про надання послуг та обов'язку здійснювати оплату наданих послуг просить позову задоволити. Представники позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, пояснили, що відповідачі в період з 01.11.2011 року по 31.10.2014 року не в повному розмірі вносили плату за надані послуги з центрального опалення. Зазначили, що рішенням Львівської міської ради затверджено тарифи на теплову енергію, згідно яких визначається вартість послуг. Разом з тим, відповідачі сплачують лише частину суми. Несплата споживачами повної вартості наданих підприємством послуг призводить до збитків. Окрім цього, в супереч обов'язку укласти договір із ЛКП «Дім», відповідачі укладати такі відмовляються. Просить позов задоволити, визнати договір укладеним та стягнути з відповідача вказану суму боргу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили. Відповідач [PERSON] пояснила, що мешканцями будинку [ADDRESS] було встановлено вузол обліку теплової енергії. У зв'язку із цим, відповідачами здійснювалась оплата виключно вартості фактично спожитої теплової енергії згідно показників лічильника, натомість оплати приєднаного теплового навантаження не оплачували, оскільки вважають нарахування такої безпідставними. При цьому підтвердила, що послуги позивачем надаються справно та будь яких зауважень з приводу якості таких не має. Також зазначила, що в частині заборгованості до 2011 р. сплили строки позовної давності. Враховуючи наведене, просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, не представив заперечення на позов, не подав на адресу суду заяву про відкладення. Враховуючи наведене вище, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку сторін, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких мотивів. Як вбачається із довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку від 13.11.2014 року (а.с.8), [PERSON], [PERSON], [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. власники квартир зобов'язанні брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території. В судовому засіданні встановлено, що позивачем фактично надаються відповідачам послуги з утриманням будинку і прибудинкової території. Окрім цього, встановлено, що позивачем було запропоновано відповідачам укласти договір на типових умовах, проте останні відмовились, договір на даний час не укладено. Вказаний факт відповідачі в судовому засіданні визнали. У відповідності до положень п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Таким чином вказаним законом передбачено обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акта для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року N 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій". З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.ст. 19-21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року N 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Вказана позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року, положення якої, у відповідності до положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для врахування. З врахуванням наведеного вище, суд вважає підставними вимоги позивача про визнання укладеними договорів про надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території та надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення між ЛКП «Дім» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають в [ADDRESS], а тому в цій частині позовні вимоги слід задоволити. Окрім цього, відповідно до ст.162 ЖК України, плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно розрахунку заборгованості (а.с.9), сума заборгованості відповідача за надані послуг по центральному опаленню квартири [ADDRESS] становить 3 630,56 грн. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі здійснювали оплату вартості послуг частково. З врахуванням того, що в будинку було встановлено вузол обліку теплової енергії, відповідачі вважають безпідставним нарахування приєднаного теплового навантаження, що стверджували відповідачі в судовому засіданні. Суд не погоджується з такою позицією відповідачів, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Рішенням Львівської міської ради від 28.12.2011 року затверджено скореговані тарифи на послуги з централізованого опалення, відповідно до яких тарифи на теплову енергію для опалення та інші потреби (двоставковий тариф) складається із плати за фактично спожиту теплову енергію та плату за приєднане теплове навантаження. З врахуванням наведеного суд вважає безпідставною відмову відповідачів від оплати вартості послуг в частині плати за приєднане теплове навантаження Таким чином в судовому засіданні встановлено факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості по оплаті послуг по центральному опаленню. Відповідачі факт наявності заборгованості визнали, розрахунок розміру заборгованості не заперечили. Проте, у відповідності до положень ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.9), до листопада 2011 року у відповідачів перед позивачем уже існувала заборгованість в розмірі 2 194,3 грн. Суд не погоджується із доводами представників позивача про неможливість застосування строку позовної давності, оскільки відповідачами фактично здійснювалась оплата частини вартості послуг, чим визнавалось зобов'язання перед позивачем в повному обсязі. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачами протягом тривалого часу здійснювалась оплата послуг виключно за фактично спожиту теплову енергію, проте не здійснювали плату заприєднане теплове навантаження, яке відображається в квитанції, така виплата мала постійний характер, суд вважає, що позивач міг знати про порушення своїх інтересів. Таким чином, до стягнення підлягає сума в межах строку позовної давності 3 роки, що становить 1316,39 грн. При цьому, у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати по справі.

Outcome: approved