Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

17 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом , в якому просив про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 11 884,860 грн. В якості різниці між фактичним розміром шкоди, завданої транспортному засобу внаслідок ДТП, та страховим відшкодуванням, сплаченим в значно меньшому розмірі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, вважали позов таким, що підлягає задоволенню, посилаючись на вимоги, викладені в позовній заяві. Просили суд про поновлення строку позовної давності, який був пропущени з поважних причин. Представник відповідача АТ «Українська пожежно-страхова компанія»до судового засідання не з'явився, надав відзив на позовну заяву та заперечення проти позову, в якому просив про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення вимог позову заперечував з огляду на прпуск строку позовної давності. Треті особи до судового засідання не з'явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, заперечень проти позову не надали. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність нез*явившихся осіб. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 23.06.2009 року о 12.50 годині [PERSON] , керуючи автомобілем «Хюндай Соната», державний номер [NUMBER], рухаючись по вул. В. Морській в районі перехрестя з вул. Фалеївська в м. Миколаєві, не вибрав безпечної дистанції та допустив зіткнення з зупинившимся попереду автомобілем «Фіат Добло», дн [NUMBER] під керування [PERSON] , який продовжив рух та здійснив зіткнення з рухаючимся попереду автомобілем «Мітсубісі Оутландер», дн [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. При цьому [PERSON] було порушено п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.06.2009 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВВ/5131252 в АТ «Українська пожежно-страхова компанія». Як вбачається з матеріалів справи, ліміт відповідальності страховика - АТ «Українська пожежно-страхова компанія», за договором страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну майну, встановлений у розмірі 51000 грн. Згідно звіту №054/06-09 про проведення незалежної оцінки від 10.07.2009 року, сума матеріальних збитків власнику автомобіля Фіат Добло, дн [NUMBER], 2006 року випуску з урахуванням експлуатаційного зносу вузлів кузова та агрегатів на момент огляду складає 15713,48 грн. 22.04.2010 року АТ «УПСК»було виплачено позивачеві 12984,57 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих ДТП, що підтверджується платіжним дорученням №213. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №294 від 25.02.2011 року, сума матеріального збитку, спричиненого дорожньо-транспортною пригодою власнику транспортного засобу «Фіат Добло», д/н [NUMBER], складає 24869,43 грн. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2012 року відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON], про стгянення з [PERSON] матеріальної шкоди з тих підстав, що відповідач відмовився від відшкодування шкоди, посилаючись на те, що його цивільна-правова відповідальність застрахована, розмір матеріальної шкоди не перевищує ліміти страховки, а позивачем, з врахуванням положень ст. 1194 ЦК України та ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не було пред'явлено вимоги до АТ «Українська пожежно-страхова компанія»про стягнення матеріальних збитків, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити, оскільки суд не виходить за межі пред'явлених позовних вимог. При цьому позивач не позбавлений можливості звернутися до страхової компанії з вимогами про стягнення недоплченої суми матеріальної шкоди, завданої в наслідок ДТП. У вищевказаному рішенні суду при наданні пояснень експертом в судовому засіданні встановлено, що різниця між розміром матеріального збитку, встановленого звітом №054/06-09 про проведення незалежної оцінки від 10.07.2009 року та висновком експерта №294 від 25.02.2011 року, складає 9155,95 грн. Вказана різнця пояснюється тим, що при визначені розміру шкоди, заподіяної внаслідок ДТП були застосовані різні Методики товарознавчої експертизи і оцінки транспортних засобів. Так, при складені звіту №054/06-09 про проведення незалежної оцінки від 10.07.2009 року була застосована «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої МЮ України та Фондом держмайна України 24.11.2003 р. у редакції, що діяла на час ДТП та відповідно до якого визначено розмір шкоди в сумі 15713,48 грн., з урахуванням зносу транспортного засобу на час заподіяння шкоди, а висновком судової автотоварознавчої експертизи, здійсненої на підставі «Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Міністерством Юстиції України та Фондом держмайна України №1335/5/1159 від 24.07.2009 р., яка набула чинності з 21.08.009 р. яким визначено розмір шкоди в сумі 24869,43 грн. без урахування зносу автотранспортного засобу. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров*ю та майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальника. Тобто виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.ст. 22 п.п 1, 12 п.п.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи і страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно ч. 22.1 ст. 22 вказаного Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом положень ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»та ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої волі на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик. Отже, страховою компанією проведено відшкодування у розмірі, що значно менше встановленого ліміту відповідальності. Разом з тим, відповідно до ст. 9 ЗУ "По страхування" страхове відшкодування не може перевищувати прямого збитку, а тому, оскільки вартість відновлювального ремонту на час розгляду справи не підтверджена актом виконаних робіт чи інших платіжних документів щодо здійснення та оплати такого ремонту у платника ПДВ , тому у виплаті страхового відшкодування (матеріальної шкоди) в розмірі 3 754,42 грн. як ПДВ (заключеннякалькуляція № 294 від 02.03.2011 р.) слід відмовити. Відповідно до п.7 ст. 32 зазначеного Закону не підлягає відшкодуванню з страховика на користь потерпілого втрата товарної вартості пошкодженого транспортного засобу , а отже у стягненні 2342,90 грн. (згідно висновку експерта № 294 саме у такому розмірі обрахована ВТВ) також слід відмовити. При цьому, відповідно до положень ст.ст. 57, 59, 60,61, 66 , 147 ЦПК України, суд виходить з того, що висновок судової експертизи , стосовно якого не надано сторонами заперечень щодо його правильності та повноти, має переважне занчення як належний та допустимий доказ вартості заподіяного матеріального збитку порівняно висновку спеціаліста, проведеного за замовленням відповідача. Таким чином , з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 5577,54 грн. ( 18772,11 грн. (вартості відновлювального ремонту без врахування ПДВ та втрати товарної вартості - 510 грн. обов"язкової франшизи - 12 984 ,57 грн. вже сплаченого страхового відшкодуваня). У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. Що стосується заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності, який на їх думку сплинув 23 червня 2012 року , то суд вважає його таким, що прпопущено [PERSON] з поважних причин. По-перше, про порушення свого права на належне страхове відшкодування позивач дізнався лише 22 квітня 2010 року , коли отримав від АТ "Українська пожежно-страхова компанія" відшкодування у меншому, ніж розмір заподіяного матеріального збитку, розмірі - отже строк позовної давності спливає 23 квітня 2013 року. По-друге , з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 2010 року майже безперервно намагався в судовому порядку стягнути з належного відповідача матеріальну шкоду, звертаючись неодноразово з різними позовними заявами до суду, проте з незалежних від нього обєктивних причин та внаслідок юридичної необізнаності не зміг довести ці цивільні справи до вирішення спору по суті. За такого, причини пропущення позовної давності на звернення до суду з цим позовом є поважними, а отже згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України, порушене право підлягає захисту.

Outcome: partial