Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач за первісним позовом зазначив, що 22 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (надалі-Банк, Позивач, Кредитор) та фізичною особою [PERSON] (надалі - Відповідач, Позичальник) укладено Договір Кредиту №105/6-337-8 (надалі - Кредитний договір). 14 червня 2010 року, на виконання вимог ч. 5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про акціонерні товариства», найменування Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який являється його правонаступником. Відповідно до абзацу 5 п.1.2. Статуту ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк», створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства. Банку належать всі права та обовязки, все рухоме та нерухоме майно, які належать АКБ СР «Укрсоцбанк». Відповідно до умов п. 1.1.Договору Кредиту, Банк надає Відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру. Кредитор надає позичальникові грошові кошти у розмірі 15390 (п'ятнадцять тисяч триста девяносто) дол. США 00 центів, зі сплатою Позичальником 13,5 (тринадцять цілих пять десятих) відсотків річних, та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 21.08.2013р., а Позичальник повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені Договором Кредиту №105/6-337-8. Банк свої зобов'язання за Договором Кредиту перед Позичальником виконав, надавши Відповідачу грошові кошти 22 серпня 2008 року в розмірі 15390 (п'ятнадцять тисяч триста девяносто) дол. США 00 центів, що підтверджується Заявою на видачу готівки №авт/920161. 06 липня 2009 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду №1 до Договору Кредиту №105/6-337-8 від 22.08.2008 р., відповідно до якої сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до умов кредитування, визначених п.п. 1, 2. 10 вересня 2010 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову Угоду №2 до Договору Кредиту №105/6-337-8 від 22.08.2008 р., відповідно до якої сторони пришли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, визначених п.п. 1, 2. Згідно з п. 3.3.7. Договору Кредиту встановлено, що Позичальник зобовязаний сплачувати Кредитору проценти та комісії в строки встановлені в п.п. 2.4., 2.5. цього Договору. Згідно з п. 3.3.9 Договору Кредиту передбачено, що Позичальник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання, можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього Договору. Згідно з п. 3.3.17 Договору Кредиту передбачено, що Позичальник зобовязаний додатково до обовязків, вказаних в п.п.3.3.1.-3.3.17 цього Договору, виконувати інші обовязки, що випливають з цього Договору, передбачені ним та/або чинним законодавством України. Однак Позичальником не було виконано свої зобовязання за Договором Кредиту перед Банком. В результаті порушення умов до Договору Кредиту №105/6-337-8 від 22.08.2008 р. станом на 09.09.2015 року, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, заборгованість складається з: суми кредиту, відсотків; пені за несвоєчасно повернення кредиту, пені за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 20166 (двадцять тисяч сто шістдесят шість) дол. 18 центів, що станом на 09.09.2015 року за курсом НБУ еквівалентно 452063, 82 грн. -заборгованість за кредитом 11004 (одинадцять тисяч чотири) дол. США 31 цент, що еквівалентно 246682,80 грн.; -заборгованість за відсотками 3759 (три тисячі сімсот п'ятдесят дев'ять) дол. США 29 центів, що еквівалентно 84271,71 грн.; -пеня за несвоєчасне повернення кредиту 4565 (чотири тисячі пятсот шістдесят п'ять) дол. США 34 цента, що еквівалентно 102340,87грн.; -пеня за несвоєчасне повернення відсотків 837 (вісімсот тридцять сім) дол. США 24 цента, що еквівалентно 18768,43 грн. Зважаючи на невиконання Позичальником зобов'язань, стосовно повернення кредиту, Банк вправі вимагати у Відповідачів суму боргу в порядку позовного провадження, оскільки між сторонами існує цивільно-правовий спір. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 20166 (двадцять тисяч сто шістдесят шість) дол. США 18 центів та судові витрати. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить зобовязати ПАТ «Укрсоцбанк» перерахувати суму зобов'язання за договором кредиту № 105/6-337-8 від 22.08.2008 року за курсом НБУ (484,38 грн. за 100 доларів США), який був встановлений на момент підписання Договору; визнати Договір кредиту № 105/6-337-8 від 22.08.2008 року (зі змінами та доповненнями) припиненим (виконаним) у звязку з виконанням зобов'язань за ним; визнати Договір застави 105/24-208-8 від 22 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, [PERSON], за реєстровим № 3179 (зі змінами та доповненнями), припиненим, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 серпня 2008 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник якого ПАТ «Укрсоцбанк»), був укладений Договір кредиту № 105/6-337-8, за умовами якого Банк зобов'язаний був надати Відповідачці грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 15390,00 (п'ятнадцять тисяч триста девяносто) доларів США 00 центів, на строк з 22.08.2008 року по 21.08.2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом. В наступному на вимогу Банку умови Договору частково змінювалися та доповнювалися, про що були укладені між нею та Банком додаткові угоди, а саме: Додаткова угода № 01 від 06.07.2009 року; Додаткова угода № 02 від 10.09.2010 року. На забезпечення виконання основного зобовязання за вказаним вище Договором Позичальник передала в заставу Банку належне їй авто, згідно Договору застави № 105/24-208-8 від 22 серпня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, [PERSON]А, за реєстровим № 3179. До вказаного договору тим же нотаріусом 06.07.2009 року були внесені зміни, реєстровий № 677. Відповідно до розрахованого Банком Графіку погашення кредиту вона почала щомісячно здійснювати оплату кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами на користь Банку. В наступному вона продовжила сплачувати кошти, які у зв'язку із зміною економічної ситуації в країні, були спрямовані банком на погашення відсотків за кредитом. На сьогоднішній день Банк вимагає від неї сплати в рахунок погашення заборгованості по кредиту грошові кошти в сумі 20166,18 (двадцять тисяч сто шістдесят шість) доларів США 18 центів. Вважає такі вимоги Банку неправомірними, а умови Кредитного договору зі свого боку виконаними з нижчевикладених підстав. Відповідно до п. 3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором, а в тексті укладеного ними Кредитного договору таке попередження відсутнє. Згідно ст. 6 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР одним з видів добровільного страхування є страхування фінансових ризиків (підвидом яких є валютні ризики). Отже, Банк мав право на страхування валютних ризиків, тобто ризиків отримання збитків від коливання курсу валют. Невикористання Банком цього права, за умови невиконання вимоги про попередження її (клієнта) про покладання на споживача валютних ризиків, не повинно тягнути за собою настання негативних наслідків для неї, як споживача наданої Банком послуги. Згідно умов Договору № 105/6-337-8 (із змінами та доповненнями) грошові кошти видавались в іноземній валюті - доларах США в сумі 15 390,00 доларів США. Курс НБУ на день укладення Договору становив - 484,38 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 38 копійок за 100,0 (сто) доларів США 00 центів (п.1.3.1. Договору). Внаслідок чого просить суд враховувати наступні факти: сума кредиту становить 15390,00 доларів США 00 центів, що відповідно до курсу НБУ на 22.08.2008 року (484,38 грн. за 100 доларів США) складає 74 546,08 грн.; проценти за користування кредитом за період з 22.08.2008 року по 21.08.2013 року (період договору) становлять 5288,29 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на 22.08.2008 року складає 25 615,42 грн.; загальна вартість кредиту становить 20678,29 Доларів США, що відповідно до курсу НБУ на 22.08.2008 року складає 100161,50 грн. (74546,08 грн. + 25 615,42 грн.). За її підрахунками з 22.08.2008 року по теперішній час нею сплачено 12280,83 доларів США, при цьому зарахування здійснювалось в іноземній валюті - доларах США, а до каси кошти вносились в національній валюті - гривні, що становить 135711,2 грн. відповідно до курсу НБУ на день внесення коштів. Таким чином, у гривневому еквіваленті нею сплачено Банку майже вдвічі більшу суму, ніж вказана у Кредитному договорі. Крім того, вважає, що за час дії Кредитного договору Банком було неправомірно не зараховано до сплати в рахунок погашення основного зобовязання по кредиту частину сплачених нею грошових коштів, а саме: комісія за відкриття позичкового рахунку; комісія за розрахунково-касове обслуговування; комісія за укладання додаткової угоди; страхові платежі. Так, у відповідності до п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою НБУ від № 168, «Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо)». Водночас, п. 4 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» встановлено, що «Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною». Отже, приймаючи до уваги норми діючого законодавства та захищені Законом її права та інтереси, вказані грошові кошти повинні були бути спрямовані Банком в рахунок погашення основного зобов'язання по кредиту, наслідком чого було б значне зменшення тіла кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Фактично, при дотриманні Банком умов Договору в частині курсу НБУ в розмірі 484,38 гривень за 100,00 доларів США, загальної суми сплачених нею коштів вистачило б для погашення основного зобов'язання та відсотків за користування кредитом в повному обсязі. Відповідно до ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок достроково. Договором передбачено, що «позичальник має право достроково погасити заборгованість за кредитом (частково або в повному обсязі)». Згідно п. 1 ст. 599 ЦК України «зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином». Приймаючи до уваги той факт, що виконання зобов'язань по Кредитному договору забезпечено заставою рухомого майна, а пп.1 п. 1 ст. 593 ЦК України встановлено, що «право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою», у разі визнання Кредитного договору № 105/6-337-8 від 22.08.2008 року припиненим, всі договори, повязані з ним визнаються припиненими. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі і надав суду пояснення, які повністю співпадають з доводами, викладеними в позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що [PERSON], як на підставу визнання договору кредиту виконаним, посилається на ненадання їй під час укладення кредитного договору інформації про валютні ризики під час виконання зобовязання за кредитним договором та ненадання Банком інформації про сукупну вартість кредиту. Вважав, що дана позиція не заслуговує на увагу, оскільки повністю не відповідає дійсності, оскільки 15 серпня 2008 року до підписання договору Кредиту №105/6-337-8 [PERSON] була ознайомлена із попереднім розписом сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютним значенням подорожчання кредиту, що підтверджується її підписом. Також спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до кредитного договору «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позичальником, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Позичальник вважає, що на даний момент її заборгованість є погашеною, а кредитний договір припинений (виконаний) на підставі того, що курс гривні відносно долара США суттєво знизився, через що вважає за необхідне застосувати при розрахунку суми боргу по курсу 484,38 грн. за 100 доларів США. Однак дана позиція не відповідає чинному законодавству України. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин - у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Окрім того, графіком повернення кредиту визначено розмір щомісячного платежу, валюта якого є долар США, валюта зобовязання - це одне із суттєвих умов договору, які було досягнуто у двосторонньому порядку, шляхом вільного волевиявлення. Тому вищевказані посилання позичальника не відображають дійсності та є необґрунтованими. Також, позичальник просить припинити договори, що виступають у якості забезпечення виконання зобовязань (договір застави), посилаючись на те, що право застави припиняється у разі припинення основного зобовязання. Вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави для скасування основного зобовязання. Окрім того відповідно до п.16 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Окрім цього, Позичальник був повідомлений про можливість понесення додаткових витрат у звязку зі зміною курсу іноземної валюти. Дане застереження відображено в детальному розписі сукупної вартості кредиту. Також відповідно до інформаційного листу, підписаного [PERSON], цим повідомленням клієнт підтвердив те, що вона ознайомлена з інформацією щодо наявних в установі АКБ «Укрсоцбанк» схем кредитування, їх умов, відмінностей між ними, в тому числі стосовно її зобов'язань, їх перевагами та недоліками, а також щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту за кожною з них, та отримав всі розяснення. Окрім цього Позичальник особисто сам проявляв внутрішнє волевиявлення у підписанні кредитного договору, проходячи довго тривалі етапи оформлення кредиту. [PERSON] надавала до банку анкету позичальника, вказуючи особистий майновий стан. Відповідно до Запиту на отримання кредиту [PERSON] власним підписом на цій заяві засвідчила про той факт, що Банк надав їй повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне, про особу та місцезнаходження Банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту, щодо якого цей Запит на отримання кредиту підписаний Позичальником та поданий на розгляд у Банк. Разом з цим, власним підписом на цій заявці на отримання кредиту Позичальник свідчить про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому Банком інформації, як про особу і місце знаходження Банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту. Більш того, Позичальник звертався до АКБ «Укрсоцбанк» з заявою про надання відстрочки посилаючись на нестабільне матеріальне становище. АКБ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» надав Позичальнику таку можливість та в звязку з цим укладав Додаткову Угоду №1 про внесення змін до Договору Кредиту №105/6-337-8 від 22.08.2008 року. Даною додатковою угодою сторони дійшли до взаємної згоди внести до Договору наступні зміни щодо: пролонгації кінцевого терміну користування кредитом, відстрочки сплати основного боргу та збільшення ліміту кредитування. Отже, вважав, що [PERSON] була ознайомлена з усіма умовами кредитування, схемами кредитування та їх перевагами, сукупною вартістю кредиту. Окрім цього позивач вважає, що позичальник був повідомлений про всі можливі ризики, в тому числі і валютні. Також Позивач надав можливості для відстрочки для зобовязання та неодноразово йшов на зустріч [PERSON] На підставі зазначеного просив задовольнити позовні вимоги позивача та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] В останнє судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю з урахуванням раніше наданих пояснень та заперечень. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача ПАТ «Укрсоцбанк» не визнала у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі і надала суду пояснення, які повністю співпадають з доводами, викладеними у зустрічній позовній заяві. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» просила відмовити, вважала, що вимоги позивача за первісним позовом висуваються всупереч ст. ст. 3,8 Конституції України, якими продекларовано, що відповідно до принципу верховенства права людина, її права визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави, загальних засад цивільного законодавства, прописаних у ст. 3 ЦК України, щодо свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності, з порушенням ст. ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони включення до договору споживчого кредитування несправедливих умов, ознакою та наслідком яких став істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Зазначений дисбаланс було внесено відповідачем до умов договору при його укладенні, втім під час його виконання, починаючи з курсу 8 у 2008 році, продовжуючи курсом 12 у 2014 році та 25 у 2015 році, через девальвацію гривні та підвищення у декілька разів курсу долара, витрати [PERSON] за вказаним кредитом зросли до непомірних розмірів. [PERSON] отримує дохід у гривнях, їй нереально вносити щомісячні фіксовані платежі в розмірі 201,49 доларів США. Відповідно ч. 8 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», [PERSON] звернулась до банку з проханням здійснити відповідне коригування суми кредитних зобовязань у бік їх зменшення, але їй було відмовлено. Відповідно ст. 12, ЗУ «Про захист прав споживачів», кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація здійснюється шляхом поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на розмір залишку кредиту на момент реструктуризації, виражено в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», який встановлює підвищені гарантії захисту прав громадян у взаємовідносинах з банками, а на банки покладає додаткові зобов'язання. Відповідно до п. 3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору попередити споживача про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором, а в тексті укладеного ними Кредитного договору таке попередження відсутнє. Відповідно до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 щодо попередження споживача про валютні ризики. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України: «За кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти». Отже, законодавець визначає кредит, як грошові кошти, що видаються позичальнику банком, а зустрічне надання за даним договором полягає у поверненні кредиту, тобто вказаних коштів, та процентів. Виходячи з умов кредитного договору сума у доларах США відразу конвертувалась у гривню і всі подальші розрахунки проводились Банком у гривні. Таким чином, кредитний договір має ознаки договору міни (доларів США на гривню). Відповідно до документів, наданих Банком фактично кредит надавався у гривні, а Відповідачка вносила платежі у гривні, яку знову ж таки конвертував Банк у долари. Відповідно до ч. 2 ст. 11, ч. 9 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами, відповідно до вимог ч. 8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», тлумачаться на користь споживача. На підставі зазначеного у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» просила відмовити, а зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, визнання договорів припиненими та зобовязання вчинити певні дії, просила задовольнити у повному обсязі. В останнє судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю з урахуванням раніше наданих пояснень та заперечень. Враховуючи вищенаведене у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. У судовому засіданні встановлено наступне. 22 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір Кредиту №105/6-337-8 (ар.с.6-8). 14 червня 2010 року, на виконання вимог ч. 5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про акціонерні товариства», найменування Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який являється його правонаступником (ар.с.18-19). Відповідно до абзацу 5 п.1.2. Статуту, ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк», створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства. Банку належать всі права та обовязки, все рухоме та нерухоме майно, які належать АКБ СР «Укрсоцбанк» (ар.с.20). Відповідно до умов п. 1.1.Договору Кредиту, Банк надає Відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру. Кредитор надає позичальникові грошові кошти у розмірі 15390 (п'ятнадцять тисяч триста девяносто) дол. США 00 центів, зі сплатою Позичальником 13,5 (тринадцять цілих пять десятих) відсотків річних, та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 21.08.2013р., а Позичальник повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені Договором Кредиту №105/6-337-8. Банк свої зобов'язання за Договором Кредиту перед Позичальником виконав, надавши Відповідачу грошові кошти 22 серпня 2008 року в розмірі 15390 (п'ятнадцять тисяч триста девяносто) дол. США 00 центів, що підтверджується Заявою на видачу готівки №авт/920161 (ар.с.15). 06 липня 2009 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду №1 до Договору Кредиту №105/6-337-8 від 22.08.2008 р., відповідно до якої сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до умов кредитування, визначених п.п. 1, 2. (ар.с.11). 10 вересня 2010 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову Угоду №2 до Договору Кредиту №105/6-337-8 від 22.08.2008 р., відповідно до якої сторони пришли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, визначених п.п. 1, 2 (ар.с.14). Згідно з п. 3.3.7. Договору Кредиту встановлено, що Позичальник зобовязаний сплачувати Кредитору проценти та комісії в строки встановлені в п.п. 2.4., 2.5. цього Договору. Згідно з п. 3.3.9 Договору Кредиту передбачено, що Позичальник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання, можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього Договору. Згідно з п. 3.3.17 Договору Кредиту передбачено, що Позичальник зобовязаний додатково до обовязків, вказаних в п.п.3.3.1.-3.3.17 цього Договору, виконувати інші обовязки, що випливають з цього Договору, передбачені ним та/або чинним законодавством України. Відповідно до п. 4.1. Договору Кредиту, у разі прострочення строків сплати процентів, визначених п.2.4 цього Договору, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених п.1.1. цього Договору, Позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Відповідно до п. 4.2. Договору Кредиту у разі порушення Позичальником вимог п.п.3.3.2.- 3.3.17 цього Договору, Позичальник зобовязаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми фактичної заборгованості за Кредитом та нарахованими процентами за кожний випадок. Відповідно до п.4.3 Договору Кредиту, у разі порушення Позичальником вимог п.п.3.3.3 цього Договору, Позичальник зобовязаний сплатити Кредиторові штраф у розмірі 1 (одного) відсотку від суми фактичної заборгованості за Кредитом та нарахованими відсотками за кожний випадок. Однак Позичальником не було виконано свої зобовязання за Договором Кредиту перед Банком. Згідно розрахунку (ар.с.4-5), станом на 09.09.2015 року відповідач [PERSON]В має заборгованість, яка складається з: суми кредиту, відсотків; пені за несвоєчасно повернення кредиту, пені за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 20166 (двадцять тисяч сто шістдесят шість) дол. 18 центів, що станом на 09.09.2015 року за курсом НБУ еквівалентно 452063, 82 грн. -заборгованість за кредитом 11004 (одинадцять тисяч чотири) дол. 31 цент, що еквівалентно 246682,80 грн.; -заборгованість за відсотками 3759 (три тисячі сімсот п'ятдесят дев'ять) дол. США 29 центів, що еквівалентно 84271,71 грн.; -пеня за несвоєчасне повернення кредиту 4565 (чотири тисячі пятсот шістдесят п'ять) дол. США 34 цента, що еквівалентно 102340,87грн.; -пеня за несвоєчасне повернення відсотків 837 (вісімсот тридцять сім) дол. США 24 цента, що еквівалентно 18768,43 грн.; Згідно з ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у договорі про надання споживчого кредиту зазначається, зокрема, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Зміст кредитного договору №105/6-337-8 був зафіксований в кількох документах, а саме: безпосередньо в договорі (ар.с.6-8), в детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (ар.с.9), в попередній інформації про умови кредитування фізичних осіб на придбання нових автомобілів в салонах (ар.с.149), що підтверджується підписом позичальника у зазначених документах. В детальному розписі сукупної вартості кредиту було наведено графік погашення кредиту, розпис сукупної вартості кредиту. В ньому\~\~чітко визначено розмір помісячних платежів та складові цих платежів саме у доларах США, кінцеву сукупну вартість кредиту з урахуванням процентів за користування кредитом. В пункті 1.1.1. договору №105/6-337-8 від 22.08.2008 року чітко визначено, що заборгованість по кредиту погашається в доларах США. Відповідно до п.2.2 договору №105/6-337-8 від 22.08.2008 року, моментом (днем) надання Кредиту вважається день видачі Позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (доларів США) в сумі кредиту згідно даного договору. Відповідно до п.2.4, 2.4.2 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в валюті кредиту. При цьому було погоджено, що сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін. Суд звертає увагу на те, що в детальному розписі сукупної вартості кредиту стоїть особистий підпис позичальника [PERSON], тобто, вона погодилася із формуванням графіку саме в такому грошовому виразі і формі. Пункт 1.1. Загальних умов кредитування передбачав, що Банк зобов'язався надати позивачу кредит у сумі, визначеній у договорі, тобто у доларах США, а саме в розмірі 15390 (п'ятнадцять тисяч триста девяносто) дол. США 00 центів При укладенні договору №105/6-337-8 від 22.08.2008 року,\~\~[PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» визначили між собою, що\~\~еквівалент суми кредиту встановлюватиметься саме в доларах США. З огляду на це, у графіку погашення кредиту суми конкретних платежів були визначені в іноземній валюті, що було погоджено сторонами - у доларах США. Таким чином сторони погодились, що кошти у повернення кредиту, тобто розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено в іноземній валюті, що відображено у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. На вказаному графіку (в детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значенням подорожчання кредиту) наявний підпис позичальника [PERSON], тобто, вона надала звою згоду на складання графіку погашення кредиту в іноземній валюті (доларах США) без будь-яких зауважень чи застережень. Графік платежів є документом (умовою договору), який роз'яснює та відображає розмір та строки здійснення платежів, визначених самим договором. З графіку платежів по кредитному договору №105/6-337-8 від 22.08.2008 року вбачається, що щомісячні платежі, у відповідності до Загальних умов кредитування, визначені у іноземній валюти - доларів США. Пунктами 1, 3 Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 496 від 12 листопада 2013 року, Національний банк України установлює офіційний курс гривні до іноземних валют, міжнародних рахункових грошових одиниць, а також офіційний курс банківських металів (далі - офіційний курс гривні до іноземних валют та банківських металів). Так, офіційний курс гривні до\~\~долара США розраховується як середньозважене значення курсу гривні до долара США з його купівлі та продажу на умовах "тод", "том" і "спот" у день установлення офіційного курсу за всіма укладеними угодами між суб'єктами ринку, а також між суб'єктами ринку та Національним банком за даними Системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Національного банку. Таким чином, офіційний курс гривні по відношенню до долара США є постійно змінною величиною, а тому еквівалент іноземної валюти в залежності від курсу також буде змінюватися. У зв'язку з цим, при укладенні кредитного договору № 105/6-337-8 від 22.08.2008 року, зміна розміру вартості кредиту у зв'язку з коливанням курсу валют була застережена в умовах кредитного договору як обставина, яка не дає змоги завбачливо визначити конкретні розміри подорожчання кредиту. Посилання позичальника [PERSON] про те, що її не було попереджено про валютні ризики не знайшло свого підтвердження у судовому засідання, адже в документі, який має назву «детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту» чітко вказано, що Позичальника було повідомлено про можливість понесення додаткових витрат у разі здійснення останнім валютно-обмінних операцій по комерційному курсу банку на день здійснення операції (ар.с.9). Окрім цього 15 серпня 2008 року до підписання договору Кредиту №105/6-337-8 від 22.08.2008 [PERSON] була ознайомлена із попереднім розписом сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютним значенням подорожчання кредиту, що підтверджується її підписом, в якому також зазначалося, що Позичальника було повідомлено про можливість понесення додаткових витрат у разі здійснення останнім валютно-обмінних операцій по комерційному курсу банку на день здійснення операції (ар.с.135). Таким чином кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов зазначеного договору та в подальшому виконувала його умови; банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; та про можливість понесення додаткових витрат у разі здійснення останнім валютно-обмінних операцій по комерційному курсу банку на день здійснення операції, тобто попередив споживача про валютні ризики. Надаючи свою згоду на укладення кредитного договору та проставляючи свій особистий підпис в кредитному договорі і загальних умовах кредитування та на детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту [PERSON], яка є вільною у праві на укладення договору та виборі контрагента, виразила свою згоду на закріплення такої формули розрахунку вартості кредиту, що передбачала коливання належних до сплати сум в залежності від офіційного курсу валют. Доводи позичальника та його представника про те, що [PERSON] не могла передбачати зміну курсу валют та не була попереджена про валютні ризики є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, приписам чинного законодавства, а відтак не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти - гривні. Стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплено. Таким чином, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором усвідомлюють, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним, та те що зміна цього курсу можливо настане, а тому позичальник повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. За таких обставин, враховуючи зміст укладеного між сторонами кредитного договору № 105/6-337-8 від 22.08.2008, суд доходить висновку, що визначення в кредитному договорі та графіку погашення заборгованості (детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту) всіх сум в еквіваленті іноземної валюти, а саме в доларах США,\~\~не суперечить вимогам закону, незважаючи на те, що допускає коливання розміру належних до сплати сум при переводі в національну валюту, у зв'язку з коливанням офіційного курсу долара США. Також, суд враховує при встановлених обставинах в їх сукупності, що [PERSON] перед укладенням Кредитного договору було роз'яснено про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором, оскільки внутрішня воля позичальника була спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, а саме отримання кредиту саме в іноземній валюті та його належного виконання також у валюті кредиту. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин - у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Окрім того, графіком повернення кредиту визначено розмір щомісячного платежу, валюта якого є долар США, валюта зобовязання - це одне із суттєвих умов договору, які було досягнуто у двосторонньому порядку, шляхом вільного волевиявлення. Тому вищевказані посилання позичальника не відображають дійсності та є необґрунтованими. Також, позичальник просить припинити договори, що виступають у якості забезпечення виконання зобовязань (договір застави), посилаючись на те, що право застави припиняється у разі припинення основного зобовязання. Але суд прийшов до висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави для скасування основного зобовязання. Окрім того відповідно до п.16 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Окрім цього, Позичальник був повідомлений про можливість понесення додаткових витрат у звязку зі зміною курсу іноземної валюти. Дане застереження відображено в детальному розписі сукупної вартості кредиту. Також відповідно до інформаційного листу, підписаного [PERSON] 15.08.2008р. (ар.с.149), цим повідомленням клієнт підтвердив те, що вона ознайомлена з інформацією щодо наявних в установі АКБ «Укрсоцбанк» схем кредитування, їх умов, відмінностей між ними, в тому числі стосовно її зобов'язань, їх перевагами та недоліками, а також щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту за кожною з них, та отримав всі розяснення. Окрім цього Позичальник особисто сам проявляв внутрішнє волевиявлення у підписанні кредитного договору, проходячи довго тривалі етапи оформлення кредиту. [PERSON] надавала до банку анкету позичальника (ар.с.148), вказуючи особистий майновий стан. Відповідно до Запиту на отримання кредиту (ар.с.154) [PERSON] власним підписом на цій заяві засвідчила про той факт, що Банк надав їй повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне, про особу та місцезнаходження Банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту, щодо якого цей Запит на отримання кредиту підписаний Позичальником та поданий на розгляд у Банк. Разом з цим, власним підписом на цій заявці на отримання кредиту Позичальник свідчить про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому Банком інформації, як про особу і місце знаходження Банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту. Більш того, Позичальник звертався до АКБ «Укрсоцбанк» з заявою про надання відстрочки посилаючись на нестабільне матеріальне становище. АКБ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» надав Позичальнику таку можливість та у звязку з цим укладав Додаткову Угоду №1 про внесення змін до Договору Кредиту №105/6-337-8 від 22.08.2008 року. Даною додатковою угодою сторони дійшли до взаємної згоди внести до Договору наступні зміни щодо: пролонгації кінцевого терміну користування кредитом, відстрочки сплати основного боргу та збільшення ліміту кредитування. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] була ознайомлена з усіма умовами кредитування, схемами кредитування та їх перевагами, сукупною вартістю кредиту. Окрім цього вона була повідомлена про всі можливі ризики, в тому числі і валютні. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1\~ст. 628 ЦК України). Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов'язків щодо обраного ними кола відносин. Умови договору та спосіб його вчинення визначаються сторонами з урахуванням вимог законодавства та в межах дозволеного відступу від нього. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1\~ст. 629 ЦК України). Як було встановлено судом, вимоги закону були банком в повному обсязі виконані; підписуючи договір, який є актом волевиявлення сторін, сторони за ним підтвердили їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили, та відповідач здійснював повернення кредиту та сплату відсотків за його користування на виконання умов договору протягом певного часу. При укладенні кредитного договору банком були дотримані вимоги\~ЦК України,\~Закону України «Про захист прав споживачів», при цьому, відповідач не скористався правом та на виконання ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~протягом 14 днів не відкликав свою згоду на укладення договору про надання кредиту, враховуючи передбачену законом можливість не пояснювати причини такого відкликання. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд виходив з наступного. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Зокрема така правова позиція висловлена в постановах Верховного суду України №6-190цс15 від 16.09.2015року та № 6-145 цс 14 від 24 вересня 2014 року Відповідно до Генеральної ліцензії, банківської ліцензії №5 від 29.12.2001 р., виданої НБУ та Дозволу НБУ №5-2 (ар.с.74-82) ПАТ «Укрсоцбанк»\~\~має право здійснювати банківські операції, з валютними цінностями, у тому числі з кредитування фізичних осіб в іноземній валюті, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за кредитним договором відповідає вимогам законодавства України. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що валюта, в якій нараховані пеня, є долари США. При цьому, положення ч. 2 ст. 192\~ЦК України\~та ч. 3\~ст. 533 ЦК України\~,\~Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»\~можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення неустойки. Зокрема така правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України №3-29гс15 від 01.04.2015року. Окрім цього суд вважає недоречним посилання відповідача на абз 3 ч.4 ст.11 Закону «Про захист прав споживачів», стосовно того, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, оскільки частину четверту статті 11 доповнено зазначеним абзацом згідно із Законом №\~3795-VI від 22.09.2011, тоді як кредитний договір № 105/6-337-8 було укладено 22.08.2008 року. Відповідно до пп. «д», «і» п. 2 ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, все це і було виконано банком. Суд відхиляє доводи позичальника про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником комісії суперечать п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, в якому встановлено заборону банкам встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, оскільки комісія не є таким платежем. Навпаки, відповідно до п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.07.2007 № 168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши: порядок обчислення процентних доходів; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача. Згідно з пунктом 3.2 зазначених Правил, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. Саме у додатку до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.07.2007 № 168, визначені платежі за надані супутні послуги, які включають в себе у тому числі і обслуговування кредитної заборгованості, і розрахунково-касове обслуговування, та інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення тощо), а також послуги на користь третіх осіб, повязані із страхуванням, послугами нотаріусів, іншими послугами. Відповідно до п. 3.3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг\~\~та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Відповідно до вищезазначених вимог вказаних правил Банк все це зазначив у документі, який має назву «детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту». Окрім цього будь-яких доказів як то квитанції, чеки, [PERSON] на підтвердження сплати комісій суду не були надані. Що стосується витрат на страхування, то вони сплачувались на користь третіх осіб і тому ніяким чином не можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитом. А отже вивчивши всі обставини та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню щодо стягнення заборгованості за кредитом в сумі 11004 (одинадцять тисяч чотири) дол. США 31 цент, заборгованості за відсотками в сумі 3759 (три тисячі сімсот п'ятдесят дев'ять) дол. США 29 центів, пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 102340,87грн. та пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 18768,43 грн. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», то вони задоволенню не підлягають.

Outcome: partial