Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Кредитні ініціативи», комунального підприємства «реєстраційний центр» Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію та повернення майна, отриманого за таким рішенням, який мотивує тим, що 09 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та позивачем було укладено кредитний договір в іноземній валюті №1701/0908/71-133, за яким [PERSON] надавались кредитні кошти у розмірі 74 тис. доларів для придбання власної житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира відразу по її придбанню була передана в заставу кредитодавцю відповідно до іпотечного договору №1701/0908/71-133-Z-1 від 09.09.2008 р.. В ході судового розгляду цивільної справи за позовом ТОВ «Кредитні Ініціативи», яке є правонаступником Банку за відповідними договорами, про його виселення із зазначеної квартири йому стало відомо, що право власності на неї було перереєстровано державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр» Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області Ященко В.О. за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі відповідного застереження в Іпотечному договорі. Вважає дії державного реєстратора щодо перереєстрації права власності та внесення відповідного запису до державного реєстру незаконними, оскільки Кредитор не повідомляв його про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, вимоги про виконання порушеного зобов`язання він не отримував, що є порушення умов іпотечного договору. Державний реєстратор здійснив реєстрацію права власності за Банком, не перевіривши наявність письмової вимоги про усунення ним порушень умов кредитного договору, її отримання та закінчення відповідного строку. Крім того, державний реєстратор не мав прав вчиняти оспорювані дії в силу вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Під дію цього Закону підпадає і спірна квартира, оскільки вона є єдиним місцем проживання його сім`ї - дружини, двох неповнолітніх дітей, придбана за кредитні кошти в іноземній валюті, її площа не перевищує 140кв.м. Просить визнати неправомірним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46326779 від 05.04.2019 р. винесеного державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр» Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області Ященко В. О. щодо передачі у приватну власність ТОВ «Кредитні ініціативи» квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та витребувати із чужого незаконного володіння ТОВ «Кредитні ініціативи» квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , повернувши її у власність позивачу [PERSON] . До суду надійшов відзив представника відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» на зазначений позов, в якому відповідач позов не визнав повністю та зазначив, що за умовами укладеного між сторонами іпотечного договору передбачено право Кредитора у випадку невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення здійснюється або на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (позасудове врегулювання) шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, про що міститься відповідне застереження в іпотечного договору. Таке застереження є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. У зв`язку з порушенням позивачем умов кредитного договору і виникненням заборгованості Банк набув право звернути стягнення на предмет іпотеки, в т.ч. в позасудовому порядку відповідно до п.6.3 іпотечного договору. Щодо застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» у відзиві зазначає, що цей Закон в даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки державна реєстрація права власності Кредитора на іпотечне майно була здійснена не в примусовому порядку, а в порядку позасудового врегулювання за взаємною згодою іпотекодавця та іпотекодержателя на підставі відповідного договірного застереження. Вимоги зазначеного Закону розповсюджуються лише на примусову реалізацію майна. Також позивач не надав доказів на підтвердження того, що це житло підпадає під дію мораторію. Вказує, що звертаючись до державного реєстратора, кредитор надав усі необхідні документи для здійснення державної реєстрації права власності на іпотечне майно і така реєстрація була проведена з дотриманням норм чинного законодавства. Підстав для скасування державної реєстрації права власності немає. Просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Шевчук В.С. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просить позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач - державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційний центр" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області Ященко В.О. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність зазначеної особи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] - [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 09 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та позивачем було укладено кредитний договір в іноземній валюті №1701/0908/71-133, за яким [PERSON] надавались кредитні кошти у розмірі 74 тис. доларів для придбання власної житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира відразу по її придбанню була передана в заставу кредитодавцю згідно іпотечного договору №1701/0908/71-133-Z-1 від 09.09.2008 р. Як зазначає представник позивача у позові, 28 листопада 2012 р. між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», був укладений договір факторингу, відповідно до якого права вимоги за Кредитним договором були відступлені на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Того ж дня вимоги за кредитним договором №1701/0908/71-133 від 09.09.2008 р. ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було продано ТОВ «Кредитні ініціативи». В подальшому внаслідок, невиконання позивачем кредитних грошових зобов`язань, 06 квітня 2015 р. Рівненським міським судом у справі №569/14473/14-ц було ухвалено рішення про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості в розмірі 1 628 497 грн. 59 коп. за кредитним договором. Як вбачається із постанови відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції від 25.06.2015 р. відкрито виконавче провадження ВП №47940345 на підставі рішення Рівненського міського суду від 06.04.2015 р. у справі № 569/14473/14-ц, згідно до якого відбувається примусове стягнення заборгованості за кредитним договором №1701/0908/71-133 від 09.09.2008 р. 05.04.2019 р. Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр» Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області Ященко Віталієм Олеговичем було прийнято рішення індексний номер: 46326779 про державну реєстрацію іпотечної квартири за ТОВ «Кредитні ініціативи». Підставою виникнення права власності зазначено: договір про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер 6970, виданий 28.11.2012 року, кредитний договір з додатками, серія та номер 1701/09808/71-133, виданий 09.09.2008 року, іпотечний договір з додатками, серія та номер 2028, виданий 09.09.2008 року, договір про передачу прав за договором забезпечення, серія та номер 1423, виданий 17.12.2012 року. Відповідно до п. 12, 12.1, 12.2, 12.3 іпотечного договору, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» за вибором іпотекодержателя застосовується один з наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, викладене в п.п.12.3.1, та 12.3.2 цього пункту договору. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка міститься в матеріалах справи 03.04.2019 р.. державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр» Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області Ященко Віталієм Олеговичем здійснена державна реєстрація права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру у [ADDRESS] , запис про право власності № 31043592. Підставою внесення запису стало рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр» Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області Ященко В.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №46326779 від 05.04.2019 р.., підставою виникнення права власності - іпотечний договір №1701/0908/71-133-Z-1 від 09.09.2008 р. видавник Рівненське відділення ВАТ «Сведбанк». За змістом ст.3,6,627,629 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Так, в силу вимог ст.589 ЦК України та ст.12,33 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003р. в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За приписами ч.1 ст.35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно зі ст.36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі). Відповідно до ст.37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Загальні засади державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, порядок проведення державної реєстрації прав визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127. Згідно із ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру) державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником ; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Згідно з ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (п.1 ч.1 ст.27«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч.1 ст.37 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Відповідно до п.40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року (чинного на момент вчинення реєстраційної дії) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Зокрема, згідно з п.61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір та на забезпечення його виконання іпотечний договір, за яким позивач передав в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS] . Зазначені договори є чинними і обов`язковими для виконання. Судом встановлено і це не оспорюються сторонами, а тому в силу вимог ст.82 ЦПК України не підлягає доведенню іншими належними засобами доказування, що позивач [PERSON] належним чином своїх зобов`язань за зазначеним кредитним договором не виконував, що призвело до виникнення заборгованості за зазначеним кредитним договором і порушення прав Банку, з приводу чого Банк неодноразово звертався до судів з різними позовними вимогами - стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення. З приводу спірних правовідносин судами різних інстанцій ухвалювались рішення. В межах даної цивільної справи позивач [PERSON] та його представник [PERSON] наявність договірних відносин між [PERSON] та ТОВ «Кредитині ініціативи», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», факту невиконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором, утворення заборгованості і відповідно виникнення у Банку права звернення стягнення на предмет іпотеки фактично не оспорюють. Предметом оскарження у цій справі є рішення державного реєстратора про реєстрацію за ТОВ «Кредитині ініціативи» права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Обґрунтовуючи свої вимоги щодо неправомірності дій державного реєстратора, позивач та його представник посилаються на недотримання Банком вимог п.6.1 іпотечного договору щодо повідомлення про намір звернути стягнення на іпотечне майно і ненадання державному реєстратору відповідних доказів, а також, на неможливість вчинення оскаржуваних реєстраційних дій в силу розповсюдження на іпотечне майно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Оцінюючи доводи сторін щодо розповсюдження на спірні правовідносини Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р., суд виходить з такого. Підпунктом 1 п.1 вказаного Закону, який набрав чинності 07.06.2014р., передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Як вже зазначалось, відповідно до ч.3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.2 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, ЗУ «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. У зв`язку з цим, якщо іпотечне майно підпадає під ознаки, визначені пп.1 п.1 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то на нього не може бути звернуто стягнення, у тому числі в порядку ст.37 Закону «Про іпотеку» шляхом реєстрації права власності за Іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі. Такого висновку було зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.11.2019 р., справа №802/1340/18-а, яку суд вважає доцільним застосувати при розгляді даної справи. Суд не погоджується з позицією представника відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.12.2019р., справа № 464/8589/15-ц, відповідно до якої положення Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом укладання іпотекодержателем від свого імені з будь-якою особою договору купівлі-продажу предмету іпотеки на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі. Оскільки зазначена справа не є тотожною тій, що зараз розглядається судом. Також суд вважає, що в силу логіки побудови й мети існування процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, висновки Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного суду. Виходячи з цього, застосуванню в даній справі підлягає не висновок, що міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.12.2019р., справа № 464/8589/15-ц, а висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019р., справа №802/1340/18-а. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором №1701/0908/71-133-Z-1 від 09.09.2008 р. , укладеним в забезпечення виконання споживчого кредитного договору в іноземній валюті №1701/0908/71-133 від 09.09.2008 р., придбана за отримані за цим договором кредитні кошти в іноземній валюті, має загальну площу 39.2 кв.м., використовується як місце постійного проживання позивача та його сім`ї. Зазначені обставини підтверджуються кредитним та іпотечним договорами, копією позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» до позивача та членів його сім`ї про виселення та зняття з реєстраційного обліку, яка зараз перебуває на розгляді в Рівненському міському суді. При цьому, суд враховує, що зазначені обставини представником відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи», як особою, яка заперечує їх, жодними належними та допустимими доказами не спростовані. Таким чином, суд вважає, що зазначене майно підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», отже, на нього не може бути звернуто стягнення, в т.ч. в порядку ст.37 Закону «Про іпотеку» шляхом реєстрації права власності за Іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі і відповідно у державного реєстратора Ященка В.О.. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи». Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 року у справі № 465/1310/17зробила наступний висновок. Предметом розгляду даної справи було питання звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотеко держателем. Не погоджуючись з перереєстрацією іпотекодавець звернулася до суду на тій підставі, що її квартира підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадянУкраїни, наданого як забезпеченнякредитіввіноземнійвалюті», а тому на неї не може бути звернуто стягнення. Верховний Суд погодився з таким висновком, визнавши дії державного реєстратора незаконними, а факт примусового стягнення майна без згоди власника, таким що підпадає під заборону згідно норм, встановлених ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадянУкраїни, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Не заслуговує на увагу також посилання представника відповідача у своїх запереченнях на той факт, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права, оскільки скасуванню, у разі задоволення позову, підлягає саме запис про проведену державну реєстрацію, а не рішення державного реєстратора. Свій висновок суд мотивує наступним. До 16.01.2020 р. була чинною редакція ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься саме запис про скасування державної реєстрації прав». Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020 р., законодавець змінив зазначену норму, виклавши її наступним чином: «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону». Із зазначеного вбачається, що законодавець виключив з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою закону воно не передбачене, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати. Саме такий вектор правової визначеності прослідковується у постановах Верховного Суду, а саме: Касаційного цивільного суду від 16.09.2020 р. у справі №352/1021/19 де суд зазначив, що починаючи з 16.01.2020 р. скасування запису про проведену державну реєстрацію права не може привести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц вказала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Як вбачається із матеріалів справи, квартира [ADDRESS] не перебуває та не перебувала у володінні відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи», у даному житлі проживає позивач [PERSON] з сім`єю, а отже відсутні підстави для задоволення вимоги позивача [PERSON] про витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «Кредитні ініціативи» спірної квартири. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задоволити частково.

Outcome: approved