Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтував з огляду на таке. Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 782349 виданого 29 грудня 2008 року Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області на підставі розпорядження Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області від 30 вересня 2008 року за № 272, йому, [PERSON], належить на праві приватної власності земельна ділянка цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,3897 га, що розташована на території Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, яку згідно договору оренди землі № 615/15 від 22 вересня 2009 року, він, [PERSON], передав в оренду строком на 5 (п'ять) років САТ «Турбівське». Реєстрацію договору оренди землі було проведено в Липовецькому районному відділі Держкомзему 16 травня 2011 року про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 травня 2011 р. за №052225554000547. Відповідно до умов Договору оренди землі, між ними як сторонами було досягнуто домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору. Однак, на думку позивача, всупереч досягнутої між ними домовленості, відповідачем не виплачується йому орендна плата з урахуванням коефіцієнта індексації, що вказує на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором оренди, а тому підставою для розірвання договору. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві, просив його задовольнити, додатково зазначив, що в інших підприємствах платять більшу орендну плату. Представник ПАТ "СП "Турбівське" [PERSON] позовні вимоги не визнала, надавши суду в підтвердження своїх заперечень Довідку про розрахунок із позивачем за договором оренди. Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про таке. Відповідно до Державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №782349, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,3897 га у межах згідно з планом на території Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 0522255500030001022. 22 вересня 2009 року між [PERSON] та САТ "Турбівське" було укладено Договір оренди землі №615/15, за умовами якого, [PERSON] передав САТ "Турбівське" в оренду належну йому на праві власності вищевказану земельну ділянку строком на 5 (п'ять) років. Сторонами вказаного договору було узгоджено у Розділі 4 розмір орендної плати та порядок розрахунків, а також в силу інших розділів Договору досягнуто домовленості щодо інших істотних умов такого договору. Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання вищезазначеного договору оренди землі, вказуючи на порушення зі сторони відповідача умов договору щодо виплати не у повному розмірі орендної плати, зокрема без урахування коефіцієнта індексації, передачі йому, [PERSON], сільськогосподарської продукції за зниженими цінами, а ніж ті що склались на ринку та без оформлення відповідних актів про передачу продукції, що, на його думку, є підставою для розірвання укладеного договору оренди землі. В судовому засіданні обставини, що САТ "Турбівське" було реорганізоване у ПАТ "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське" сторонами було визнано, а відтак згідно правил ст.61 ЦПК України такі обставини доказуванню не підлягають. Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 р. N 2768-III (зі змінами і доповненнями), статтею 4 якого визначено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Законом України від 06.10.98 р. N 161-XIV "Про оренду землі" (зі змінами і доповненнями, далі - Закон N 161-XIV), який визначає правові засади оренди землі, її об'єкти, орендодавців та орендарів землі, їх відповідальність і права, порядок набуття права на оренду земельних ділянок, у тому числі права третіх осіб на орендовану земельну ділянку, умови та порядок укладення договорів оренди землі, їх зміни, припинення, розірвання і поновлення тощо. Договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов'язання, визначені статтями 22 - 24 Закону N 161-XIV, відповідно до яких орендодавець за плату передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк. Істотною умовою договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (абзац 4 статті 15 Закону N 161-XIV). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (абзац 3 статті 21 Закону N 161-XIV). Розміри, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за угодою сторін у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем згідно зі статтею 19 Закону України "Про плату за землю "N 2535-XII. З огляду на зазначене, розміри, умови і строки внесення орендної плати за землю, у тому числі порядок її індексації, встановлюються за угодою сторін у договорі оренди. Як убачається із договору оренди землі укладеного між сторонами даного спору 22.09.2009 року, в Розділі 4 ними було досягнуто домовленості, що орендна плата у грошовій формі становить 3% нормативної оцінки земельної ділянки, що складає 1193,72 грн., обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації, яка вноситься один раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 15 грудня поточного року. Згідно п.п.4.4. передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Згідно поданої представником відповідача Довідки, [PERSON] одержав орендну плату як в грошовій так і в натуральній формі: 2009 рік - 1 т пшениці; 2010 рік - 650 кг пшениці; 2011 рік - 650 кг пшениці; 2012 рік 1886 грн.; 2013 рік - 1886,87 грн. Факт отримання орендної плати згідно даних наведених у довідці позивач в судовому засіданні визнав. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до ст.ст. 21-22 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Із загальноправового розуміння категорії „систематичність" випливає, що припинити право користування земельною ділянкою (припинити земельні договірні правовідносини) можливо лише в разі невнесення орендної плати тричі та більше. З даного питання було висловлено правову позицію Верховним Судом України в постанові від 12 грудня 2012 року по справі N6-146цс12, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України, відповідно до якої ВСУ вказав, що суд касаційної інстанції залишив поза увагою положення п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України та дійшов помилкового висновку про те, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини не вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди. За наведених обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, що виник між його сторонами, суд дійшов висновку, що відповідач дотримується умов договору та не створює своїми діями або бездіяльністю шкоди позивачеві, доказів щодо систематичної несплати орендної плати позивачем суду не надано, у той же час відповідач довів факт своєчасного розрахунку з позивачем за оренду належної останньому земельної ділянки, а твердження позивача, що в інших підприємствах платять більшу орендну плату не є передбаченою законом підставою для розірвання договору оренди, відтак в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат суд керується правилами ст.88 ЦПК України, та в разі відмови у задоволенні позову відносить судові витрати у вигляді судового збору на рахунок позивача. На підставі викладеного ст.3, 15, 21, 24, 32 Законом України від 06.10.98 р. N 161-XIV "Про оренду землі", ст.141 ЗК України та

Outcome: dismissed