Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова Компанія є Гроші» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що 30.04.2018 між ТОВ «Фінансова Компанія є Гроші» та [PERSON] було укладено договір № 2275721465-002323 про надання позики, згідно якого відповідач отримав позику на картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 2000 грн. Дана сума перерахована на підставі договору співробітництва № 2829 від 28.12.2017 року. Дата повернення позики не пізніше 23:00 год. 30.05.2018 включно. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за вищевказаним договором, станом на 17.09.2018 виникла заборгованість, загальний розмір якої склав 13727,40 грн., у тому числі: 2000 грн. - заборгованість за кредитом; 5127,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6600,00 грн.- заборгованість за пенею. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в грошовій сумі 13727,40 грн., судові витрати у виді судового збору в сумі 1762 грн. та витрат за юридичні послуги в сумі 1500 грн. Згідно правил ч.6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ухвали суду від 02.11.2018 року про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 30.04.2018 року між ТОВ "Фінансова компанія є гроші" та відповідачем [PERSON], відповідно до ЗУ "Про споживче кредитування", ЗУ "Про електронну комерцію" укладено договір № 2275721465-002323 про надання позики в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконанням ним певних дій, відповідно до умов якого ТОВ "Фінансова компанія є гроші" надала позичальнику кошти в сумі 2000 грн. Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 727,40 грн. за 31 день. Проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Відповідно до п. 5.4 вищевказаного договору дата повернення позики не пізніше 23:00 30.05.2018 включно. Розрахунком заборгованості за договором № 2275721465-002323 від 30.04.2018 року встановлено, що станом на 17.09.2018 виникла заборгованість, загальний розмір якої склав 13727,40 грн., у тому числі: 2000 грн. - заборгованість за кредитом; 5127,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6600,00 грн.- заборгованість за пенею. Судом встановлено,що визначений позивачем розмір заборгованості в цілому відповідає умовам кредитного договору № 2275721465-002323 від 30.04.2018. Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.548 ЦК виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобов'язання, в контексті ст.ст.546,549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Згідно із ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст.624 ЦК передбачено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Згідно із ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Тож на підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами договору, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст.133 ЦПК України,судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.2ст.141 ЦПК України,судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, судовий збір в сумі 1762,00 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, позивачем було надано: договір про надання юридичних послуг №01/08-1 від 01 серпня 2018 року, укладеного між ТОВ "Фінансова компанія є гроші" і фізичною особою- підприємцем [PERSON], акт приймання-передачі наданих послуг № 170 до Договору про надання юридичних послуг №01/08-1 від 01.08.2018 року, платіжне доручення № 951 від 12.09.2018. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами витрати на правничу допомогу адвоката. Отже, заявлені позивачем судові витрати за надання юридичних послуг у сумі 1500 грн. також підлягають до стягнення з відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved