Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, посилаючись на те, що 20.05.2004 р. [PERSON] було затримано як підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 115, 187, 263 Кримінального кодексу України та в подальшому взято під варту з утриманням в Хмельницькому слідчому ізоляторі. 05.05.2005 р. вироком Хмельницького міськрайонного суду [PERSON] був визнаний невинним за ст. ст. 115, 187, 263 Кримінального кодексу України та виправданий через недоведеність його участі у вчиненні злочинів, міру запобіжного заходу позивачу було скасовано та звільнено з-під варти в залі суду. 21.11.2006 р. [PERSON] був затриманий у зв'язку із скасуванням виправдувального вироку Хмельницького міськрайонного суду та направленням справи на додаткове розслідування та поміщений в ізолятор тимчасового тримання до 23.11.2006 року. З 18.12.2006 р. відносно позивача було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з подальшим відбуванням покарання у виді позбавлення волі, де він пробув по 03.06.2013 р. Позивач посилається на те, що кримінальна справа відносно нього в період з 20.05.2004 р. по 03.06.2013 р. розслідувалась органом досудового слідства, неодноразово розглядалась судами різних інстанцій та поверталась прокурору для організації додаткового розслідування за правилами Кримінально-процесуального кодексу України (редакції 1960 року). 31.08.2007 р. [PERSON] був засуджений вироком апеляційного суду Тернопільської області за звинуваченням у вчиненні злочинів, яких він не вчиняв. Ухвалою Верховного Суду України від 20.03.2008 р. означений вирок суду було залишено без змін. Після розгляду Європейським судом з прав людини заяви позивача (справа «[PERSON] і Йонкало проти України») та постановлення 21.04.2011 р. рішення у даній справі, постановою Верховного суду України від 06.02.2012 р. судові рішення по кримінальній справі були скасовані, а справу направлено на новий судовий розгляд до компетентного суду першої інстанції. Позивач посилається на те, що за наслідками нового судового розгляду вироком Хмельницького міськрайонного суду від 03.06.2013 р. він був виправданий за пред'явленими обвинуваченням та звільнений з-під варти в залі суду. [PERSON] посилається на те, що через протиправні дії працівників органу досудового слідства, прокуратури та суду позивач безпідставно утримувався під вартою та в місцях позбавлення волі протягом 7 років, 6 місяців та 5 днів, а незаконно перебував під слідством та судом з 20.05.2004 року по 03.06.2013 року, тобто, 8 років, 6 місяців, 12 днів. [PERSON] посилається на те, що незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури Хмельницької області, яка здійснювала нагляд за слідством, та суду йому заподіяно моральну шкоду, котра була спричинена незаконним переслідуванням з боку правоохоронних органів, безпідставним обвинуваченням, засудженням та незаконним утриманням під вартою і перебуванням в місцях позбавлення волі, а також протизаконним та нелюдським поводженням з ним з боку працівників міліції та слідчого ізолятора, яку він оцінює у сумі 485 261 300 грн. Розмір моральної шкоди визначений висновком спеціаліста-психолога від 15.07.2015\~р. Означена сума моральної шкоди, на думку позивача, є обґрунтованою, оскільки він був позбавлений права працювати, навчатися та жити повноцінним життям, спілкуватися з рідними та близькими, займатись вихованням своєї доньки. За означений період погіршилось і здоровя позивача. Окрім цього, просить врахувати нелюдське відношення до нього з боку працівників правоохоронних органів та працівників слідчого ізолятора, які застосовували до нього фізичне насильство, тортури та психічний тиск з метою здобуття від нього зізнання у вчиненні злочину, якого він не вчиняв. [PERSON] просить стягнути з рахунку Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, в рахунок відшкодування заподіяної йому незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду моральної шкоди кошти в сумі 485 261 300 (чотириста вісімдесят п'ять мільйонів двісті шістдесят одну тисячу триста) грн. У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі оскільки розмір моральної шкоди визначений висновком спеціаліста-психолога від 15.07.2015\~р. Представник відповідача - прокуратури Хмельницької області у судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що розмір відшкодування моральної шкоди надмірно завищений, оскільки моральна шкода позивачу відшкодована на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 р. за заявою позивача (справа «[PERSON] і Йонкало проти України») у сумі 35000 Євро, яка відшкодована позивачу за рахунок коштів Державного бюджету. Представник відповідача - Державної казначейської служби України позов не визнала, вказавши, що на органи Державної казначейської служби України жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому. Заслухавши пояснення позивача, його представників, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 20.05.2004 р. [PERSON] було затримано як підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 115, 187, 263 Кримінального кодексу України та взято під варту з утриманням в Хмельницькому слідчому ізоляторі. 23.05.2004 р. [PERSON] був звільнений. З 23.05.2004 р. по 05.05.2005 р. [PERSON] перебував під вартою (том 1, а.с. 100, зворот). 05.05.2005 р. вироком Хмельницького міськрайонного суду [PERSON] був визнаний невинним за п. п. 6,12, ч.2 ст. 115, 187, 263 Кримінального кодексу України та виправданий через недоведеність його участі у вчиненні злочинів, міру запобіжного заходу позивачу було скасовано - звільнено з-під варти в залі суду. 22.11.2006 р. [PERSON] був затриманий у зв'язку зі скасуванням виправдувального вироку Хмельницького міськрайонного суду (том 1, а.с. 84) та поміщений в ізолятор тимчасового тримання до 23.11.2006 року (том 1, а.с. 100, зворот). З 18.12.2006 р. відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. 31.08.2007 р. вироком колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Тернопільської області [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12, ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна. 3.06.2013 року вироком Хмельницького міськрайонного суду [PERSON] п.п. за п.п.6,12, ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України визнаний невинним і по суду виправданий через недоведеність його участі у вчиненні злочинів (том 1, а.с. 118-124). Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2013 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 3 червня 2013 року відносно [PERSON] залишено без змін (том 1, а.с. 125-129). Відповідно до ч. 1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що рішенням Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 р. за заявою позивача (справа «[PERSON] і Йонкало проти України») постановлено, що мало місце порушення п. 1 ст.5 Конвенції у звязку з затриманням [PERSON] з 20 по 26 травня 2004 року та у звязку з триманням заявника під вартою з 14 жовтня 2004 року до 5 травня 2005 року, з 21 березня до 31 серпня 2007 року, з 18 грудня до 21 грудня 2006 року, з 23 лютого до 21 березня 2007 року. Судом встановлено, що [PERSON] перебував під вартою з 20.05.2004 р. по 23.05.2004 р., з 23.05.2004 р. по 5.05.2005 р., з 22.11.2006 року по 23.11.2006 року, з 18.12.2006 р. до 1.06.2008 р., з 1.06.2008 р. по 3.06.2013 р. відбував покарання у колонії. Таким чином, загальний термін перебування [PERSON] під вартою та у місцях тимчасового тримання становить 88 місяців та 36 днів. Відповідно до ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом. Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» установлює випадки, умови та поряд відшкодування шкоди. Суд приходить до висновку, що на підставі статей 1 та 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду ", [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, яку слід визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред'явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільні законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами 5 і 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з положенням п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 травня 2016 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1450 гривень. Суд приходить до висновку про те, що при визначенні розміру моральної шкоди, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на час розгляду справи - 1450 грн. х 89 місяці = 129050,00 грн. та визначити її у сумі 150000 грн., враховуючи ту обставину що на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 р. за заявою позивача (справа «[PERSON] і Йонкало проти України») у сумі 35000 Євро, відшкодована позивачу за рахунок коштів Державного бюджету. Висновок спеціаліста-психолога від 15.07.2015\~р. про те, що [PERSON] завдана моральна шкода на суму 485 261 300 грн. суд оцінює критично. Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. Крім того, рахунок державного бюджету, з якого може бути здійснено відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відкрито у Державному казначействі України. Згідно положеннями п. 1 ст. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 3 серпня 2011 року казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Вище зазначене свідчить, що Державне казначейство України наділено повноваженням, за вимогою Департаменту Державної виконавчої служби здійснювати відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету та в певному порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що твердження представника Державної казначейської служби України про те, що на органи Державної казначейської служби України жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності за дії інших юридичних осіб не може бути прийнято судом до уваги. Відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідачів у дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі по 275,60 грн. з кожного.

Outcome: partial