Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суд з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON]. від 22.12.2016 відкрито провадження у цивільній справі за позивною заявою [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», третя особа - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON]. від 27.12.2016 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/15039/16-ц, номер провадження 2/754/192/18, передана судді Бабко В.В. у зв`язку з звільненням судді [PERSON] 18.06.2018 до суду надійшов відзив від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відповідно до якого зазначив, що відсутній спір про право, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії держреєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень. Оскільки, державний реєстратор не є стороною по справі, то позовні вимоги не підлягають задоволенню. 19.09.2018 в судовому засіданні представником позивача [PERSON] заявлено клопотання про залучення в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. 19.09.2019 клопотання представника позивача [PERSON] задоволено та залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.09.2018 витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича належним чином завірену копію нотаріальної справи по вчиненню нотаріальної дії, щодо об`єкта нерухомого майна, а саме 940593280000 (квартира, загальною площею 96,5кв.м, житлова площа 52,9кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ), за номером запису про право власності 14837708 від 01.06.2016. Яка надійшла до суду 13.05.2019. 10.12.2018 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] відповідно до якої зазначила, що як вбачається з копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; 940593280000, право власності на зазначену квартиру, було зареєстровано за ТОВ «Кей-колект» шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак відповідно до договору іпотеки п. 5.2, зазначено «Позасудове регулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору. Отже, є неправомірними дії відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича в частині перереєстрації права власності іпотечного майна за ТОВ «Кей-Колект», оскільки між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» не укладався окремий договір про задоволення вимог іпотеко держателя, а положення договору іпотеки не передбачає перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а є лише передумовою для укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержатель. 01.08.2019 представник позивача [PERSON] подала до суду уточнення позовних вимог, які прийняти судом. З уточнених позовних вимог вбачається, що 2016 року невідомі позивачу особи намагалися потрапити до його квартири, стверджували, що вони є новими власниками його квартири, позивач звернувся до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, де отримав Інформаційну довідку № 71294326. З даної довідки вбачається, що актуальною інформацією про об`єкт нерухомого майна, а саме 940593280000 (квартира, загальною площею 96,5кв.м, житлова площа 52,9кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), за номером запису про право власності: 14837708 від 01.06.2016, о 14:54:58, приватним нотаріусом Щелковим Денисом Михайловичем, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, внесено, підставу виникнення права власності: Договір іпотеки № 81788, серія та номер 1076, виданий 03.04.2008, видавник Прокудіна Л.Д., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження (з відкриттям розділу), індексний номер: 29924497 від 06.06.2016року о 18:52:01, приватний нотаріус Щелков Денис Михайлович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, форма власності: приватна, розмір частки: 1; Власники: Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕЙТ-КОЛЕКТ". Позивач вважає рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київа Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію протиправним та просить суд скасувати рішення. Позивач та його представник - [PERSON] в судових засіданнях підтримали позовні вимоги, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 08.08.2019 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника, просили задовольнити позовні вимоги з урахуванням уточнених вимог у повному обсязі. Відповідач Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Д.М. в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. Представники відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог, спираючись на відзив. 08.08.2019 в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд вважає за необхідне розглянути справу без учасників справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 03 квітня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту № 11327102000. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору Банк зобов`язався надати позичальникові, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 3178,13грн та сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах зазначених у Договорі, транш, згідно із п.1.4.1. здійснюється у термін: 03.04.2009. Банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти в сумі 167000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 843350,00грн за курсом НБУ на день укладення Договору. Згідно із кредитного договору п. 1.2.2 Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь якому випадку не пізніше 03 квітня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, 03.04.2008 між ПАТ „УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого вона зобов`язалася відповідати перед ПАТ „УкрСиббанк" за виконання [PERSON] його зобов`язань, що виникли із кредитного договору, в повному обсязі, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, штрафних санкцій, передбачених кредитним договором. Згідно із договору купівлі-продажу квартири від 03.04.2008 [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. 03.04.2008 між [PERSON] та «УкрСиббанк" укладено договір іпотеки. Відповідно до пункту 1.1. Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (вісімдесят) та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. від 03 квітня 2008 року за реєстровим № 1071. Згідно із пункту 4.1.1 договору іпотеки №81788 від 03.04.2008 передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання забезпечено іпотекою за цим договором. 12.12.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" та Акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором №81788 від 03.04.2008. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України, пердбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Процедура, передбачена законом для переоформлення права власності на предмет іпотеки з іпотекодавця на іпотекодержателя на підставі іпотечного застереження наступна. Встановлюється факт невиконання іпотечного та кредитного договорів. Іпотекодавець в порядку, передбаченому ст. 35 ЗУ "Про іпотеку" повинен направити іпотекодавцю вимогу про усунення порушень вимог договору іпотеки, кредитного договору і вичекати 30 днів. Якщо не відновились виконання договірних зобов`язань, у іпотекодержателя виникає право оформити право власності на предмет іпотеки на себе, або відчужити предмет іпотеки від свого імені третій особі. Це право передбачене ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Рішенням державного реєстратора прав нерухомого майна приватним нотаріусом Щелковим Денисом Михайловичем об`єкт нерухомого майна проведено державну реєстрацію права власності, а саме квартири загальною площею 96,5кв.м, житлова площа 52,9кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за номером запису про право власності: 14837708 від 01.06.2016року, внесено, підставу виникнення права власності: Договір іпотеки № 81788, серія та номер 1076, виданий 03.04.2008 видавник Прокудіна Л.Д., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕЙТ - КОЛЕКТ". Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме та їх обтяжень врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004року. Відповідно до ст. 10 Законом України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868. Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових в нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визначення підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право корис: (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власної речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстраці виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майї обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пункт 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 за №868, передбачає, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: -обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); -повноважень заявника; -відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; -наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; -наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Відповідно до підпунктів 1,2 пункту 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпогекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Згідно із п.1 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Державна реєстрація права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, проводиться на підставі відповідного договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та документів, визначених в пп.1, 2 п.61 Порядку. Відповідно до іпотечного договору № 81788 від 03.04.2008, укладеного між позивачем та АКіБ "Укрсоцбанк" передбачено, що Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, в т.ч. у разі порушення Іпотекодавціем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання забезпечено іпотекою за цим договором (п.4.1.1.). Пунктами 4.2.1., 4.2.2., 4.3.2. передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: рішенням суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку». Відповідно до розділу 5 договору іпотеки, застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, якщо сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя в порядку встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя в порядку встановленому Законом України «Про іпотеку». Як зазначено представником позивача і іншого судом не встановлено, що окремого договору, щодо задоволення вимог Іпотекодержателя в порядку встановленому Законом України «Про іпотеку» та відповідно до п. 5.1.2. договору іпотеки, позивач з ПАТ «УкрСиббанк» або з ТОВ «Кей-Колект» не укладали, будь-яких інших укладених та підписаних договорів між сторонами, матеріали справи не містять. Тобто, ТОВ «Кей-Колект» відповідно до вимог Порядку N91127 мали направити відповідачу в установленому порядку письмова вимога про усунення порушень та документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником такої вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, міститься вимога, яка датована 05.07.2014 за вих. 735704 про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Однак судом встановлено, що після даного повідомлення, ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №11327082000 від 03.04.2008, та згідно із Заочного Рішення Подільського районного суду міста Києва від 09.02.2015, задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 157 953,77 доларів США заборгованості по кредиту, що становить за курсом НБУ 2 491 088,91грн, та 95016,95 доларів США заборгованості за процентами, що становить 1498512,32грн, а разом - 3989 601,23грн. Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Як зазначено представниками позивача і іншого судом не встановлено, що ніхто не приходив оцінювати квартиру та ніхто не повідомляв позивача про те, що ТОВ «Кей-Колект» має намір провести перереєстрацію права власності на предмет іпотеки. Також судом було установлено, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності не проводилась оцінка предмета іпотеки, а відтак, нотаріусом не були дотримані положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Документами які слід подавати відповідно до пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень можуть бути: повідомлення про вручення цінного листа із вимогою та правильно зазначеною адресою іпотекодавця та фіскальний чек про оплату поштових послуг за направлення цього повідомлення. Такі документи в матеріалах справи відсутні. ТОВ «Кей-Колект» не довів у суді направлення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень з наміром набуття у власність особисто або передачі предмет іпотеки у власність іншій особі. Таким чином, рішення державного реєстратора з приводу перереєстрації права власності на квартиру протиправне та підлягає скасуванню. Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Однак, жодних доказів про згоду позивача на незаконне відчуження спірної квартири матеріали справи не містять. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (стаття 36 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частин другої, третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Відповідно до правової позиції, викладеної у висновку Великої Палати Верхового Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/8068/16-ц (провадження № 61-5164св18), сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (стаття 36 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частин другої, третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Аналіз наведених положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. За таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК України. Згідно із ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. За приписами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на наведене, суд знаходить доведеним факт порушення належного позивача права власності на спірну квартиру та вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про застосування таких способів захисту порушеного права як скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю, судовий збір в розмірі 551,20грн покладається на відповідачів, а саме з кожного по 275,6грн.

Outcome: approved