Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

ТОВ «Агрокомпанія» Відродження» звернулось в суд з позовом до [PERSON] та СФГ «Едельвейс» про визнання недійсним договору оренди землі належної [PERSON] земельної ділянки загальною площею 1,1470 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Громадської сільської ради, Любарського району, Житомирської області, із скасуванням державної реєстрації речового права, мотивуючи свої вимоги тим, що такий правочин укладений в порушення вимог чинного законодавства, адже між [PERSON] та позивачем ще 2007 року був укладений договір оренди, строком дії на 10 років, на цю ж саму земельну ділянку, а тому укладення орендодавцем нового договору оренди із іншою юридичною особою до закінчення дії правовідносин із ТОВ «Агрокомпанія»Відродження» призвело до порушення прав початкового орендаря і є порушенням чинного законодавства. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному об'ємі з підстав викладених у позові, додавши, що працівник СФГ «Едельвейс» Куліков переконав [PERSON] укласти оспорюваний договір ввівши його в оману. Також вказав, що представником відповідача СФГ «Едельвейс» суду не доведено, що укладання оспорюваного договору сталося з вини [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та пояснив, що в 2014 році до нього прийшов працівник СФГ «Едельвейс» Куліков та переконав його укласти оспорюваний договір, сказавши, що все буде добре і вони підписали договір. Вважає, що уклавши зазначений договір з відповідачем він поступив не правомірно по відношенню до «ТОВ «Агрокомпанія Відродження» знаючи, що є діючий договір з позивачем. В 2014 році він отримував від СФГ «Едельвейс» орендну плату, а в 2015 році у «ТОВ «Агрокомпанія Відродження». Зазначив, що договір оренди між ним та СФГ «Едельвейс» є неправомірним. Куліков сам збирав усі необхідні документи і виконав необхідні дії, а він підписав оспорюваний договір не знаючи норм закону. Представник відповідача СФГ «Едельвейс» Саламаха А.В. у судовому засіданні позов не визнав суду пояснив, що між [PERSON] та працівником СФГ «Едельвейс» було досягнуто згоди на укладення договору оренди і [PERSON] було передано документи для реєстрації, а потім останній добровільно підписав даний договір. На той час підприємству не було відомо про інші договірні відносини між сторонами, а дізналися про існування ще одного договору оренди із ухвали суду. [PERSON] в 2014-2015 роках отримував орендну плату, цим самим ввівши в оману працівників СФГ «Едельвейс». Договір між [PERSON] і «ТОВ «Агрокомпанія Відродження» не розірваний судом і є чинним, оскільки не може бути два договори оренди. На його думку виплачуючи орендну плату відповідачу підприємство виконувало умови договору. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надавши суду письмові пояснення та поклався на розсуд суду при вирішенні вказаного спору між сторонами. Щодо з'ясування обставин належності підписів від імені орендодавця [PERSON] на договорі оренди від 31.10.2010 року, то суд з'ясував у сторін їх позицію, проте клопотань про призначення експертизи не надходило . Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", тощо. Відповідно до змісту ст.ст. 202, 203, 792 ЦК України, ст. 93 ЗК України, ст.ст. 13-15 Закону України "Про оренду землі" договір оренди земельної ділянки повинен бути укладений належними особами, що мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, спрямований на набуття цивільних прав та обов'язків за взаємною згодою сторін, містити всі істотні умови, що вказані у ст.15 ч.1 Закону України "Про оренду землі", укладатись виключно у письмовій формі, підписаний обома сторонами, відповідати волевиявленню та внутрішній волі учасників даного правочину. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Із копії договору оренди землі від 31.10.2007 року судом встановлено, що [PERSON] та ТОВ АФ «Відродження» уклали договір оренди земельної ділянки площею 1,1470 га., яка розташована на території Громадської сільської ради, Любарського району, строком на 10 років. Даний договір оренди було зареєстровано Любарським районним відділом ДЗК за № 040821300071 від 14.01.2008 року (а.с. 7-8). Згідно зі ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України. Ці ж положення передбачені ст.ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до п. 2 "Порядку державної реєстрації договорів оренди землі", затвердженого постановою Кабміну від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Договір пройшов державну реєстрацію в установленому порядку (державна реєстрація договору оренди є офіційним визнанням і підтвердженням факту виникнення правових відносин сторін), протягом тривалої дії укладеного правочину ніхто із сторін в установленому порядку не ставив питання про визнання укладеного договору недійсним або ж про його припинення (розірвання) в порядку ст. 141 ЗК України, ст. 651 ЦК України, ст. 31 Закону України "Про оренду землі", а тому вказаний вище договір наразі є чинним . 01 червня 2014 року [PERSON] та СФГ «Едельвейс» уклали договір оренди земельної ділянки загальним розміром 1,1470 га з кадастровим номером [NUMBER], що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна [NUMBER] від 03.03.2016 року (а.с. 16-17). Незважаючи на існування договірних відносин між ТОВ «Агрокомпанія» Відродження» та [PERSON] з приводу земельної ділянки загальною площею 1,1470 га. з кадастровим номером [NUMBER], 01.06.2014 року [PERSON] та СФГ «Едельвейс» уклали договір оренди вищезазначеної земельної ділянки (а.с. 18-21), інформацію щодо якого Реєстраційною службою Любарського РУЮ у Житомирській області було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто предметом договору стала одна і та ж сама земельна ділянка, яка перебувала наразі в оренді ТОВ «Агрокомпанія» Відродження» і не була вільною. Таким чином, укладення між [PERSON] та СФГ «Едельвейс» такого договору перешкоджає ТОВ «Агрокомпанія» Відродження», як первісному орендарю, користуватися орендованим майном відповідно до чинного законодавства та умов укладеного раніше правочину, адже згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. При цьому орендодавець зобов'язаний не вчиняти будь-яких дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (ст. 24 Закону України "Про оренду землі"), а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди (ст. 25 Закону України "Про оренду землі"). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Стаття 27 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону і він в установленому законом порядку має право на усунення перешкод у користуванні нею, а згідно ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Стаття 203 ч. 1 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити нормам цивільного законодавства, а порушення даного положення є згідно ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою для визнання такого правочину недійсним. Відповідно до ч. 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Отже, укладений між [PERSON] та СФГ «Едельвейс» договір оренди земельної ділянки від 01.06.2014 року не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому його слід визнати недійсним з моменту укладення. Відповідно до ст.26 ч. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" з огляду на визнання вказаного договору оренди недійсним підлягає скасуванню державна реєстрація прав СФГ «Едельвейс» на належну [PERSON] земельну ділянку. Аналізуючи зібрані по справі докази та належна їх оцінка дають підстави суду зробити висновок про те, що стороною позивача доведено належними та допустимими доказами ті обставини, що при укладенні оспорюваного договору оренди землі не було додержано вимог, встановлених ч .1-3,5,6 ст. 203 ЦК України . У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Із змісту ст.79 ЦПК України слідує, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на правову допомогу. 15 лютого 2016 року між ТОВ «Агрокомпанія «Відродження» та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги ( а.с. 64 ), згідно умов якого останній зобов'язався надавати правову допомогу та юридичні послуги, в тому числі допомогу консультативного характеру, підготовку позовної заяви та участь у суді. ТОВ «Агрокомпанія «Відродження», у свою чергу, зобов'язалася сплатити за надані послуги за актом прийому-передачі наданих юридичних послуг. Згідно платіжного доручення №1227 від 16.02.2016 року ТОВ «Агрокомпанія «Відродження» перерахувало [PERSON] 3500 грн. за правову допомогу при розгляді вказаного позову ( а.с. 65). Як роз'яснено в п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013 ). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі ІІІ Закону України від 02 червня 2011 року №3460-УІ «Про безоплатну правову допомогу, положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-УІ «Про граничний розмір компенсації на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Як роз'яснено у п. 48 вищевказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). [PERSON] виконав взяті на себе зобов'язання за вказаним договором, що підтверджується зібраними по справі доказами. Зокрема, приймав участь в судових засіданнях в якості представника позивача: 28.03.2016 року з 10 год. 13 хв. по 10 год. 15 хв. - тривалістю 2 хв., 20.04.2016 року з 08 год. 20 хв. по 08 год. 34 хв. - тривалістю 14 хв., 13.05.2016 року з 10 год. 32 хв. по 10 год. 46 хв, 20 травня 2016 року з 09 год. 50 хв. по 10 год. 40 хв., що підтверджується журналами судового засідання по даній справі ( а.с. 33, 53, 57,66). Представником вчинялися також і інші дії поза судовим засіданням по наданню правової допомоги, а саме було складено позовну заяву. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з січня 2016 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1378 грн. З огляду на наведене розмір компенсації витрат на правову допомогу за участь у судових засіданнях становить 661грн. 44 коп. (1378 грн. * 40% *1 год. 20 хв.) На підставі викладеного,

Outcome: partial