Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

\~Позивач звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства "Санаторій "Дніпровський" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів України "Укрпрофздравниця", Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України" Укрпрофздравниця", в якому просив стягнути на його користь з відповідачів по справі солідарно заборгованість по заробітній платі за період з 01 жовтня 2015 року по 20 липня 2017 року в сумі 45933,47 грн., компенсацію за невикористані щорічні основні відпустки за останні три роки роботи в санаторії "Дніпровський" в розмірі 7056,93 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 21 липня 2017 року по день постановлення рішення по даній справі, відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., а також витрати в сумі 2200 грн. понесені позивачем за отримання правової допомоги. В обґрунтування позову вказує, що з 11.03.1999 року працював у санаторії "Дніпровський" філії Дніпропетровського відділення АТ "Укрпрофздравниця", який 02.07.2003 року було реорганізовано у ДП "Санаторій "Дніпровський" ЗАТ ЛОЗП України "Укрпрофоздоровниця" машиністом насосних установок. 20 липня 2017 року він був звільнений з роботи. В порушення вимог законодавства йому за період з 01.10.2015 року по 31.12.2016 року та в 2017 році не виплачувалася заробітна плата, крім того, при звільнені йому також невиплачено заборгованість по заробітній платі, яка станом на 20.07.2017 року за його розрахунком становить 45933,47 грн. з яких 28786,97 грн. заборгованість за період з 01.10.2015 року та 17146,50 грн. борг за 2017 рік. Середній заробіток за час затримки розрахунку з 21.07.2017 року по 31.10.2017 року розраховано ним самостійно виходячи із щомісячної заробітної плати в 2115,08 грн. і 2589,54 грн. Розрахунок суми інфляції за період з 01.03.2016 року по 30.09.2017 року становить 5897,48 грн. Також, зазначає, що йому не виплачена компенсація за невикористані щорічні основні відпустки за останні 3 відпрацьовані робочі роки на загальну суму 7056,93 грн. Вважає, що неправомірними діями відповідачів йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 5000 грн. На його думку всього підлягає до стягнення 71615,88 грн., а також понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 2200 грн. \~\~Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі просить стягнути всі належні йому суми по день постановлення рішення суду, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представники відповідачів в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2\~ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази,\~\~суд вважає вимоги позивача частково обгрунтованими, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що з 11.03.1999 року позивач працював у санаторії "Дніпровський" філії Дніпропетровського відділення АТ "Укрпрофздравниця", який 02.07.2003 року було реорганізовано у ДП "Санаторій "Дніпровський" ЗАТ ЛОЗП України "Укрпрофоздоровниця" машиністом насосних установок. 20 липня 2017 року позивач був звільнений з роботи за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Як зазначено позивачем в позові йому неповністю виплачувалась заробітна плата в період з 01 жовтня 2015 року по 20 липня 2017 року та відпустка протягом останніх 3 років, в той же час, згідно наданих позивачем письмових доказів ці обставини спростовуються наступним: - відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України (а.с. 12), довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с. 13), де вказано про отримання позивачем зарплатних сум в 4 кварталі 2015 року - 4703, 08 грн., та в 2 і 3 кварталі 2016 року в розмірі 7230,88 грн., 7793,65 грн., з яких сплачено відповідні внески до бюджету, а також отримання інших сум, що перевищують середній розмір зарплати позивача; - табуліграмами позивача за період 2015-2016рр. (а.с. 14), де вказано про отримання грошових коштів за відпустку в цей період. Отже, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо наявності заборгованості по зарплаті та відпусткам в період 2015-2016 рр. в силу суперечності наданих позивачем доказів один одному та не визнанням обставин отримання ним сум у розмірах, що в декілька разів перевищує його заробітну плату в цей період, у зв'язку з чим доводи позивача про заборгованість в 2015-2016 рр. не можуть бути прийняті судом як достовірні та викликають у суду обгрунтовані сумніви за їх недоведеністю під час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з наданої позивачем довідки про заборгованість № 02/17 від 26.10.2017 року, впорушення вимог діючого трудового законодавства впродовж 2017 року позивачу дійсно не виплачувалася заробітна плата в сумі 17146,50 грн., виходячи з її щомісячного розміру 2576 грн. Крім того, при звільнені йому також невиплачено заборгованість по заробітній платі, яка не виплачена до теперішнього часу. Ці обставини не заперечувались і не оспорювались відповідачем по справі, у зв'язку з чим визнаються судом достовірними. За вищенаведених обставин, суд приймає до уваги наявну в матеріалах спарави довідку про середню заробітну плату позивача, видану відповідачем 26.10.2017 року за № 02/17, за якою вказана заборгованість по зарплаті лише в 2017 році виходячи із середньомісячної заробітної плати в сумі - 2576 грн., оскільки саме цей доказ представлений позивачем до суду, ніким із сторін не оспорювався, і його недійсність на час розгляду справи судом не встановлена. З цих підстав, суд не погоджується з наведеним позивачем в позові розрахунком заборгованогсті по заробітній платі, яка не обгрунтовано обрахована позивачем на власний розсуд, що призвело до невірного розрахунку позивачем суми заборгованості. Як вбачається з позовної заяви, позивач недовів порушення його трудових прав відповідачем - ПАТлікувально-оздоровчим закладом профспілок України" Укрпрофздравниця", у зв'язку з чим суд вважає належним відповідачем у справі лише ДП "Санаторій "Дніпровський" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів України "Укрпрофздравниця", а тому вважає позовні вимоги до відповідача_2 безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Як встановлено судом, впродовж 2017 року заробітна плата позивача згідно з довідкою про заборгованість по заробітній платі № 02/17 від 26.10.2017 року за період з 01.01.2017 року по 20.07.2017 року становила загальною сумою в розмірі 17146,50 грн., яка до теперішнього часу позивачу не виплачена, у зв'язку з чим ця сума підлягає до стягнення у повному обсязі. Статтею 36 КЗпП України передбачено, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшло майно, права та обов'язки припиненої юридичної особи, несе відповідальність за її зобов'язаннями у повному обсязі (ст.107 ЦК України). Згідно зі ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо праціваник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Що ж до обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, то слід керуватися п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та нормами Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року. Так, у п.20 зазначеної Постанови говориться, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі cт. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У п. 21 вищевказаної Постанови зазначено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 2 зазначеного Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. У звязку із відсутністю достовірних даних про середньоденну заробітну плату позивача у 2017 році, працювання ним в нічну та днівну зміну за різними тарифами, суд приймає за основу розрахунку середньомісячний дохід позивача за останні два місяці до звільнення. Оскільки, позивач був звільнений 20.07.2017 року, тому розрахунковим періодом слід вважати два попередні повністю відпрацьовані місяці травень та червень 2017 року. Відповідно до довідки № 02/17 від 26.10.2017 року виданої відповідачем - середньомісячна зарплата [PERSON] за останні два місяці перед звільненням становила 2576 грн. З цих підстав, суд вважає можливим стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку після звільнення з 21.07.2017 року до часу постановлення рішення суду тобто до 11.12.2017 року включно, що становитиме 4 місяця 22 дня. Середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.07.2017 року по 11.12.2017 року включно розраховано в сумі 12103,56 грн., виходячи з наступного: - липень 2017 року (з 21.07 по 31.07) - 885,50 грн. (2576 грн. щомісячна зарплата - 1690,50 грн. нарахованих за липень 2017 року по довідці № 02/17 = 2576-1690,50= 885,50 грн.) - серпень 2017 року - 2576 грн.; - вересень 2017 року - 2576 грн.; - жовтень 2017 року - 2576 грн.; - листопад 2017 року - 2576 грн.; - грудень 2017 року (з 01.12 по 11.12) - 914, 06 грн. (2576грн. / 31 дн. х 11 дн. = 914,06). Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно зі ст. 117 КЗпП України, вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Нарахування позивачу компенсації з січня по липень 2017 року включно, обчислено судом виходячи з величини індексів споживчих цін у січні - 101,1 %, лютому - 101,0 %, березні - 101,8 %, квітні - 100,9 %, травні - 101,3 %, червні - 101,6 %, липні - 100,2 %, а саме: з січня по липень 2017 року = (101,1 / 100) х (101/100) х (101,8 / 100) х (100,9/100)х (101,3 / 100) х (101,6/100) х (100,2 / 100) = 108,2 %; з лютого по липень 2017 року = (101/100) х (101,8 / 100) х (100,9/100) х (101,3 / 100) х(101,6/100) х (100,2 / 100) = 107 %; з березня по липень 2017 року = (101,8 / 100) х (100,9/100) х (101,3 / 100) х (101,6/100) х (100,2 / 100) = 105, 9 %; з квітня по липень 2017 року = (100,9/100) х (101,3 / 100) х (101,6/100) х (100,2 / 100) = 104,1 % ; з травня по липень 2017 року = (101,3 / 100) х (101,6/100) х (100,2 / 100) = 103,1 %; з червня по липень 2017 року = (101,6/100) х (100,2 / 100) = 101,8 %; за липень 2017 року = 100,2 %. Тобто порядок нарахування компенсації буде наступним: - з/п за січень 2017р. = 2576 * 8,2 % = 211,23 грн. - з/п за лютий 2017 р. = 2576 * 7 % = 180,32 грн. - з/п за березень 2017р. = 2576 * 5,9 % = 151,98 грн. - з/п за квітень 2017р. = 2576 * 4,1 % = 105,62 грн. - з/п за травень 2017р. = 2576 * 3,1 % = 79,86 грн. - з/п за червень 2017р. = 2576 * 1,8 % = 46,37 грн. - з/п за липень 2017р. = 1690,50 * 0,2 % = 3,38 грн. Загальна сума компенсації становить: 778,76 грн. Відповідно до ст.ст.3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць, після утримання податків та обов'язкових платежів на індекс інфляції в період невиплати доходу. Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року N 159 затверджено порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Пунктом 4 цієї Постанови передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації\~обчислюється шляхом\~множення\~місячних індексів\~споживчих\~цін за період невиплати грошового\~доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Невикористана відпустка позивачем у 2017 році, розрахована судом виходячи з мінімально встановленого розміру відпустки в 24 дні за фактично відпрацьований період (7 місяців) і становить: 24дн. / 12 міс. * 7 міс. = 14 днів, що з розрахунку середньої заробітної плати складає: 2576 грн. / 24 дн. х 14 дн. = 1502,67 грн. Статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлено види відпусток, до яких в тому числі відносяться щорічні та додаткові. У відповідності до ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року, № 13 що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити наступне. Оскільки відповідач_1 не виплачував зарплату позивачу впродовж 2017 року і не здійснив виплату до теперішнього часу, що вимагало від позивача значних додаткових зусиль для організації свого життя та змусило його звертатися до різних правоохоронних органів (а.с. 22 оберт, 23, 24) витрачаючи на звернення власний час і кошти та отримувати не безоплатну правову допомогу в матеріально складних умовах, а тому із врахуванням характеру спричинених душевних страждань позивачу, на підставі ст.237-1 КЗпП України із відповідача_1 необхідно стягнути на відшкодування моральної шкоди 2500 грн., що не перевищує розміру його середньомісячного заробітку у відповідача та є достатньою сатисфакцією в даних спірних відносинах. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" міститься роз'яснення про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3), і що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується (п.4). В частині позовних вимог позивача щодо оплати понесених ним витрат на правову допомогу в сумі 2200 грн., суд вважає необхідним відмовити з наступних мотивів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права. Як розяснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні договір про надання правової допомоги, акти виконаних робіт, докази про кількість годин, які затрачено для надання правової допомоги по справі, розрахунок складу і розміру цих витрат, суми гонорару не відомі та надані позивачем квитанції ФОП [PERSON] на суми 1000 грн., 50 грн., 600 грн, 1000 грн. 600 грн. не відповідають встановленим законом вимогам розрахунково-касового документу, що виключає можливість задоволення вимог про оплату послуг представника. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, зокрема, з відповідача_1 на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі в сумі 17146 гривень 50 копійок за період з 01 січня 2017 року по 11 грудня 2017 року включно,середній заробіток за період затримки розрахунку з 20 липня 2017 року по 11 грудня 2017 року включно в сумі 12103,56 грн., сума інфляційних втрат внаслідок затримки виплати заробітної плати за період з січня по липень 2017 року включно в сумі 778,76 грн., компенсацію за 14 днів невикористаної відпустки у 2017 році в сумі 1502,67 грн., а також відшкодування моральної шкоди 2500 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України із відповідача_1 необхідно стягнути на користь держави 1280 гривень ( 640 грн. за вимоги майнового характеру і 640 грн. за вимоги немайнового характеру щодо стягнення моральної шкоди).

Outcome: partial