Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У січні 2016р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого послалися на те, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок по вул. Колгоспній, 134 в смт.Ружині Житомирської області та за ним закріплена земельна ділянка площею 0.15 га для обслуговування вказаного житлового будинку та 0.13 га для ведення особистого селянського господарства, а [PERSON] на праві власності належить житловий будинок по вул.Паволоцькій, 187 в смт.Ружині Житомирської області та за ним закріплена земельна ділянка площею 0.15 га для обслуговування житлового будинку та 0.07 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Ружинської селищної ради від 22.05.2015р. позивачам надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок у власність. Проте відповідачка, яка є суміжним землекористувачем, відмовляється від підписання протоколів погодження зовнішніх меж земельної ділянки та актів прийому-передачі межових знаків на зберігання, мотивуючи це зменшенням площі її земельної ділянки. 2 Вказане порушує їхні права, оскільки призводить до неможливості завершення ними процесу приватизації зазначених земельних ділянок, а тому позивачі просять суд надати їм дозволи на оформлення проектів землеустрою щодо відведення зазначених вище земельних ділянок у їхню приватну власність без погодження меж земельних ділянок в протоколах погодження зовнішніх меж земельної ділянки та в актах прийомки-передачі межових знаків на зберігання із суміжним землекористувачем [PERSON] В судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги підтримали з наведених в позовній заяві підстав, пояснивши, що, оскільки під час виготовлення проектів землеустрою було встановлено, що площа земельної ділянки, яка перебуває в користування [PERSON] за адресою: смт.Ружин, вул.Паволоцька, 189, складає 0.2410 га, тобто відповідає площі, наданій їй в користування, тому відмова відповідачки від погодження меж земельної ділянки з мотивів зменшення площі її земельної ділянки є безпідставною. Позивачі вважають, що спору щодо меж земельних ділянок, які перебувають в користуванні у них та у відповідачки, немає, оскільки вказані межі були встановлені ще в 2005-2007рр. та підтверджені в 2014 році і на даний час відповідають фактичному землекористуванню сторін. [PERSON] - представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підтримав, пояснивши суду, що в користуванні [PERSON] перебуває земельні ділянка по вул.Паволоцькій, 189 в смт.Ружині площею 0.24 га, а також у приватній власності - суміжна земельна ділянка по вул.Паволоцькій, 191 в смт.Ружині площею 0.12 га. Межа між земельною ділянкою [PERSON] та земельними ділянками позивачів встановлена в натурі(на місцевості) ще в 2014р., а тому вказівка [PERSON] про те, що між нею та позивачами існує спір щодо меж їхніх земельних ділянок є необгрунтованою і, відповідно, її відмова від підписання протоколу погодження зовнішніх меж земельних ділянок та актів прийому-передачі межових знаків на зберігання - безпідставною. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснивши, що відповідно до рішення Ружинської селищної ради від 19.03.2009р. їй надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою для складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, розташовану по вул.Паволоцькій,189 в смт.Ружині, яка перебуває в її користування площею 0.15 га для обслуговування житлового будинку та 0.18 га для ведення особистого селянського господарства. На вказаній земельній ділянці розташований належний їй на праві приватної власності житловий будинок. Під час складання технічної документації щодо відведення позивачам земельних ділянок по вул.Колгоспній, 134 та Паволоцькій, 187 у приватну власність вона відмовилась підписувати протокол погодження зовнішніх меж земельної ділянки, оскільки вважає, що межа між суміжними земельними ділянками встановлена невірно і внаслідок цього у неї фактично в користуванні перебуває земельна ділянка по вул.Паволоцькій, 189 площею 0.24 га, що на 0.03 га менша, ніж повинно бути у неї в користуванні. Зазначає, що між нею та позивачами існує спір щодо меж земельних ділянок, який повинен бути вирішений у встановленому законом порядку Ружинською селищною радою. Суд, вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, свідка та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. За положеннями п."в" ч. 1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. 3 Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок врегульовано ст.ст.118, 186, 186-1 ЗК України та ст.50 Закону України "Про землеустрій". Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки і у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, відповідний орган приймає рішення щодо приватизації. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] є власником житлового будинку по вул.Колгоспній, 134 в смт. Ружині Житомирської області, [PERSON] - власником житлового будинку по вул.Паволоцькій, 187 в смт.Ружині , а [PERSON] - власником житлового будинку по вул.Паволоцькій, 189 в смт.Ружині ( т.1 а.с. 32, 62, 112-113, 155-156). Рішенням сесії Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області від 22 травня 2015 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0.15 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0.13 га за адресою : вул.Колгоспна, 134 в смт.Ружині (т.1 а.с.114-115). Цим же рішенням сесії Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області від 22 травня 2015 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0.15 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0.07 га за адресою : вул.Паволоцька, 187 в смт.Ружині (т.1 а.с. 20, 114-115). Суміжний землекористувач -[PERSON] відмовилась від погодження меж вищевказаних земельних ділянок в протоколах погодження зовнішніх меж земельної ділянки та в актах прийому-передачі межових знаків на зберігання із суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON], що вбачається з пояснень сторін, а також підтверджується актами про відмову у погодженні меж земельної ділянки суміжним землекористувачем від 31.08.2015р. , протоколами погодження зовнішніх меж земельних ділянок віл 17.07.2015р., актами прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 17.07.2015р. (т.1 а.с.10, 24, 25, 33, 35, 40, 57, 59). Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. 4 Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо відведення земельних ділянок включає, зокрема, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою. При цьому акт про відновлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки є основним документом в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, після складання та підписання якого виключається спір між суміжними користувачами. За вимогами ст.198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Таким чином, непогодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами позбавляє землевпорядну організацію виготовити позивачам технічну документацію із землеустрою земельної ділянки та погодити технічну документацію з компетентними органами. Зазначене відповідає позиції, висловленій ВСС України в ухвалі від 18.11.2015р. у справі №6021748 св15. А тому право позивачів на завершення процесу оформлення права власності на земельну ділянку без погодження її межі суміжним землекористувачем може бути захищено, шляхом пред'явлення позову про надання дозволу оформити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність без погодження в акті погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем та в актах прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Зазначена правова позиція викладена в ухвалах ВСС України, на які посилаються позивачі в своїй позовній заяві, а саме: ухвала від 08.04.2015р. по справі №6-5682св15, від 06.05.2015р. по справі № 6-11745ск15, від 14.08.2015р. №6-23324ск15. Проте, вказаний спосіб захисту прав позивачів можливий лише у випадку відсутності спору щодо межі між суміжними земельними ділянками та відсутності правових підстав для відмови суміжного землекористувача у погодженні межі земельної ділянки, що і підтверджується вищевказаними ухвалами суду. В той же час, [PERSON], як вбачається з її пояснень та актів про відмову у погодженні меж земельної ділянки суміжним землевласником, відмовилась погоджувати вищевказані документи, мотивуючи це наявністю між нею та позивачами спору щодо межі земельної ділянки та вказуючи, що площа її земельної ділянки внаслідок приватизації землі позивачами в тих межах, які зазначені в технічній документації , зменшиться, чим будуть порушені її права. Наявність вказаного спору щодо меж земельних ділянок між позивачами та відповідачкою, крім пояснень останньої в суді, також підтверджується матеріалами щодо розгляду заяви [PERSON] до Ружинського РВ від 2015р. про порушення меж її земельної ділянки позивачами, позовними заявами [PERSON] і [PERSON] до Ружинського районного суду від 29.10.2015р. та запереченнями на них [PERSON] (т.1 а.с. 108-109, 132-136, 137-138, 142-146,.162-163, 164). Наявність зазначеного спору, підтверджується також показами свідка [PERSON], який, приймав участь у виготовленні проекту землеустрою щодо відведення позивачам земельних ділянок, проте, оглянувши надані позивачами фото розташування суміжних 5 земельних ділянок сторін, не зміг без додаткового аналізу зазначеного проекту вказати межу між цими земельними ділянками. Вказане , на думку суду, свідчить про відсутність в металевому стовпчику, по якому проводилась межа під час виготовлення проекту землеустрою, чітких ознак межового знаку, який розподіляє суміжні земельні ділянки (т.1 а.с.178, 180). Про існування спору щодо меж земельних ділянок свідчать також пояснення сторін та їх представників, з яких вбачається, що вони по різному трактують документи, які підтверджують розміри земельних ділянок, що перебувають в користуванні сторін. Статтею 158 ЗК України передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Статтею 159 ЗК України визначено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття. З роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вбачається, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Отже, оскільки між сторонами існує спір щодо визначення меж земельних ділянок, тому даний спір належить до компетенції суду\~\~лише після вирішення питання органом місцевого самоврядування. Посилання позивачів, та представника третьої особи на те, що вказаний спір вирішений Ружинською селищною радою ще в 2014р., що стверджується актом комісії по вирішенню земельних спорів від 03.04.2014р., суд вважає необгрунтованим, оскільки відповідно до п.36 ст. 26 Закону України " Про місцеве самоврядування у Україні",\~\~ виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону. Крім того, вказаний акт складений до того, як позивачам селищною радою було надано дозволи на розроблення проектів землеустроїв, до проведення робіт по їх виготовленню та, відповідно, до того, як відповідачка відмовилась погоджувати межі земельних ділянок в протоколах погодження меж та в актах прийому-передачі межових знаків(т.1 а.с.181). Суд вважає, що сама по собі відмова відповідачки від погодження та підписання вказаних документів свідчить про її незгоду з вказаними в проекті землеустрою межами земельних ділянок і , відповідно, про існування спору між сторонами щодо зазначених меж. Чи були у [PERSON] обгрунтовані підстави відмовитись від підписання цих документів чи, навпаки, її відмова була безпідставною повинно було бути вирішено Ружинською селищною радою Житомирської області під час розгляду даного земельного спору. 6 В той же час, як вбачається з пояснень сторін та представника третьої особи, органом місцевого самоврядування спір по суті між сторонами не розглядався. Відповідно до\~\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З врахуванням викладеного, в задоволенні позовних вимог позивачів необхідно відмовити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заявила клопотання про відшкодування їй витрат на правову допомогу. При розглядів вказаного питання суд враховує наступне. Відповідно до положень Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011р. , розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідачкою надано квитанцію про оплату витрат на правову допомогу в сумі 3700 грн. та договір про надання правової допомоги у цивільній справі, в якому визначено оплату [PERSON] правової допомоги в такому ж розмірі ( т.1 а.с.96-97, т.2 а.с. 45). Під час розгляду вказаної справи в суді мінімальна заробітна плата становила 1 378 грн, 40 % від якої складає, відповідно, 551 грн.20 коп. Правова допомога відповідачці надавалась в судових засіданнях на протязі більше 8 год. (т.1 а.с.100-102, 166-168, 205-207, т.2 а.с.33-35, 75-76). Граничний розмір витрат на правову допомогу за 8 год складає 4409 грн. 60 коп. (8 год.х551.20). Отже, вимога відповідачки про відшкодування 3700 грн судових витрат на правову допомогу не перевищує встановленого законом граничного рівня надання такої допомоги. Час, витрачений на правову допомогу, та участь особи, яка надавала правову допомогу, в судових засіданнях підтверджується журналами судових засідань. А тому з вказаних підстав клопотання відповідачки підлягає задоволенню.

Outcome: approved