Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

представник позивача [PERSON] за дорученням - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на його користь відшкодування вартості поліпшень майна, а саме проведених ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] у розмірі 241090,00 грн., а також судові витрати покласти на відповідача (а.с.74). В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що, 7.07.2008 позивач [PERSON] придбав квартиру у [PERSON] із використанням кредитних коштів, які вні отримав у ВАТ КБ "Надра". З вересня по грудень 2008 року ним проводився ремонт у вказаній квартирі вартістю 241090,00 грн. Однак, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2013 року попереднє рішення суду першої інстанції скасоване та винесено нове - про задоволення позовних вимог в якому позивача [PERSON] визнано добросовісним набувачем в якого вендикаційним позовом було витребувана вказана квартира в якій він зробив капітальний ремонт. Тому, посилаючись на норми ч.4 ст.309 ЦК України, з урахуванням того, що здійснені ним ремонтні роботи не можуть бути відокремлені від квартири, вважає, що він має право на відшкодування вартості затрачених на поліпшення житла. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на те, що відповідачка до вказаної квартири доступу не має, на експертизу сторона позивача не з"явилась, доказів на яку саме збільшилась вартість квартири немає. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, згідно ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню та є встановленими наступні обставини. Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2013 в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна із володіння добросовісного набувача та виселення без надання іншого жилого приміщення позовні вимоги задоволені, а попереднє рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2013 скасоване. Визнано довіреність від 5.10.2006 по якій [PERSON] уповноважила [PERSON] продати належну їй квартиру [ADDRESS], посвідчену державним нотаріусом П"ятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. за реєстровим №5-3118, недійсною. Визнано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16 травня 2008 року, укладений між [PERSON] в особі [PERSON],я кій діяв на підставі довіреності, та [PERSON], посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3738, недійсним. А також, витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Виселити [PERSON] із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення (а.с.56-57). Цим же рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] являється добросовісним набувачем, а вищевказана квартира вибула із володіння власника [PERSON] не з її волі, іншим шляхом, а тому вона повинна бути витребувана у добросовісного набувача на користь власника. Разом із тим, згідно реєстраційного посвідчення №014469 Київського БТІ від 29.07.2008, підтверджено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON], у відповідності до вимог ст.182 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (а.с.5). Представники сторін в судовому завідуванні повідомили, що і наразі право власності на вказану квартиру все ще зареєстровано за позивачем по вказаній справі [PERSON] і що до цього часу у вказану квартиру [PERSON] не вселилась, там не проживає, а вищевказане рішення Апеляційного суду м. Києва фактично не виконано і право власності на вказану квартиру не зареєстроване за [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Натомість, згідно вимог ч.1 ст.182 ЦК України (в діючий редакції), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У вищевказаному рішенні Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2013 року встановлено, що [PERSON] не бажала відчужувати спірну квартиру, вона вибула із її володіння поза її волею. Однак, в даному випадку, до цього часу власником вищевказаного нерухомого майна являється [PERSON], оскільки право власності на вказану квартиру зареєстроване за ним, а не за [PERSON], а тому його вимоги до [PERSON], із володіння якої поза її волею вибуло майно, в даному випадку пред"явлені не до належного відповідача в розумінні ч.3 ст.390 ЦК України. Із наданих позивачем документів, а саме договору №03 від 3.09.2008 року між [PERSON] як замовником, та ТОВ "Техноукрресурс-М" як підрядником вбачається, що загальна вартість ремонтних робіт квартири [ADDRESS] становить 241090,80 грн. (а.с.10). В пунктах 2.2, 2.3 вказаного договору вказано, що розрахунок виконується згідно акту приймання виконаних робіт по формі КБ-2в та справки КБ-3, які надаються підрядником. Розрахунки за даним договором здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на відповідні рахунки сторін платіжним дорученням. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стороною позивача не надано доказів щодо зміни умов договору в частині здійснення взаєморозрахунків. Виходячи із вказаного, суд не вважає належними і допустимими доказами понесення [PERSON] витрат на ремонт квартири в розмірі 241090,00 грн.: квитанції до прибуткового касового ордера на суми 73501,20 грн., 70000,00 грн., 37850,00 грн. та 59739,60 грн., - оскільки останні не являються обумовленими договором формою оплати проведених робіт, а доказів тому, що позивачем було у відповідності до умов п.2.3. договору у безготівковій формі перераховано кошти на відповідні рахунки платіжним дорученням - суду надано не було. Крім того, згідно п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7.02.2014 №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) майна має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна, або на передання доходів (частина третя статті 390 ЦК). У цьому разі необхідними є такі витрати, без яких стан майна істотно погіршився би, унаслідок чого його не можна було б використати за прямим призначенням. До того ж, суд враховує, що відповідно до ухвали суду від 28.03.2014 року не було проведено будівельно-технічну експертизу по вказаній цивільній справі оскільки не виконані вимоги експертів щодо надання технічної та проектно-кошторисної документації на проведення ремонтних робіт, а також не забезпечено доступ до об"єкта дослідження квартири (а.с.105-106). В даному випадку суду не надано доказів і на підтвердження того, що вартість квартири збільшилась за рахунок здійснених позивачем витрат, а також що здійснене поліпшення майна не може бути відокремлене від майна без завдання йому шкоди і не надано доказів того, що такі витрати були необхідними. Враховуючи вищезазначене, суд, оцінивши надані докази в їх сукупності, виходячи із об'єктивності та неупередженості розгляду позовних вимог, приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог позивача [PERSON] Судові витрати розполідені за правилами ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed