Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « Веста- Сервіс» ( надалі - ТОВ «Веста-Сервіс»), який у подальшому уточнив та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з вини роботодавця за період з 11.11.2013 року по 15.01.2014 року в сумі 2137,62 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював у ТОВ «Веста-Сервіс» з 25.09.2013 року по 11.11.2013 року, був звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. У день звільнення сума заборгованості складала 471,87 грн, спір про її розмір відсутній. З вини відповідача у день звільнення розрахунок не було проведено, а остаточно відповідач виплатив заборгованість 15.01.2014 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на ті самі підстави. Відповідач у судовому засіданні не був присутній, направив до суду письмові заперечення, якими просив у задоволенні позову відмовити, при цьому про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, суд приходить до висновку про розгляд справи в заочному порядку та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши докази, надані сторонами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог , виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 25.09.2013 року по 11.11.2013 року позивач [PERSON] працював на ТОВ «Веста- Сервіс», 11.11.2013 був звільнений згідно п.1 ст.36 КЗпП України. На підтвердження позовних вимог позивачем надано видатковий касовий ордер, який підтверджує виплату позивачу суми розрахунку за листопада 2013 року у розмірі 471,87 коп 15 січня 2014 року. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач надав суду поштове повідомлення , з якого убачається, що 13.11.2013 року позивачу відповідач направив лист за вих..№ 1469 з повідомленням про необхідність отримання коштів у касі підприємства за місцем знаходження юридичної особи - м. Одеса вул.. Транспортна 5, яке позивач отримав 16.11.2014 року , що підтвердив у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач пояснив, що у день звільнення він не працював, з вимогою про розрахунок до відповідача не звертався. Зазначив, що сума заборгованості була незначною порівняно з коштами , які необхідно витрати на поїздку у м. Одесу. Наполягаючи на задоволенні позовних вимог вважав, що саме відповідач винен у невиплаті коштів, оскільки у ПАТ «Промінвестбанк» на його ім`я відкрито карточний рахунок на який відповідач раніше відправляв платежі, і тому мав можливість відправити грошові кошти таким же чином. Проте такі доводи позивача спростовуються наступним. Згідно зі ст. 21 КЗпП сторонами трудового договору є працівник і власник підприємства , установи , організації або уповноважений ним орган , якому й надано право звільнення працівника у певних випадках. Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки , зазначені ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно із ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. На виконання Наказу Міністерства фінансів України №717 від 20.10.2005 року «Про затвердження змін до деяких нормативно- правових актів Міністерства фінансів України з бухгалтерського обліку» заборгованість підприємства з виплат працівникам у разі одержання підприємством готівки для виплати через касу підприємства та неотримання її працівниками в установлений строк відображається за дебетом субрахунків 661 "Розрахунки за заробітною платою" і 663 "Розрахунки за іншими виплатами" та кредитом субрахунку 662 "Розрахунки з депонентами", ТОВ «Веста-Сервіс» перерахувало заробітну плату [PERSON] на депонентний рахунок №662, що підтверджується документально. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.4 ЦПК , здійснюючи правосуддя, суд захищає права , свободи та інтереси фізичних осіб , права та інтереси юридичних осіб , державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як установлено у судовому засіданні, у день звільнення - 11.11.2013 року позивач не працював, з вимогою до відповідача про розрахунок не звертався, при цьому про нараховані суми , належні [PERSON] при звільненні, письмово повідомлено відповідачем позивача, що також не спростовано у судовому засіданні, а підтверджено поштовим повідомленням про вручення 16.11.2013 року та позивачем у суді. За таких обставин вина роботодавця - ТОВ «Веста-Сервіс», у несвоєчасному отриманні розрахунку позивачем відсутня. Тому, на думку суду, усні та письмові доводи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, спростовуються матеріалами справи та законами України і не можуть бути покладені в основу рішення. Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають , у зв'язку з їх недоведеністю у судовому засіданні. Судові витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed