Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що 08.06.2013 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. До кола спадкоємців першої черги за законом увійшов він та дружина померлого [PERSON] - [PERSON] Позивач скористався своїм правом на спадкування, а [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від своєї частки у спадковому майні. До складу спадкового майна увійшов житловий будинок, що розташований за адресою: Вінницька область, смт. Турбів, провулок Черняховського, 28. Проте, реалізувати свої спадкові права на зазначений об'єкт нерухомості позивач не в змозі, так як на будинок відсутні правовстановлюючі документи, тому, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії. Вказане стало підставою для звернення позивача з позовом до суду за захистом своїх прав. В ході судового розгляду позивач подав заяву (а.с 58), якою зменшив розмір позовних вимог, у зв'язку з чим просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на частку в розмірі ? житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Вінницька область, смт. Турбів, провул. Черняховського, 28. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, в заяві, яку адресував суду зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає, розгляд справи просив проводити за відсутності представника. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], в судовому засіданні надала суду пояснення в яких вказала, що проживала зі [PERSON] в шлюбі з 27.05.1973 року по день його смерті. Спірний будинок був побудований ними за час шлюбу. Вимоги [PERSON] вона вважає обгрунтованими та такими, що мають бути задоволені судом. Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши істотні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають значення для справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.06.2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 266426 від 10.06.2015 року (а.с 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно матеріалів Спадкової справи № 82/2013 (а.с 33-57), своїм правом на спадкування скористався позивач, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с 34) за законом після смерті батька в межах шестимісячного строку визначеного законом для прийняття спадщини. Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження серія І-АМ №409802 від 11.04.1974 року (а.с 41). Дружина померлого, [PERSON], відмовилася від прийняття спадщини подавши заяву нотаріусу (а.с 35). Факт родинних відносин із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-АМ №283694 від 27.05.1973 року (а.с 44). Інші спадкоємці відсутні, відтак, позивач є єдиним спадкоємцем на майно померлого. Приватним нотаріусом Липовецької нотаріального округу [PERSON], було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця, оскільки заявником не було надано нотаріусу правовстановлюючого документа на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Вінницька область, смт. Турбів, провулок Черняховського, 28, що підтверджується постановою нотаріуса від 05.05.2015 року (а.с 11). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами належало до компетенції виконкомів місцевих Рад, яке відображалось у погосподарських книгах місцевих Рад. З матеріалів справи слідує, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Вінницька область, смт. Турбів, провулок Черняховського, 28, значився [PERSON]С (а.с 60-62, 64-65). Так як будинок був побудований за час шлюбу з [PERSON], частка спадкодавця в спірному майні становить ?. Отже, встановлені судом обставини вказують на те, що при житті [PERSON] володів, користувався належним йому житловим будинком, однак його право власності припинилось в зв'язку із смертю. Зі змісту ст.1216-1218 ЦК України, слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220, 1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який цього пережив (ст.1261 ЦК України). Як слідує із змісту ст.ст.\~1268,\~1269,\~1270 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її шляхом подачі заяви про прийняття спадщини особисто строком у шість місяців, або відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, подавши про це заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивач належить до спадкоємців першої черги, спадщину прийняв. Інші спадкоємці, дружина померлого - [PERSON], від прийняття спадщини відмовилася. Належність спадкової маси спадкодавцю доведена належними та допустимими доказами. За таких обставин суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а тому, суд прийшов до висновку, що за позивачаем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на ? житлового будинку з господарськими будівлями, який увійшов до складу спадкового майна. Відповідно до ст. 174 ч.4 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. При зверненні з позовом до суду, позивач сплатив судовий збір в сумі 1652,49 грн. (а.с. 1), з яких 826,24 грн. ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області (а.с 67-68) було повернено позивачу у зв'язку із зменшенням ним позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 826,25 грн. На підставі викладеного ст.ст. 346 ч.1 п.11, 1218-1223, 1261, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved