Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], Васильківського міжрайонного бюро технічної інвентаризації Київської області, Васильківського районного відділу земельних ресурсів, третя особа - Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, як орган опіки та піклування, в якому просив визнати договір іпотеки недійсним та застосувати наслідки його недійсності. Вказуючи на те, що 30 липня 2010 року між [PERSON] та його дружиною [PERSON] був укладений договір позики на суму 46 400 доларів США та договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок під № 162 загальною площею 85,9 кв.м., і незавершене будівництво з відповідними спорудами та будівлями загальною площею 320,3 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка за цією ж адресою площею 0,1500 га, на яке, за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2011 року в цивільній справі № 2-2430/2011р., право власності набув [PERSON] [PERSON] вважаючи, що договір іпотеки було укладено з порушенням норм цивільного законодавства України, а саме за відсутності його згоди на передачу спірного майна в іпотеку, відсутності дозволу на об'єкт будівництва, а також без урахування факту реєстрації їх спільних із [PERSON] неповнолітніх дітей в житловому будинку, що є предметом іпотеки, тобто за відсутності дозволу органу опіки та піклування, просить суд заявлений ним позов задовольнити в повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заявлених вимог не визнав, вказуючи на те, що при укладенні договору іпотеки було дотримано вимог законодавства, оскільки [PERSON] було надано згоду на укладення такого договору, житловий будинок було закінчено будівництвом на момент укладення спірного договору, а довідка про склад сім'ї, що була надана [PERSON] до нотаріальної контори інформації про реєстрацію неповнолітніх дітей у будинку, що є предметом іпотеки, не містила, а тому вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. [PERSON], будучи належно повідомленою про день, час та місце слухання справи, 26 травня 2014 року направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, вказуючи на те, що вона дійсно не мала права передавати в іпотеку житло, в якому проживають неповнолітні діти без згоди органу опіки та піклування, а також майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя без виділення своєї частки або одержання відповідної згоди на передачу конкретно цього майна в іпотеку (а.с. 126-127). Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації Київської області, будучи належно повідомленим про день, час та місце слухання справи, 21 серпня 2014 року надіслало до суду листа № 659 від 11 серпня 2014 року з проханням розглядати справу у відсутності їх представника за наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 38, 135). Васильківський районний відділ земельних ресурсів, будучи належно повідомленим про день, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення слухання справа не надіслав (а.с. 44). Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, як орган опіки та піклування, будучи належно повідомленою про день, час та місце слухання справи, до суду не з'явилася, причини неявки не повідомила, заяви про відкладення слухання справа не надіслала (а.с. 138). Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що 21 травня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюбу між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 343 (а.с.14). Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], відомості про народження якого зареєстровано 02 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1095, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 23 березня 2007 року відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 400 (а.с. 12, 13). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописку) виконавчого комітету Глевахівської селищної ради № 1594 від 10 жовтня 2013 року [PERSON], 02 вересня 2003 року, та [PERSON], [INFO], зареєстровані з 2008 року в житловому будинку № [ADDRESS] де, окрім них, зареєстровані та проживають починаючи з 2010 року [PERSON], з 2006 року - [PERSON], з 2004 року - [PERSON] (а.с. 15). Факт проживання в цьому житловому будинку малолітніх [PERSON] та [PERSON] підтверджується витягом із медичної картки стаціонарного хворого № 1652/146 від 13 лютого 2013 року; довідки Глевахівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 14 серпня 2013 року; інформованими згодами та оцінкою стану здоров'я особи або дитини одним з батьків або іншими законним представником дитини на проведення щеплення або туберкулінодіагностики від 27 серпня 2013 року та від 24 січня 2014 року, а також копією будинкової книги для прописки громадян (а.с. 143-152). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області № 2-2430/2011 року від 21 листопада 2011 року, що за ухвалою Апеляйційного суду Київської області від 27 січня 2014 року № 22-ц/780/321/14 залишено без змін, встановлено, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребує доказування, що 30 липня 2010 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Бобковим О.В. 30 липня 2010 року, реєстровий № 1823, згідно з яким [PERSON] передано 366 096 грн. без сплати відсотків щомісячно, з кінцевим терміном погашення вказаної суми боргу до 30 січня 2011 року (а.с.30-36). У якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики, між [PERSON] та [PERSON] 30 липня 2010 року укладено договір іпотеки, що посвідчено приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Бобковим О.В., реєстровий № 1824, відповідно до якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться за адресою: смт. Глеваха, Васильківського району Київської області, вулиця Комсомольска, 162, загальною площею 85,9 кв.м., та земельну ділянку, що знаходиться в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, вулиця Комсомольска, 162, загальною площею 0,1500 га, кадастровий № [NUMBER]. При цьому, як вбачається із п. 6.11. Договору іпотеки, цей договір укладено за згодою чоловіка іпотекодавця - [PERSON], яка посвідчена Бобковим О.В., приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області 30 липня 2010 року за реєстровим № 1822 (а.с. 7-11, 56-58, 103). При укладені цих правочинів [PERSON] надала нотаріусу довідку (виписка з домової книги про склад сім'ї та прописку) № 210 від 30 липня 2010 року виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району, в якій зазначено, що зареєстрованими за адресою [ADDRESS], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 67). Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Статтею 214 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, права власності на яке або право користування, яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Згідно із ч. 2 ст. 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування відмовлятися від майнових прав дитини. Частинами 1 та 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Тобто, одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" та ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням. Як роз'яснено у п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5, згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як роз'яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки /реєстрації/ самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних доказів установлено, що єдиним місце проживання малолітніх [PERSON], 02 вересня 2003 року, та [PERSON], [INFO], є житловий будинок [ADDRESS], що належала [PERSON], вона разом з дітьми фактично проживала в цьому будинку під час укладення спірних правочинів, іншого постійного житла батьки дітей не мають, суд дійшов висновку про те, що малолітні [PERSON] та [PERSON] мали право користування указаним житлом на момент укладення цих договорів, а [PERSON] при їх укладенні діяла недобросовісно та всупереч інтересів дітей не отримала відповідний дозвіл органу опіки та піклування. При цьому суд виходить з положень ст. 33 Конституції України, роз'яснень наданих в постановах Пленумів Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду України щодо того, що відсутність реєстрації за місцем проживання особи не може бути підтвердженням відсутності у неї права користування цим жилим приміщенням. Таким чином, договір іпотеки від 30 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладений з порушенням вимог закону, оскільки порушує права малолітніх дітей, а тому його слід визнати недійсними з підстав, передбачених ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України. Вимога позову [PERSON] щодо застосування наслідків недійсності правочину на думку суду задоволенню не підлягає через не підтвердження останнім можливості [PERSON], яка на час укладення договору іпотеки не мала права на відчуження майна, повернути [PERSON] у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, як це передбачено вимогами ст. 216 ЦК України та закріплено висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2013 року.

Outcome: partial