Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

В жовтні 2018 року заявниця [PERSON] звернулася в суд з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території та родинних відносин, вказавши заінтересованими особами Чортківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Усик Г.Я. В заяві вказала, що вона є дочкою [PERSON], яка померла [INFO], що випливає з медичного свідоцтва про смерть серія 35 № 057911, виданого Сакською районною лікарнею Республіки Крим Російської Федерації. Факт смерті громадянина України підлягає державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України. Внесення до Реєстру запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті, серед яких вступ у спадщину, що залишилася після померлої. Заявниця звернулася до Чорківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, щоб зареєструвати факт смерті матері, але отримала усне розяснення про неможливість вчинити актовий запис державної реєстрації смерті, оскільки подане медичне свідоцтво про смерть серія 35 № 057911 від 13.08.2018 року видане медичною установою на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. В звязку із цим заявниця не може в установленому законом порядку здійснити державну реєстрацію смерті особи. Крім того, приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Усик Г.Я. звернула увагу на необхідність встановити факт родинних відносин з померлою, оскільки не подано усіх необхідних документів щодо родинних звязків з нею. Тому заявниця змушена звернутися до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення. Заявниця [PERSON] в судове засідання не зявилася, в суд надійшла заява від її представника [PERSON], в якій він просить справу слухати за його відсутності та відсутності заявниці, заяву підтримує, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Чортківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в судове засідання не зявився, надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, при вирішенні вказаної справи покладаються на розсуд суду. Заінтересована особа приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Усик Г. Я. в судове засідання не зявилася, в суд поступила заява, в якій просить розглядати заяву без її участі, при розгляді заяви покладається на розсуд суду. Вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER], виданого 29.11.2013 року Чортківським РС УДМС України в Тернопільській області, стверджується належність документа [PERSON], [INFO], село В. Правутин Берездівського району Хмельницької області. У відповідності з заповітом, складеним 17.03.2016 року [PERSON] на випадок смерті зроблено розпорядження відносно нерухомого майна, що знаходиться в [ADDRESS] в користь [PERSON], [INFO]., який посвідчено Заводською селищною радою Чортківського району Тернопільської області за р. № 15. Згідно з виданим Сакською районною лікарнею Республіки Крим Російської Федерації медичним свідоцтвом про смерть серія 35 № 057911 від 13.08.2018 року вбачається те, що [PERSON], [INFO]., місце постійного проживання (реєстрація) померлої значиться: [ADDRESS], померла [INFO]. Місце смерті: [ADDRESS], причина смерті - захворювання. Відповідно до паспорта громадянина України серія [NUMBER], виданого 19.03.1998 року Сакським МРВ ГУ МВС України в Криму (за життя) стверджується особа: [PERSON], [INFO]., село Великий Правутин Славутського району Хмельницької області та місце проживання (реєстрація): [ADDRESS]. Відповідно до витягу з будинкової книги випливає факт прибуття [PERSON], [INFO]., с. Вел. Правутин Славутського району Хмельницької області із АР Крим, Сакський р-н, смт. Кримське на простійне проживання за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження факту смерті [PERSON] заявниця також надає фотографію з місця поховання, на якій зображена могила померлої із надписом прізвища, ім'я, дата народження та дата смерті похованої. Таким чином, за наведених обставин стверджується той факт, що померла [PERSON] була громадянкою України та місцем її реєстрації являлося [ADDRESS], а смерть наступила [INFO] на тимчасово окупованій території України під час її відвідування родичів. Крім того, у заявниці виникла необхідність встановити факт родинних відносин з померлою як матір'ю, що доводиться співставленням таких доказів. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 28.07.1956 року Берездівським ЗАГС Хмельницької області випливає факт народження [INFO] [PERSON], батьками якої є: батько [PERSON], мати - [PERSON], місце народження: с. В. Правутин Берездівськкого району Хмельницької області, актовий запис за № 39. Як слідує з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за № 00021135612 від 04.10.2018 року [PERSON] уклав 06.11.1976 року шлюб з [PERSON], опісля прізвище дружини [PERSON], актовий запис за № 226. У відомостях про розірвання шлюбу зазначено номер актового запису про його розірвання 09.04.1993 року, № 84. Як слідує з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя за № 00021134432 від 04.10.2018 року [PERSON] уклав 10.10.1956 року шлюб з [PERSON], опісля прізвище дружини [PERSON], актовий запис за № 103. У відомостях про розірвання шлюбу зазначено номер актового запису про його розірвання 09.04.1993 року, № 84. Як слідує із свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого 19.05.1976 року Мельниця-Подільською селищною радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON] уклав 19.05.1976 року шлюб з [PERSON], [INFO]., с. Великий Правутин Камянець-Подільського району Хмельницької області, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON], про що складено актовий запис за №9. Як вбачається з переселенського квитка серія [NUMBER], виданого 24.11.1981 року відділом Кримського облвиконкому з використання трудових ресурсів гр. [PERSON] , 1938 р. н. разом із сімєю в складі: [PERSON], 1959 р. н. дочка, [PERSON], 1966 р. н., син, [PERSON]., 1981 р. н. внук переселяються в радгосп "Красноперекопський". Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 28.05.1966 року Мельниця-Подільською селищною радою Борщівського району Тернопільської області вбачається факт реєстрації народження [INFO] [PERSON], батьками якого є: батько [PERSON], мати [PERSON], актовий запис за № 48, тобто брат заявниці. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. п. 8 ч.1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 315 Цивільного кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Статтею 1 Закону від 15 квітня 2014 року № 1207-УП (з наступними змінами) «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 ч. ч. 2, 3, 4 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. На підставі зазначеної норми закону свідоцтво про смерть, видане на непідконтрольній території відділом записів актів громадянського стану на імя померлої особи, а також медичне свідоцтво про смерть чи інші документи, що посвідчують факт смерті особи на тимчасово окупованій території, є недійсним і такими, що не створюють на території України правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 10 цього Закону громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Статтею 17 ч. 1 цього Закону передбачено, що у разі порушення його положень, державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. У відповідності до частин З, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "Намібійські винятки". Тому, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд повинен прийняти до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, слід врахувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема "Лоізіду проти Туреччини", "Кіпр проти Туреччини", а також Молдови та Росії (зокрема, "Мозер проти Республіки Молдова та Росії"), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "Намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "Намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Суд має за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування). Встановлення даних фактів, що мають юридичне значення, необхідно заявниці для реєстрації смерті особи та підтвердження родинних відносин з метою оформлення спадщини після смерті матері. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до п. 18 цієї постанови Пленуму, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання Суд має підстави дійти до переконання, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] є об'єктивні перешкоди, у зв'язку з чим та з метою захисту прав заявниці, забезпечення належного оформлення її спадкових прав та родинних відносин з померлою є необхідність задоволити заяву, встановивши юридичні факти, а саме, що [PERSON], [INFO]., уродженка села Великий Правутин Славутського району Хмельницької області, громадянка України, померла [INFO] у місті Саки АР Крим, Україна, причина смерті - гангрена лівої нижньої кінцівки, а також родинні стосунки.

Outcome: approved