Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 04.07.2017 року, уточнивши та зменшивши предявлені вимоги (а.с.12-13), просила суд: визнати її членом сімї [PERSON], померлого 25.01.2017 року, який за життя був наймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право користування вказаним житловим приміщенням. Предявлені вимоги мотивувала тим, що [PERSON] є її племінником рідним сином її сестри [PERSON], яка померла 28.02.2014 року. Окрім матері та неї [PERSON] інших близьких родичів не мав. Після смерті [PERSON] на початку 2014 року вона вселилась до квартири [ADDRESS] за згодою та пропозицією [PERSON] як повноважного її наймача. Протягом всього періоду часу проживання разом в одному житловому приміщенні вони вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, разом утримували житлово-побутовий стан квартири. 25.01.2017 року [PERSON] помер. Після його смерті вона залишилась проживати в квартирі, наймачем якої за життя він був, де проживає дотепер, адже будь-якого інша житла у власності чи користуванні не має. Оскільки її вселення в квартиру відбулося зі згоди наймача, в силу ст.ст.64,65 ЖК УРСР вона вважає, що набула право користуватись цим житловим приміщенням. Однак у звязку з тим, що в квартирі вона не зареєстрована, можливості здійснити заміну сторони наймача та укласти договір найму квартири за відсутності документального підтвердження належності її до складу членів сімї попереднього наймача [PERSON] вона не може, у звязку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] предявлені уточнені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Крім того, [PERSON] зазначила, що дійсно після смерті сестри [PERSON] вона вселилась до квартири племінника [PERSON], розташованої за адресою: вул. Співдружності 72/43 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області., наймачем якої він був, оскільки після отриманої травми в результаті аварії потребував сторонньої допомоги та постійного догляду. З 2004 року та до моменту його смерті вони проживали однією сімєю, а після його смерті 25.01.2017 року вона залишилась проживати в квартирі сама. Представник відповідача [PERSON] не заперечувала проти задоволення предявлених [PERSON] уточнених вимог, підтвердивши обставини, викладені нею в позові. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що з [PERSON] вона знайома з 1981 року. Підтвердила, що у позивача дійсно була сестра [PERSON], за якою вона здійснювала догляд. Після смерті сестри у 2004 році [PERSON] переїхала проживати до її сина [PERSON], який їй відповідно доводився племінником. [PERSON] дуже сильно хворів та потребував сторонньої допомоги. В його квартирі вона особисто бачила речі [PERSON], підтвердила, що вони разом вели спільне господарство. Інших родичів, окрім позивача та [PERSON] у [PERSON] не було. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] суду показала, що з [PERSON] вона знайома вже давно, вони раніше проживали по сусідству поряд та разом працювали на ЦГЗК. В 2014 році у неї померла її рідна сестра [PERSON], а на початку 2017 року племінник [PERSON] син сестри. До моменту смерті сестри вона час від часу проживала в квартирі та здійснювала за сестрою догляд, а після її смерті в 2014 році остаточно переїхала жити до квартири, яка находилась в користуванні [PERSON] за його ж проханням, щоб здійснювати за ним догляд, оскільки він дуже хворів та потребував сторонньої допомоги. Приїжджаючи до [PERSON] в гості, в квартирі вона бачила її особисті речі. Оскільки племінник ніде офіційно не працював та мав тимчасові заробітки, в основному їх обох забезпечувала [PERSON], яка, крім того, зробила за власні кошти в квартирі ремонт. Як їй відомо, про інших родичів [PERSON], окрім матері [PERSON] та тітки [PERSON], їй відомо не було. Суд,\~вислухавши думку позивача, представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище Чуєнко, а.с.15) та [PERSON] (дошлюбне прізвище Чуєнко, а.с.15) є рідними сестрами, а [PERSON] відповідно є племінником [PERSON] Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження зазначених осіб, свідоцтвами про одруження [PERSON] та [PERSON] (а.с.5,6,7,15,16). 28.02.2014 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-КИ № 556584 від 03.03.2014 року (а.с.5). Як вказувала позивач, що визнано відповідачем та в силу ст.61 ЦПК України не потребує окремого доказування, за життя на підставі ордеру на житло [PERSON] був наймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Квартира не приватизована та перебуває в комунальній власності територіальної громади Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. 25.01.2017 року [PERSON] помер, свідченням чому є свідоцтво про його смерть серії І-КИ № 762720 від 10.08.2017 року (а.с.17). Місце проживання [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: мкр-н. 5-Зарічний 72/7, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, що вбачається з відмітки в копії її паспорта (а.с.3). Однак, в обґрунтування предявлених позивач посилалася на те, що з 2014 року та до моменту смерті [PERSON] вони проживали разом з ним однією сімєю за адресою: [ADDRESS], вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, а після його смерті продовжує проживати у вищевказаній квартирі і дотепер. За життя [PERSON] питання про її виселення не ставилось. Вказані обставини підтверджуються актом з місця проживання, засвідченим майстром ТОВ «Житлосервіс-КР» від 10.08.2017 року та підтверджені показами свідків [PERSON], [PERSON], допитаних судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на відсутність у позивача реєстрації в квартирі, наймачем якої за життя був [PERSON], вона вселилась в зазначене приміщення за усною домовленістю та погодженням з ним як повноважним квартиронаймачем на правах члена його сімї. Як на підстави звернення до суду, позивач посилалась на необхідність офіційного визнання її членом сімї наймача квартири [PERSON] з метою підтвердження її права користування житловим приміщенням після його смерті та забезпечення реалізації житлових прав в подальшому, оскільки з огляду на відсутність її реєстрації в квартирі, наданій за життя [PERSON], її статус як члена його сімї оспорюється відповідачем, що підтверджується відповіддю Відділу ЖКГ виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №01.10-13/1451 від 09.08.2017 року (а.с.19). Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно\~ст.3 ЦПК України,\~ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. У Конституції України терміни "сім'я", "члени сім'ї", "родичі" тощо без визначення змісту вживаються неодноразово. Законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Так, в розумінні ст.3, ч.3 ст.27 СК України, сімя створюється на підставі шлюбу, офіційно зареєстрованого державою. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Крім того, відповідно до ч.2 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Аналогічне офіційне тлумачення терміну «члени сімї» надано Конституційним Судом України в рішенні №1-88/99 від 03.06.1999 року. Таким чином, оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім'ї наймача в розумінні ч. 2 ст.64 ЖК України може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають/проживали в квартирі разом з наймачем. Оспорювання відповідачем статусу [PERSON] як члена сімї наймача [PERSON] через відсутність у неї реєстрації місця проживання в квартирі, наданій йому в користування, суд оцінює критично, оскільки відповідно до ст.33 Конституції України у взаємозвязку з ч.2 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України\~№9 від 01.11.1996 року\~«Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За даних обставин суд приходить до висновку, що [PERSON], вселившись до квартири [PERSON] за його ж згодою як його родич (рідна тітка), спільно проживаючи з ним та ведучи спільне господарство, правомірно набула право користування житловим приміщенням, а тому може бути визнана членом сімї [PERSON] у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Покази свідків та посилання позивача, що за життя племінника вона здійснювала за ним догляд, якого він за станом свого здоровя він потребував, суд залишає поза увагою, оскільки вони не стосуються предмету спору. Щодо вимог [PERSON] в частині визнання за нею права користування житловим приміщенням, то суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст.103 ЖК УРСР, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених законом. Як визначеного ч.1 ст.106 ЖК УРСР, ст.824 ЦК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Таким чином, смерть наймача житлового приміщення за умови наявності підтвердження належності особи до членів його сімї та користування належним наймачеві житловим приміщенням, в своїй сукупності надають такій особі право вимагати заміни сторони наймача за договором найму із оформленням його на імя члена сімї, який має право користуватися квартирою без зміни попередніх умов найму (ч.2 ст.824 ЦК України). Отже, наявність у [PERSON] статусу члена сімї [PERSON] як наймача неприватизованої ним квартири, з урахуванням задоволення судом предявлених нею вимог в цій частині, надають їй право на користування вказаним житловим приміщенням на правах наймача із їх оформленням договором найму жилого приміщення через відповідний орган місцевого самоврядування за умови попередньої перевірки дотримання встановленого законом порядку при її вселенні до квартири, що відповідатиме п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Оскільки на момент вирішення спору [PERSON] не зверталась до виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради із заявою про оформлення договору найму квартири із заміною сторони наймача нею, та з огляду на не оспорювання її права на це відповідачем, суд приходить до висновку про передчасність вимог про визнання права користування житловим приміщення, у звязку з чим в їх задоволенні слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, суд виходить з часткового задоволення двох взаємоповязаних вимог немайнового характеру, за які позивач сплатила судовий збір в сумі 1280 грн., тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь 320 грн. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог, що не позбавляє позивача права на подання заяви про повернення надміру сплаченого судового збору в сумі 640 грн. відповідно до ст.7 Закону України "Про судовий збір" після набрання рішенням суду законної сили.

Outcome: partial