Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Миколаївський обласний центр зайнятості, в особі представника Борцова В.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття, в розмірі 8311,28 грн. та судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 вересня 2018 року за сприянням у працевлаштуванні, до Первомайської міськрайонної філії Миколаївського обласного центру зайнятості (далі Філія) звернувся відповідач [PERSON] . Наказом директора Філії від 17.09.2018 року № НТ180917 відповідачу, відповідно до ЗУ «Про зайнятість населення» з 11.09.2018 року було надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю з 18.09.2018 по 12.09.2019р. тривалістю 360 календарних днів, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років, відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 22.10.2018 року відповідач подав до Філії заяву про припинення реєстрації, у зв`язку з відмовою від послуг служби зайнятості та цього ж дня йому була припинена виплата допомоги по безробіттю. 29.10.2018 року відповідач повторно звернувся до Філії за сприянням у працевлаштуванні та був ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення. Наказом директора Філії від 29.10.2018 року № НТ 181029, відповідачу була поновлена допомога по безробіттю з 29.10.2019 року по 19.09.2019 року, тривалістю 326 календарних днів, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 22.04.2019 року після надходження інформації з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування було встановлено, що відповідач в період з 24.10.2018 року по 25.10.2018 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Завод Фрегат». Тобто, при зверненні з заявою про поновлення статусу безробітного, відповідач приховав від фахівця Філії зазначені відомості, що вплинуло на умови виплати йому матеріального забезпечення на випадок безробіття. У зв`язку з неподанням відповідачем відомостей про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення, Первомайською міськрайонною філією була безпідставно виплачена допомога по безробіттю за період з 24.12.2018 року по 27.05.2019 року, в розмірі 8311,28 грн., яка підлягає поверненню відповідачем Миколаївському обласному центру зайнятості. Добровільно відповідач розрахуватись не бажає, в зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду за захистом свої порушених прав. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2020 року, в задоволенні позову [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Завод "Фрегат", третя особа: Миколаївський обласний центр зайнятості про встановлення факту відсутності трудових відносин - було відмовлено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, при цьому пояснив, що трудовий договір укладений між ПАТ «Завод Фрегат» та [PERSON] не було визнано недійсним, наказ про прийняття на роботу не скасований, факт перебування [PERSON] з ПАТ «Завод Фрегат» у трудових відносинах встановлений. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Зятковський Т.В. заперечуючи проти позову пояснив, що дійсно [PERSON] звертався до ПАТ «Завод Фрегат» з заявою про прийняття на роботу, проте жодного дня не перебував у трудових відносинах з ПАТ «Завод Фрегат» і ці обставини були встановлені рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2020 року, зокрема було встановлено, що листами від 26.10.2018р. №270-3085 та №270-1584 від 09.09.2020р. ПАТ «Завод» Фрегат» подавав суперечливу, недостовірну інформацію щодо одного й того самого факту, [PERSON] фактично не приступив до роботи 24.10.2018р., не писав заяв про надання йому відпустки без збереження заробітної плати та звільнення його за власним бажанням та не знайомився із наказами про надання відпустки та про звільнення у день їх видачі, а записи в трудову книжку про прийняття та звільнення з роботи не були внесені у день його прийняття на роботу та в день його звільнення з роботи, трудова книжка не видавалась у день звільнення, як того вимагає чинне трудове законодавство, а [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову лише у зв`язку із пропуском строку звернення до суду з позовом за захистом своїх трудових прав. Таким чином, будь-яких зловживань або приховування умисної інформації з боку [PERSON] не було. З врахуванням вищевикладеного просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Відповідно до п.п. 2,7 ч. 1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012р. № 5067-VI (далі Закон № 5067), безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Згідно п. 1 ч. 1ст. 43 Закону № 5067, статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 44 Закону № 5067, зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю. Судом встановлено, що 11 вересня 2018 року за сприянням у працевлаштуванні, до Первомайської міськрайонної філії Миколаївського обласного центру зайнятості (далі Філія) звернувся [PERSON] (а.с.11). Наказом директора Філії від 17.09.2018 року № НТ180917 відповідачу, відповідно до ЗУ «Про зайнятість населення» з 11.09.2018 року було надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю з 18.09.2018 по 12.09.2019р. тривалістю 360 календарних днів, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.12-21). 22.10.2018 року відповідач подав до Філії заяву про припинення реєстрації, у зв`язку з відмовою від послуг служби зайнятості та цього ж дня йому була припинена виплата допомоги по безробіттю (а.с.22). 29.10.2018 року [PERSON] повторно звернувся до Філії за сприянням у працевлаштуванні та був ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення. Наказом директора Філії від 29.10.2018 року № НТ 181029, відповідачу була поновлена допомога по безробіттю з 29.10.2019 року по 19.09.2019 року, тривалістю 326 календарних днів, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.28-33). Згідно службової записки провідного фахівця відділу організації працевлаштування населення Первомайської міськрайонної філії від 02.05.2019 року [PERSON] було встановлено, що [PERSON] приховав факт свого працевлаштування, а саме те, що у період з 24.10.2018 року по 25.10.2018 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Завод Фрегат» (а.с.35). Відповідно до акту № 04-108 від 28 травня 2019 року та додатків до нього, [PERSON] згідно наказу ПрАТ «Завод Фрегат» № 918 від 23.10.2018 року, з 24.10.2018 року був прийнятий на роботу. 25.10.2018 року [PERSON] був звільнений, що підтверджено наказом № 937 від 26.10.2018 року. Згідно обміну даних з ПФУ заробітна плата за 2 дні становить 0,00 грн. З 24.10.2018 року по 25.10.2018 року, особа брала два календарних дні без збереження заробітної плати - наказ № 936 від 26.10.2018 року (а.с.36-40). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2020 року, в задоволенні позову [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Завод "Фрегат", третя особа: Миколаївський обласний центр зайнятості про встановлення факту відсутності трудових відносин - відмовлено, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду з позовом за захистом своїх трудових прав (а.с.213-215). Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що відповідач з метою отримання виплати державних коштів, в якості допомоги по безробіттю, приховав факт перебування в період з 24.10.2018 року по 25.10.2018 року у трудових відносинах з ПАТ «Завод Фрегат», що спростовується матеріалами справи та наданими учасниками доказами по справі. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні і підтверджується рішенням суду від 02.12.2020 року, відповідач жодного дня не перебував у трудових відносинах з ПАТ «Завод Фрегат». Отже, [PERSON] , мав законодавче право на призначення йому статусу безробітного та призначення і виплати йому допомоги по безробіттю, оскільки не було жодних правових підстав для їх непризначення. Згідно зі ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ст. 2 ЦПК, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати слід віднести за його рахунок.

Outcome: dismissed