Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, мотивуючи це тим, що 22.09.2008 року закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк", та фізична особа - резидент України, якою є [PERSON], уклали Рамкову угоду № 8МЕК801452. Згідно п.1.2 Рамкової угоди Кредитор може відкрити Клієнту кредитну лінію та транш. 22.09.2008 року закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк", та [PERSON] уклали Договір про надання траншу № 8МЕ0017823. Рамкова угода є невід'ємною частиною даного Договору. Відповідно до умов вищевказаного Договору, позивач зобов'язується надати відповідачу кредит у сумі 70000.00 доларів США, а відповідачі зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» 19.08.2009, року,було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні Товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». 22.09.2008 року, позивач та фізична особа - резидент України [PERSON], уклали договір поруки № БМЕ0017823/1. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 70000,00 доларів США. Проте в порушення умов договору відповідач за вказаним зобов'язанням не виконав, внаслідок чого станом на 24.02.2016 року загальна сума заборгованості становить 52009,54 доларів США., з них за кредитом в розмірі 42412,43 доларів США, по відсотках в розмірі 9597,11 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, а також стягнути судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте письмовою заявою просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] також в судове засідання з'явився, однак проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що Позивачем не надано первинної бухгалтерської документації, на підставі якої можливо встановити отримання [PERSON] саме зазначеної у позові суми кредиту. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення операцій та складені під час здійснення операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Доведення аявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов'язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився але письмовою заявою прохав суд слухати справу без його участі позовні вимоги не визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини, що 22.09.2008 року закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк", та фізична особа - резидент України, якою є [PERSON],уклали Рамкову угоду № 8МЕК801452. Згідно п.1.2 Рамкової угоди Кредитор може відкрити Клієнту кредитну лінію та транш(а.с.4). 22.09.2008 року закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк", та [PERSON] уклали Договір про надання траншу № 8МЕ0017823. Рамкова угода є невід'ємною частиною даного Договору (а.с.5-6). Відповідно до умов вищевказаного Договору, позивач зобов'язується надати відповідачу кредит у сумі 70000.00 доларів США, а відповідачі зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» 19.08.2009, року,було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні Товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». 22.09.2008 року, позивач та фізична особа - резидент України [PERSON], уклали договір поруки № БМЕ0017823/1(а.с.12). Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 70000,00 доларів США. Проте в порушення умов договору відповідач за вказаним зобов'язанням не виконав, внаслідок чого станом на 24.02.2016 року загальна сума заборгованості становить 52009,54 доларів США., з них за кредитом в розмірі 42412,43 доларів США, по відсотках в розмірі 9597,11 доларів США (а.с. 15). Відповідно до умов вищевказаного Договору поруки, [PERSON] зобов'язався відповідати за зобов'язаннями [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору № 8МЕ0017823 від 22.09.2008 року в повному обсязі цих зобов'язань, незалежно від отримання або неотримання ним вимоги кредитора про дострокове погашення кредитного договору. Відповідно до умов Договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання ним взятих на себе зобов'язань за Договором поручитель разом з відповідачем [PERSON], солідарно відповідає перед позивачем у повному обсязі зобов'язань, передбачених Договором. Відповідно до умов Договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за Договором, Поручитель сплачує Позивачеві пеню за кожний день прострочення виконання взятих на себе зобов'язань. Відповідно до умов Договору та умов Договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань, на їх адресу надсилається вимога позивача про дострокове погашення кредиту. Згідно п.2.6 Договору про надання траншу від 22.09.2008 сторони домовились про видачу кредиту безготівковим шляхом - «Кредит надається Позичальнику шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER]». Безготівкові операції не є касовими і ніколи до них не відносились. Між цими двома абсолютно різними видами банківських операцій є принципова різниця, оскільки касова операція передбачає, зокрема видачу готівкових коштів на руки, в той час як безготівкова - операції, які здійснюються шляхом перерахування грошових коштів з рахунка на рахунок При цьому згідно п. 4 Глави 3 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління НБУ від 14.08.2003 № 337 (що діяла на момент отримання кредиту) за заявою на видачу готівки здійснюється видача готівки іноземної валюти з каси банку - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо. Перелік є вичерпним і не містить такого виду банківської операції як перерахування коштів з рахунку на рахунок. Видача кредиту відповідачу способом, який визначений умовами договору, підтверджується випискою з особового рахунку відповідача (а.с.16-17) Згідно пункту 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду Україні: з розгляду цивільний і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають і: кредитних правовідносин", «у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийняте Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України віл 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБ7 від 14 жовтня 2004 року № 483 використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютної: операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулюванні діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору». Відповідно до вимоги про дострокове повернення кредиту до боржника та поручителя, яка була направлена їм 12.02.2016 року, тобто за спливом майже 1 року з того моменту, як боржник не виконав належним чином зобов'язань за кредитним договором(а.с.33). Відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника за період з 21.02. 2015 року до 24.02. 2016 року (часу звернення позивача до суду) у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. У постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14 Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України визначила: Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Виходячи з наведеного позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договір солідарно з відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв. Зобов'язання вважається порушеним у випадках або повного невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст. 610 ЦК України). Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 52009,54 доларів США., з них за кредитом в розмірі 42412,43 доларів США, по відсотках в розмірі 9597,11 доларів США, в решті позовних вимог - відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 509,526,527,610,625,1049 ЦК України.

Outcome: partial