Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач пояснив, що постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської оласті від 18 січня 2016 року підтверджена провина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді 19 листопада 2015 року, в результаті якої належний позивачеві транспортний засіб "Mercedes-Benz" зазнав механічних пошкоджень. Страхова компанія не сплатила відшкодування за відповідальність відповідача в розмірі 50000 грн., у зв?язку із чим просить вказану суму стягнути з відповідача. На підставі звіту №8/1 експертного товарознавчого дослідження автомобілю спричинена матеріальна шкода 142425,10 грн., на проведення дослідження виплачено 900 грн. З урахуванням вказаного просить стягнути з відповідача 235298,05 грн., які складаються з наступного: 14332510 грн. - матеріальна шкода; 41497,40 грн. - інфляційне збільшення суми боргу; 15475,55 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу; 5000 грн. - моральна шкода. Окрім вказаного просить стягнути судові витрати 10083,25 грн., які складаються з наступного: 8600 грн. на правничу допомогу; 1483,25 грн. судового збору. Відповідач в судове засідання не з`явилась, оповіщена у встановленому порядку про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомила, подала відзив на позовні вимоги. Представник відповідача визнав позовні вимоги доведеним частково та пояснив, що відсутні підставі для стягнення з відповідача суми, яка становить ліміт страхового відшкодування 50000 грн. Окрім того, висновками експерта за № 72/18 від 27 червня 2018 року визначено, що вартість матеріальної шкоди на час дослідження є рівною ринковій вартості 142425,10 грн., а ринкова вартість автомобіля після ДТП становить 78276,54 грн. Окрім вказаного після пошкодження автомобіль позивача знаходився ще у двох дорожньо-транспортних пригодах. Таким чином вважає доведеним стягнення з відповідача на користь позивача різниці між вказаними сумами, що становить 64148,56 грн. та несплаченими страховою компанією 50000 грн. і розміром франшизи 510 грн. Представник третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" в судове засідання не з?явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та надав заперечення проти позовних вимог з посиланням на те, що позивач не звернувся до страхової компанії у строк, визначений п.37.1.4 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв?язку із чим йому не сплачено страхове відшкодування 49490,00 грн. Також вказав, що він погоджується з результатами звіту №8/1 від 18 лютого 2016 року, з урахуванням якої вартість відновлюваного ремонту склала 178001,08 грн. та перевищила ринкову вартість транспортного засобу 142425,10 грн., через що транспортний засіб вважається фізично знищеним, а відновлення транспортного засобу недоцільне. З урахуванням залишкової вартості транспортного засобу після ДТП, яка визначена розрахунком №2890 на підставі незалежного аукціону по системі торгів" від 07 липня 2017 року у розмірі 57900,00 грн. збиток позивачеві складає 84525,10 грн., а без врахування страхового відшкодування розмір відшкодування з відповідача складає 35035,10 грн. Вислухавши пояснення сторін, суд вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією доведено, що постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської оласті від 18 січня 2016 року підтверджена провина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді 19 листопада 2015 року, в результаті якої належний позивачеві транспортний засіб "Mercedes-Benz", номерний знак [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. У відповідності до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Листом за № 35 від 17 лютого 2017 року приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" визначено, що відповідач [PERSON] керувала забезпеченим транспортним засобом "Opel-Combo", реєстраційний номер [NUMBER] , а страхове забезпечення здійснювалось на підставі договору (полісу) обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АI/5026441 від 20 лютого 2015 року. Суд також звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлене на настання відповідних юридичних наслідків, а судовий розгляд повинен мати ознаки ефективності. За наявними доказами суд повинен задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні, належним чином вмотивувавши таке рішення. При цьому, суд у процесі розгляду справи повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення, унеможливлюючи зловживання сторонами своїх прав, спрямоване на затягування процесу. Відповідно до ст.ст. 1-2, 11-13 ЦПК України сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами, не допускаючи при цьому зловживання ними. Окрім вказаного суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, включно з власного ініціативою в процесі збирання цих доказів. Відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який є спеціальним законом у застосуванні вказаних правовідносин. Відповідно до вимог ст.2 вказаного Закону України ввідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України ( 254к/96-ВР ), Цивільним кодексом України ( 435-15 ), Законом України "Про страхування" (85/96-ВР ), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. У відповідності до вимог ст. 6 вказаного Закону України страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. З урахуванням наведених обставин датою страхового випадку є 19 листопада 2015 року. Відповідно до вимог ст. 37.1.4 вказаного Закону України передбачено відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров?ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Заява позивачем до страхової компаній з урахуванням настання страхового випадку 19 листопада 2015 року подана лише 07 грудня 2016 року, що у свою чергу стало підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, яка не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, заподіяної іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Спеціальний Закон № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За змістом цього Закону страхове відшкодування, яке за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик виплатив третій особі, а не своєму страхувальнику, є одночасно й відшкодуванням шкоди третій особі (потерпілому) в деліктному зобов`язанні, оскільки страховик у договірних правовідносинах обов`язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у цьому деліктному зобов`язанні. Отже, правові наслідки виплати страховиком страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування та виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності різняться. Вимогою ст. 9.1 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Долученим до матеріалів справи полісом №АI/5026441 обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АI/5026441 від 20 лютого 2015 року, визначено, що вказаним договором у ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" був забезпечений транспортний засіб "Opel-Combo", реєстраційний номер [NUMBER] , під час керування яким 19 листопада 2015 року відповідач здійснила зіткнення з автомобілем позивача "Mercedes-Benz", номерний знак [NUMBER] , внаслідок яких він зазнав механічних пошкоджень. Вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначено 50000 грн. та розмір франшизи визначено 510 грн. Позивач надав 19 листопада 2015 року заяву про страхове відшкодування до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія". Таким чином страховий випадок повинен бути забезпечений ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" в розмірі ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50000 грн. та розмірі франшизи 510 грн. Розрахунком №2890, який укладено ТОВ "Професійна експертна компанія" на підставі договору з Прат "УПСК", на 13 липня 2017 року ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу "Mercedes-Benz Vito", номерний знак [NUMBER] визначена у розмірі 57900 грн. Відповідно до вимог ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом №1961-IV, який регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За вимогами статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У Законі №1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика. У пункті 33.1.4 статті 33 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35). Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ),

Outcome: partial