Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась з позовом до суду до [PERSON] (далі по тексту - відповідач1, [PERSON] ), Державного реєстратора Донського Ярослава Сергійовича (далі по тексту - відповідач 2), третя особа: Обслуговуючий кооператив «Садівничий кооператив «Вікторія» (далі по тексту - ОК «СК «Вікторія»), про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на садовий будинок, запису про право власності та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішенням Київської міської ради № 526/5338 від 28.12.2010 «Про передачу обслуговуючому кооперативу «СК «Вікторія» земельної ділянки для ведення колективного садівництва у мкр. Осокорки в Дарницькому районі м. Києва», вирішено передати зазначеному кооперативу у довгострокову оренду на 24 роки земельну ділянку площею 31,96 га для ведення колективного садівництва у мкр. Осокорки у Дарницькому районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування. 10 жовтня 2015 року між Київською міською радою та ОК «СК «Вікторія» було укладеного договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого міська рада передала, а ОК СК «Вікторія» прийняв в оренду земельну ділянку, строком на 24 роки. Об`єктом оренди відповідно до договору оренди є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - мікрорайон Осокорки у Дарницькому районі м. Києва; розмір - 1,6191 га; цільове призначення - для ведення колективного садівництва; кадастровий номер - 8000000000:96:067:0001 (п. 2.1 договору оренди). У серпні 2017 року член ОК «СК «Вікторія» [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги полягали в тому, що [PERSON] , який не є та ніколи не був членом садового кооперативу «Вікторія», самовільно захопив земельну ділянку площею 6,7 соток по [ADDRESS] , яка територіально входить до земельної ділянки, переданої в оренду Обслуговуючому кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія», за кадастровим номером: 8000000000:96:067:0001. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року № 753/15313/17 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року рішення місцевого суду скасовано, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого паркану та припинення будівельних робіт на земельній ділянці.Суд визнав порушеними права [PERSON] як належного землекористувача. При цьому судом встановлено, що [PERSON] не має жодного правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку, який би давав йому правові підставі для її використання. Наприкінці жовтня 2018 року за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізналася, що син [PERSON] - [PERSON] (Відповідач-1) 31 липня 2018 року зареєстрував право власності на садовий будинок загальною площею 107,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Для реєстрації права власності на вищевказаний будинок [PERSON] надав державному реєстратору Донському Ярославу Сергійовичу такі документи: Довідку про показники, серія та номер: 1, виданий 09.07.2018, видавник: ТОВ"Українське БТІ та оцінки майна" та технічний паспорт, серія та номер: 957, виданий 22.12.2017, видавник: ТОВ "Українське БТІ та оцінки майна". Відповідачем-1 незаконно зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, побудований ним на земельній ділянці, яка йому не належить, в користування не передавалася та не буда відведена для цих потреб. В останній редакції позовних вимог просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Донського Ярослава Сергійовича філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42555180 від 15.08.2018. Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності № 27502233 від 31.07.2018, внесений Державним реєстратором Донським Ярославом Сергійовичем філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ, відповідно до якого за громадянином [PERSON] зареєстровано право власності на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером: 8000000000:96:067:0015 по [ADDRESS] , яка територіально входить до земельної ділянки, переданої в оренду обслуговуючому кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія», шляхом знесення самочинного будівництва за власний рахунок (т. 2 а.с. 54). Ухвалою суду від 22.03.2019 відкрито провадження в справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (т. 1 а.с. 141-143). Не погоджуючись з пред`явленим позовом, 28.05.2019 відповідач [PERSON] надав відзив, у якому обґрунтовує свої заперечення тим, що ч. 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізуються на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них та п.п. «а», «б», «в» ч. 1 ст.81 ЗК України, якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. А також норм ст. 391 ЦК України та ч. 3 ст.152 ЗК України за якими, власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою (т. 1 а.с. 158-161). Відповідач також посилається на Постанову Пленум Верховного суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», а саме пункт 22-1 якою зазначено, що відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. На думку відповідача, позивач - [PERSON] не є власником або користувачем спірної земельної ділянки, у неї відсутнє будь-яке підтвердження її відношення до спірної земельної ділянки, а також належним чином оформлене свідоцтво на спадщину, у якому б була зазначена земельна ділянка площею 6,7 соток по [ADDRESS] . Та у задоволені позову просив відмовити у повному обсязі. В свою чергу 19 червня 2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, в якій посилається на те, що безпідставним є посилання представника відповідача1 на статті 78, 81 ЗК України, ст. 391 ЦК України, оскільки позивач не обґрунтовує свої вимоги захистом права власності. Безпідставним є посилання на положення Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 № 7 та норми ст. 1225 ЦК України щодо спадкування. Вимоги позивача ні в якій мірі не обґрунтуються тим, що вона успадкувала чи мала намір успадкувати спірну земельну ділянку. Не підтверджується це також поданими доказами. [PERSON] не надав жодного доказу на якій підставі він користується земельною ділянкою, яка перебуває в оренді у ОК «СК «Вікторія». Також, зазначає, що відповідач у відзиві не заперечує незаконність набуття ним права власності на будинок. Відповідач 1 та його представник не долучили до відзиву будь-якого документа, який засвідчив би правомірність набуття відповідачем1 у користування земельної ділянки, яка перебуває в оренді у ОК «СК «Вікторія» та будівництва на ньому будинку (т. 1 а.с. 164-168). 10 червня 2019 року третя особа подала до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що [PERSON] є належним користувачем земельної ділянки по [ADDRESS] , і відповідно має право звертатися до суду за захистом порушеного права, як користувача земельної ділянки. [PERSON] є членом ОК «СК «Вікторія», за нею закріплена земельна ділянка площею 6,7 соток по [ADDRESS] . Позивач у встановленому порядку дійсно не набула статусу власника земельної ділянки, але їй цього й не потрібно, щоб звернутися до суду за захистом свого права землекористувача. Крім того, наявність на спірній ділянці будинку, право власності на який зареєстровано за відповідачем 1, створює перешкоди позивачу приватизації даної земельної ділянки. [PERSON] не надав жодного доказу, на якій правовій підставі він користується земельною ділянкою, яка перебуває в оренді у ОК «СК «Вікторія». Відповідач у відзиві не заперечує незаконність набуття ним права власності на будинок. Вважають, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню (т.1 а.с. 170-173). Ухвалою суду від 14.11.2019 у задоволенні клопотання представника відповідача 1 про зупинення провадження у справі відмовлено (т. 1 а.с. 208-209). Ухвалою суду від 18.02.2020 у задоволенні клопотання представника відповідача 1 про залучення третьої особи у справі відмовлено (т. 1 а.с. 221-222). Ухвалою суду від 18.02.2020 (протокольна) у задоволенні клопотання представника відповідача 1 про витребування документів у позивача відмовлено (т. 1 а.с. 247). Ухвалою суду від 29.07.2020 у задоволені заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено (т. 2 а.с. 21-23). 27 травня 2020 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (т. 2 а.с. 54). Ухвалою суду від 13.10.2020 (протокольна) заяву представника позивача про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду (т.2 а.с. 57). Ухвалою суду від 10.11.2020 у задоволенні клопотання представника відповідача 1 про зупинення провадження у справі відмовлено (т. 2 а.с. 86-87). Ухвалою суду від 10.11.2020 призначено справу до розгляду по суті, підготовче засідання закрито (т. 2 а.с. 80). Ухвалою суду від 24.03.2021 (протокольна) долучено до матеріалів справи заяву представника позивача про компенсацію судових витрат позивача на правничу допомогу (т. 2 а.с. 110). 13 квітня 2021 року до суду від представника відповідача1 надійшло клопотання про зменшення судових витрат понесених відповідачем та просив відмовити у задоволені позовних вимог та стягнення судових витрат на правову допомогу (т. 2 а.с. 113-114). Ухвалою суду від 13.04.2021 (протокольна) клопотання представника відповідача1 про зменшення судових витрат понесених відповідачем долучено до матеріалів справи (т.2 а.с. 132). 13 квітня 2021 року до суду від представника відповідача1 надійшло клопотання про долучення документів на підтвердження понесених судових витрат на суму 7 500,00 грн. (т.2 а.с. 119-120). Ухвалою суду від 13.04.2021 (протокольна) клопотання представника відповідача 1 про долучення документів на підтвердження понесених судових витрат долучено до матеріалів справи (т.2 а.с. 132). В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з викладених в ньому підставі та просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача1 в судове засідання 13.04.2021 не прибув. Подав клопотання про відкладення розгляду справи (т. 2 а.с. 116-118) у задоволенні якого суд відмовив ухвалою, з занесенням до протоколу судового засідання (т. 2 а.с. 132). Під час розгляду справи в судових засіданнях представник відповідача1 заперечував щодо позовних вимог, вважав, що [PERSON] не є належним позивачем та просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні щодо вирішення спору підтримав позицію позивача та просив позов задовольнити. Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, враховуючи достатність доказів, суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Згідно рішенням Київської міської ради № 526/5338 від 28.12.2010 «Про передачу обслуговуючому кооперативу «СК «Вікторія» земельної ділянки для ведення колективного садівництва у мкр. Осокорки в Дарницькому районі м. Києва», вирішено передати зазначеному кооперативу у довгострокову оренду на 24 роки земельну ділянку площею 31,96 га для ведення колективного садівництва у мкр. Осокорки у Дарницькому районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування (т. 1 а.с. 10). 10 жовтня 2015 року між Київською міською радою та Обслуговуючим кооперативом «Садівничий кооператив «Вікторія» було укладеного договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С., зареєстровано в реєстрі за № 4569, відповідно до умов якого міська рада передала, а ОК СК «Вікторія» прийняв в оренду земельну ділянку, строком на 24 роки (т. 1 а.с. 11-13). Об`єктом оренди відповідно до договору оренди є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - мікрорайон Осокорки у Дарницькому районі м. Києва; розмір - 1,6191 га; цільове призначення - для ведення колективного садівництва; кадастровий номер - 8000000000:96:067:0001 (п. 2.1 договору оренди). Строкове платне користування земельною ділянкою ОК «СК «Вікторія» зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, що підтверджується витягом №45446433 від 10.10.2015 року (т.1 а.с. 14). 29 вересня 1998 року Київської міською адміністрацією було прийнято розпорядження за № 2008 «Про вирішення питань щодо статусу самозахоплених земельних ділянок, які входять в межі забудови II черги житлового масиву Оскороки». На виконання вказаного розпорядження Дарницькою районною у місті Києві державною адміністрацією 13 липня 2007 року прийнято розпорядження № 702 «Про внесення змін до схеми попереднього погодження зовнішніх меж садово-дачних кооперативів урочища Осокорки Дарницького району м. Києва та узгодження організаційно-правових заходів щодо вирішення проблем відведення земельних ділянок в урочищі «Осокорки» Дарницького району м. Києва». Згідно п. 1 Розпорядження внесено зміни до схеми попереднього погодження зовнішніх меж садово-дачних кооперативів урочища Осокорки Дарницького району м. Києва. Садово-дачні кооперативи, в тому числі і СК «Вікторія», були зобов`язані в найкоротші терміни замовити, вжити заходів щодо закінчення робіт з розробки проектної документації та оформлення проектів відведення земельних ділянок, призначених для ведення колективного садівництва (п. 3 Розпорядження). Пунктом 6 Розпорядження визначено, що садово-дачним кооперативам, в тому числі і СК «Вікторія», до прийняття Київською міською радою рішення про затвердження проектів відведення земельних ділянок вищезазначеним товариствам та оформлення на ці товариства відповідних правовстановлюючих документів на земельні ділянки: не приймати будь-яких рішень стосовно земельних ділянок, які знаходяться поза межами відповідного товариства, що визначені в схемі попереднього погодження зовнішніх меж; не оформляти та не видавати будь-яким особам садові книжки на земельні ділянки, які знаходяться поза межами відповідного товариства, що визначені в схемі попереднього погодження зовнішніх меж. Пунктом 6.3. Розпорядження садово-дачні кооперативи були зобов`язані своєчасно вживати заходів щодо недопущення самовільного зайняття громадянами, які не є членами відповідного товариства, земельних ділянок, які знаходяться в межах цього садового товариства, що визначені в схемі попереднього погодження зовнішніх меж. У серпні 2017 року член ОК «СК «Вікторія» [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги полягали в тому, що [PERSON] , який не є та ніколи не був членом садового кооперативу «Вікторія», самовільно захопив земельну ділянку площею 6,7 соток по [ADDRESS] , яка територіально входить до земельної ділянки, переданої в оренду Обслуговуючому кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія», за кадастровим номером: 8000000000:96:067:0001. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року № 753/15313/17 у задоволенні позову відмовлено (т. 1 а.с. 194-198). Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року рішення місцевого суду скасовано, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого паркану та припинення будівельних робіт на земельній ділянці (т.1 а.с. 17-18). Рішенням суду встановлено, що ОК «СК «Вікторія» є орендарем спірної земельної ділянки. [PERSON] 18 грудня 2010 року була прийнята в члени ОК СК «Вікторія» та їй виділено в користування цю земельну ділянку. [PERSON] - батько Відповідача-1 в даній справі, самочинно без виділення йому в користування або у власність в передбаченому законом порядку земельної ділянки звів паркан та почав будівельні роботи. Суд визнав порушеними права [PERSON] як належного землекористувача. При цьому судом встановлено, що [PERSON] не має жодного правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку, який би давав йому правові підставі для її використання. Відповідно до ч. 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З позову вбачається та під час розгляду справи позивач зазначала, що наприкінці жовтня 2018 року за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізналася, що син [PERSON] - [PERSON] (Відповідач-1) 31 липня 2018 року зареєстрував право власності на садовий будинок загальною площею 107,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Для реєстрації права власності на вищевказаний будинок [PERSON] надав державному реєстратору Донському Ярославу Сергійовичу такі документи: Довідку про показники, серія та номер: 1, виданий 09.07.2018, видавник: ТОВ"Українське БТІ та оцінки майна" та технічний паспорт, серія та номер: 957, виданий 22.12.2017, видавник: ТОВ "Українське БТІ та оцінки майна", що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 142415824 від 23.10.2018 року (т. 1 а.с. 15-16). Відповідачем-1 незаконно зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, побудований ним на земельній ділянці, яка йому не належить, в користування не передавалася та не буда відведена для цих потреб. Рішення державного реєстратора є незаконним з наступних підстав: Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно регулюються законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Закон N 1952-ІV). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з приписами п. 4 ч. 1 статті 3 Закону однією із загальних засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Держава гарантує достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження (п. 1. ч. 1 ст. 3 цього Закону). Відповідно до ч. 2 статті 18 Закону N 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно пункту 41 Порядку (в редакції чинній на момент реєстрації будинку за відповідачем-1) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1)документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р.); 2)технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3)документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків надання відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинки); 4)письмова заява співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що перебуває у спільній частковій власності); 5)договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Тобто, для державної реєстрації права власності на садовий будинок Відповідач-1 повинен був подати державному реєстратору: документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси або надати відомості про кадастровий номер земельної ділянки. Згідно статті 12 Закону державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії. З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.10.2018 р. № 142415824 вбачається, що підставою виникнення права власності на садовий будинок є лише «Довідка про показники, серія та номер: 1, виданий 09.07.2018, видавник: ТОВ"Українське БТ1 та оцінки майна"; технічний паспорт, серія та номер: 957, виданий 22.12.2017, видавник: ТОВ "Українське БТІ та оцінки майна». Всупереч чинному законодавству Відповідачем-1 не надано державному реєстратору документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не надано довідку про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна або відомості про кадастровий номер земельної ділянки. Отже, вище викладене свідчить про те, що дії державного реєстратора Донського Ярослава Сергійовича, філії Комунального підприємства "ДОБРОБУТ" Литвинівської сільської ради у м. Київ, щодо реєстрації права власності на садовий будинок загальною площею 107,2 кв.м., житловою площею 50 кв.м., за адресою: [ADDRESS] є протиправними, відповідно підлягають скасуванню рішення про державну реєстрацію права та запис про проведену державну реєстрацію прав. Так, під час судового розгляду справи земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:96:067:0001 перестала існувати в результаті її поділу. Після поділу земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:96:067:0001 утворилося 18 земельних ділянко з окремими кадастровими номерами. Згідно листа ОК «СК «Вікторія» № 57/20 від 20.05.2020 земельній ділянці, яка передана у користування члену кооперативу [PERSON] та, на якій [PERSON] самовільно збудовано будинок, присвоєно кадастровий номер 8000000000:96:067:0015 (на плані поділу № 14) (т. 2 а.с. 44). Відповідно до розділу 2 Статуту ОК СК «Вікторія», в редакції 2016 року, метою Кооперативу є надання послуг членам кооперативу в задоволенні економічних, соціальних та інших потреб, розвитку їх самоорганізації, самоуправління, самоконтролю на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів для відведення в приватну власність земельних ділянок, які знаходяться в користуванні членів кооперативу. Основними завданнями кооперативу є: підвищення життєвого рівня членів кооперативу, захист їх майнових інтересів та соціальних прав. Згідно п. 6.3. Статуту Кооперативу члени Кооперативу можуть будувати на власних земельних ділянках будинки з опаленням, водопостачанням та всіма необхідними комунікаціями, згідно санітарних норм і будівельних правил для постійного або сезонного проживання, а також господарські споруди окремо або суцільно з будинком, споруди для зберігання господарського інвентарю та інших потреб; теплиці та інші споруди утепленого грунту. Судом встановлено, що [PERSON] не є членом кооперативу, заяву про вступ до кооперативу не подавав, самовільно захопив земельну ділянку, збудував на ній будинок та протиправно зареєстрував право власності на нього. Своїми діями, відповідач1 позбавив позивачку права користування земельною ділянкою, яка перебуває в оренді ОК СК «Вікторія» та передана в користування позивачці. Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідач1 не є членом ОК «СК «Вікторія», не є власником або користувачем земельної ділянки, на якій ним збудовано об`єкт нерухомого майна. ОК «СК «Вікторія» не давав згоду на будівництво відповідачем1 садового будинку та надвірних споруд на земельній ділянці, яка належить третій особі на праві користування та підтверджується договором оренди. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ч. ч. 2, 3 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.Дане положення відповідає Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, де вказано, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України. Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. У статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднані всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті статті 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), а й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)). Розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Практика Суду ЄС і ЄСПЛ розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач1 самовільно захопив земельну ділянку, на яку не мав жодного права, збудував на ній садовий будинок та протиправно зареєстрував право власності на нього, тим самим вчинивши перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка належить ОК СК «Вікторія» та члену кооперативу [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем1 суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже з відповідача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2114,40 грн. (т.1 а.с. 2). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 30 ч. 3 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. 19 листопада 2018 року між Адвокатським об`єднанням «ЮСТІС» та [PERSON] укладено договір № 15 про надання правової допомоги (т.1 а.с. 21). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію договору про надання правничої допомоги від 19.11.2018 № 15; копію додаткового договору № 1 від 19.11.2018; копію додаткового договору № 2 від 09.03.2021; детальний опис робіт (наданих послуг); копію акту наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги від 19.11.2018 року № 15 від 09.03.2021. З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Адвокатського об`єднання «ЮСТІС» надано послуги, загальна вартість яких складає 25 500 грн., а саме: зустріч в офісі виконавця, консультація клієнта, узгодження правової позиції, визначення обсягу доказів, збір доказів, складання та подання до суду позовної заяви - вартість 15 000,00 грн.; участь адвоката в судових засіданнях 25.07.2019, 14.11.2019, 18.02.2020, 27.05.2020, 13.10.2020, 10.11.2020, 18.02.2021 - вартість 10 500,00 грн. (т. 2 а.с. 108). Так, представник позивача у заяві про компенсацію судових витрат позивача на правову допомогу просить стягнути солідарно з відповідачів витрати на правничу допомогу в сумі 27 000,00 грн. (т. 2 а.с. 103-105). Визначаючи час на надання вищенаведених послуг та видів правничої допомоги, суд виходить із наявності у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Розподіляючи витрати, понесені [PERSON] на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Суд бере до уваги, що у судовому засіданні 10.11.2020 був особисто позивач та адвокат не перебував у судовому засіданні під час розгляду справи. За вказаних вище обставин, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням поданого представником відповідача1 заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідачів на користь позивача 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved