Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

11.09.2017 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме чотирикімнатну квартиру на першому поверсі одноповерхового будинку, загальною площею 69,9 кв.м, житловою площею 46,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також стягнення судових витрат. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в судове засідання не прибув, але надав до суду відповідну заяву щодо розгляду справи без його участі та не заперечення проти ухвалення заочного рішення у справі ( а.с. 55). Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, через оголошення на офіційному сайті суда (а.с. 50). Однак відповідач в судове засідання не прибув, будь-яких заперечень, клопотань щодо позову не висунув. Ухвалою суду від 21.12.2017 прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 08.09.2005 між АКІБ "УкрСиббанк" (найменування змінено на АТ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 32-ТТ№ 37. Відповідно до умов кредитного договору, п.1.1. банк надає позичальнику кредитні кошти (кредит) в національній валюті в сумі 101000,00 гривень, а позичальник зобов*язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі (а.с. 7-9). З метою забезпечення виконання зобов*язання, між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 22.09.2005, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г. та зареєстрованого за № 5880, в реєстрі заборон за № 5881, за умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: чотирикімнатну квартиру на першому поверсі одноповерхового будинку, загальною площею 69,9 кв.м, житловою площею 46,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 08.09.2005 Тарасовою Ю.Г., приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, за реєстром № 5493, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 08.09.2008 за реєстраційним номером 821445 згідно з витягом про реєстрацію в державному реєстрі правочинів № 1453911 від 08.09.2005 предмет іпотеки зареєстрований в державному реєстрі прав на нерухоме майно 19.09.2005 КП "БТІ м. Донецька" в реєстровій книзі 5/16дк-164, номер запису 1153, за реєстраційним № 8013862, згідно з витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно номер 8380675 від 19.09.2005, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на предмет іпотеки (а.с. 15-17). За користування кредитом відповідач зобов*язався сплатити проценти у розмірі 17,00% річних. Проценти нараховуються та сплачуються у порядку, передбаченому п. 1.3 кредитного договору. Банк виконав свої зобов*язання за кредитним договором, проте, всупереч, умов кредитного договору, відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентів з липня 2014 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов*язання. 21.09.2015 між ПАТ "Укрсиббанк" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" було укладено договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 32-ТТ№37 від 08.09.2005 укладеним між АТ "Укрсиббанк" та [PERSON] перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" (а.с. 18-21). 12.02.2016 між позивачем та АТ "Укрсиббанк" укладено договір про відступлення прав вимоги № 5 за договорами іпотеки до договору факторингу № 27 від 21.09.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований за номером 561, яким було відступлено право вимоги за договором іпотеки від 22.09.2005, укладеним між АТ "Укрсиббанк" та [PERSON], приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г. та зареєстрованого за № 5880, в реєстрі заборон за № 5881 (а.с. 24-25). Відтак, станом на 22.02.2017 заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором становить 129799,99 гривень, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 27 від 21.09.2015 та випискою по кредитному договору відповідача (а.с. 10-14, 23). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. 525, 526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов*язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч.1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 38 Закону України "Про іпотеку", якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. У відповідності зі ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тому суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки являються обгрунтованими та такми, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Тому наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову повністю. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладається на відповідача. ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" при поданні позову сплачено на користь держави судовий збір у розмірі 1947,00 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням (а.с. 2-3). За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору.

Outcome: approved