Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

08.02.2018 року лікар-психіатр КНП «Обласна психіатрична лікарня №4» [PERSON] звернувся до суду з заявою про направлення на примусову госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], [INFO]. Заява обґрунтовується тим, що у [PERSON]виявлені ознаки психічного розладу, які, внаслідок погіршення психічного стану, можуть принести суттєву шкоду її здоровю та без відповідного лікування можуть бути небезпечні для неї та оточуючих. В заяві також зазначається, що підставою для прийняття рішення комісією про необхідність госпіталізації [PERSON] в примусовому порядку стали відомості стосовно стану хворої від районного лікаря-психіатра [PERSON], працівника поліції [PERSON] та брата хворої [PERSON] Заявник вважає, що [PERSON] потребує психіатричної допомоги від якої в добровільному порядку відмовляється, у звязку з чим просить заяву задовольнити. В судовому засіданні лікар-психіатр КНП «Обласна психіатрична лікарня №4» [PERSON] доводи заяви підтримав, наполягав на її задоволенні. [PERSON]у судовому засіданні з заявою не погодилася та пояснила, що вона не вважає себе такою, що представляє загрозу для оточуючих, розуміє свої дії та на примусове лікування не згодна. Прокурор Козова А.Г. в судовому засіданні з доводами заяви погодилася, просила суд її задовольнити. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 2. ст. 28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про психіатричну допомогу" психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Судом встановлено, що [PERSON] була доставлена в КНП «Обласна психіатрична лікарня №4» у супроводі районного лікаря-психіатра [PERSON], працівника поліції [PERSON] та брата хворої [PERSON] Підставою для прийняття рішення комісією про необхідність госпіталізації [PERSON] в примусовому порядку стали відомості стосовно стану хворої від районного лікаря-психіатра [PERSON], працівника поліції [PERSON] та брата хворої [PERSON] В судовому засіданні лікар-психіатр КНП «Обласна психіатрична лікарня №4» [PERSON] наполягав на тому, що [PERSON] підлягає негайній госпіталізації в психіатричний стаціонар, у [PERSON]виявлені ознаки психічного розладу, які, внаслідок погіршення психічного стану, можуть принести суттєву шкоду її здоровю та без відповідного лікування можуть бути небезпечні для неї та оточуючих. Згідно із ст. 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно із\~ст.4 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. У відповідності до ч. 1\~ст. 340 ЦПК України\~у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 342\~ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, зокрема, у випадку застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Згідно з ст. 14 цього Закону особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Однак в судовому засіданні не встановлено, та не доведено належними та допустимими доказами, що лікування [PERSON] можливе лише в умовах стаціонару, а також не встановлено та не доведено, що внаслідок саме психічного розладу остання вчиняє дії, чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, та неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Суд також приймає до уваги, що особисті пояснення, надані [PERSON]у судовому засіданні, є достатньо адекватними, вона відповідає на запитання суду розсудливо, річ пов'язана, адекватна, поведінка осмислена, контрольована, що свідчить про адекватність поведінки та психічного стану особи, щодо якої ставиться питання про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу. Враховуючи викладене та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви лікаря-психіатра КНП «Обласна психіатрична лікарня №4» [PERSON]С, оскільки судом не встановлено доведеності необхідності госпіталізації [PERSON] без її згоди до психіатричного закладу.

Outcome: dismissed