Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з [PERSON] на свою користь 4606 грн. 75 коп. в порядку регресу борг за невиконання солідарного обов'язку з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та судові витрати, що є предметом позовних вимог. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила позов задовольнити в повному обсязі, пояснила, що позивач є власником кооперативної квартири [ADDRESS]. Разом з позивачем в цій квартирі зареєстровані: [PERSON], відповідач по справі, разом з двома повнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON], онуками позивача, та [PERSON], син позивача, однак фактично постійно проживають в квартирі лише позивач разом з сином [PERSON] та відповідач. Відповідач займає в квартирі окрему кімнату, однак участі в утриманні житла не приймає, за спожиті житлово-комунальні послуги не сплачує, обмежується щомісячними проплатами в розмірі 100,00 грн., які окремо вносить безпосередньо ЖБК "Восход". В період з серпня 2011 року по вересень 2014 року позивачу, як власнику житла, виставлені рахунки на оплату за фактично спожиті житлово-комунальні послуги на загальну суму 17396,08 грн., виставлені щомісячні рахунки за цей період оплачено особисто позивачем на загальну суму 19276,93 грн. (з урахуванням боргу по квартирі, який утворився за минулий час), також сплачено за спожиту електроенергію 20143 грн.32 коп. В свою чергу, відповідач за цей же період сплатила 2500,00 грн., що підтверджується довідкою про нарахування та сплату по особовому рахунку, тому позивач вважає, що оскільки відповідач зареєстрована та проживає в квартирі позивача, зобов'язана сплачувати за житлово-комунальні послуги, оскільки споживає ці послуги на рівні з іншими мешканцями квартири, добровільно сплачувати кошти власнику квартири відповідач відмовляється, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду з вимогою відшкодувати за рахунок відповідача кошти в розмірі 4606,75 грн., що складає 1/3 частину від загальної суми виставлених рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням оплати за спожиту електроенергію, за період з серпня 2011 року по вересень 2014 року, що є предметом позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в позові відмовити, пояснила, що дійсно відповідач зареєстрована та проживає в [ADDRESS], власником цієї квартири є позивач. Протягом тривалого часу між сторонами спору виникають суперечки з приводу врегулювання питань щодо утримання житла в належному стані та оплату за житлово-комунальні послуги, однак жодні пропозиції відповідача, як то поділ особового рахунку, оформлення житлової субсидії інше, не влаштовують позивача, тому враховуючи свій майновий стан та відсутність інших доходів, крім пенсії, відповідач щомісячно вносить на особовий рахунок позивача, відкритий ЖБК "Восход" 100,00 грн. в рахунок оплати щомісячних платежів. Також відповідач наголосила, в квартирі постійно проживає та зареєстрований син позивача [PERSON], третя особа, який зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки та скандали, при цьому користуючись на рівних умовах з іншими мешканцями квартири за житлово-комунальні послуги не сплачує, в межах даного спору залучений у якості третьої особи, хоча має виступати солідарним боржником. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною в позовній заяві, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Представник третьої особи - Житлово-будівельного кооперативу "Восход" Третяк Н.В., голова правління Житлово-будівельного кооперативу "Восход" , в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, пояснила, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Протягом тривалого часу по квартирі позивача виникає заборгованість по оплаті за фактично спожиті житлово-комунальні послуги, яка добровільно позивачем та іншими зареєстрованими у квартирі мешканцями квартири не погашається, що слугувало підставою для звернення ЖБК "Восход" з позовом до суду про стягнення заборгованості, при цьому позивачу неодноразово роз'яснювалось право оформити житлову субсидію, у такий спосіб зменшити розмір щомісячних платежів, враховуючи той факт, що як позивач, так і відповідач є пенсіонерами, та за розмірами доходів мають право на отримання житлової субсидії, однак позивач не має бажання займатись оформленням субсидії, що створює накопичення боргу по квартирі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи Третяк Н.В., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово - комунальні послуги", відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником кооперативної квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 08 жовтня 1998 року. (а.с.37) Відповідно до технічного паспорта, квартира складається з трьох окремих житлових кімнат площею 18,5 кв.м., 14,6 кв.м., 14,7 кв.м., кухні - площею 7,3 кв.м., ванної - площею 2,1 кв.м., вбиральні - площею 1,0 кв.м., коридору - площею 8,2 і 3,1 кв.м., балкону - площею 2,0 кв.м., жила площа - 47,8 кв.м., загальна площа - 71,5 кв.м. (а.с.31-35) Згідно довідки ЖБК "Восход" від 13 листопада 2014 року вих..№84 (форма №3), в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ( з 23.02.1967 року); [PERSON] (з 14.04.1981 року); [PERSON] ( з 01.09.1992 року); [PERSON] (з 01.09.1992 року); [PERSON] ( з 01.09.1992 року); [PERSON], [INFO] (з 29.07.2011 року). (а.с.30) Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 156 ЖК України визначає права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири). Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Так, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно положень ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов'язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач наголошує, що даний час в квартирі [ADDRESS] фактично проживають позивач, власник квартири, відповідач та третя особа [PERSON], тому витрати на утримання будинку та прибудинкової території та інші житлово-комунальні послуги повинні розподілятися на кожного мешканця квартири, який фактично проживає та користується квартирою, в рівних частинах, у зв'язку з чим відповідач має відшкодувати позивачу в порядку регресу, в рамках виконання солідарного обов'язку з іншими мешканцями квартири, 4606,75 грн., що складає 1/3 частину від загальної суми виставлених рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням оплати за спожиту електроенергію, за період з серпня 2011 року по вересень 2014 року. В порядку передбаченому ст.540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний з кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.541 Цивільного кодексу України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п. 18 зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, тому враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобов'язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, а тому особи, що проживають в квартирі позивача несуть солідарні зобов'язання з оплати житлово-комунальних послуг. Разом з тим, відповідно до ст. 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно пред'явлено вимоги до відповідача в частині виконання солідарного обов'язку по оплаті за фактично спожиті житлово-комунальні послуги, оскільки в квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу [PERSON], зареєстровані 6 осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], що зумовлює виникнення у кожного із зареєстрованих в квартирі осіб солідарного обов'язку здійснювати щомісячну оплату за фактично спожиті житлово-комунальні послуги , крім малолітньої дитини, яка в силу віку та обмеженої дієздатності не може нести обов'язку про сплаті комунальних послуг. Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущенні. В той же час, позивачем не надано суду доказів, які мали підтвердити факт не проживання в квартирі [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані в квартирі позивача, як і не наведено підстав для звільнення зазначених осіб від відповідальності за виконання зобов'язань по оплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та спожиті житлово-комунальні послуги, тому суд вважає не доведеними вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу понесених позивачем витрат на оплату житлово-комунальних послуг лише на відповідача [PERSON], виходячи із вирахованої позивачем 1/3 частини загального розміри сплачених позивачем платежів, без врахування частки інших осіб відповідальних за виконання солідарного обов'язку. Статтею 61 Цивільно-процесуального кодексу України передбачені обставини звільнення від доказування. Частиною першою даної статі передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як з'ясовано судом, 24 березня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва ухав лен рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа ЖБК "Восход" про встановлення порядку користування квартирою. (а.с.61-62) Як встановлено судом у мотивувальній частині рішення суду: "Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В даному випадку позивачі просять виділити в користування [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] кімнату площею 18,5 кв.м., відповідно на одну особу (на кожного відповідача) - припадатиме 6,17 кв.м. Тоді як, жила площа спірної квартири становить 47,8 кв.м., відповідно на одну особу припадає 11,95 кв.м. Позивачі просять виділити їм дві окремі кімнати, що в сумі становить 29,3 кв.м. на дві особи. Тобто, при виділенні в користування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кімнати площею 18,5 кв.м. призведе до штучного погіршення житлових умов, чим будуть порушені їх житлові права. Крім того, позивачка [PERSON], посилається як на підставу своїх вимог на те, що відповідачі не сплачують квартплату та комунальні послуги, тому бажає щоб був окремий рахунок на відповідачів на кімнату 18,5кв.м". Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Як передбачено ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначний законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України ) Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], Житлово-будівельний кооператив "Восход" про стягнення витрат на оплату за спожиті житлово-комунальні послуги в порядку регресу є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed