Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодженням його здоров`я, посилаючись на те, що працюючи в період часу з: -04.05.2005р. 01.03.2006р. - на посаді гірника очисного забою (підземний) дільниці №1 шахти ім. Артема ВАТ «Криворіжсталь»; -01.03.2006р. по 24.02.2012р. - на посаді заступника начальника дільниці (підземного) очисної виїмки дільниці №2 шахти ім. Артема ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг»; -24.02.2012р. по 24.09.2019р. - на посаді заступника начальника дільниці (підземного) дільниці №2 очисної виїмки шахтоуправління підземного видобутку руди (на правах шахти гірничого департаменту) шахти ім. Артема Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі по тексту - Відповідач), організовував проведення очисних робіт, здійснював контроль за станом гірничих робіт на дільниці, звертав особливу увагу на якість кріплень виробок, перекриття, огородження підняттєвих, стан виробництва, електромереж, електроустаткування, забезпечував виконання планових об`ємів виробництва по всім показникам та інше, виконував роботи в умовах підвищеної запиленості, що перевищували гранично допустимі норми (надалі - ГДР), через недосконалість робочих місць підлеглого персоналу. \~ \~ \~ \~У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини Відповідача, Позивачем отримано хронічні професійні захворювання. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.п. 9, 10, 14 акту Форми П-4, 30.05.2019 року ДУ «Український НДІ промислової медицини», Позивачу встановлено діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня, (надалі по тексту - ХОЗЛ). \~ \~ \~ \~Відповідно до\~п.\~18\~акту Форми\~ [PERSON] -4,\~причинами виникнення\~професійного захворювання\~Позивача є\~-\~пил,\~а саме: пил 2,1-5,8 мг/мЗ при ГДК 2,0 мг/мЗ, згідно з вимогами ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху робочей зоны». У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 20.08.2019 року, вперше, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності - 25%, що підтверджується довідкою «Про результати визначення сіупеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії: 12ААА №054877 виданою на ім`я Позивача. Просить стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди\~\~118 075 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою суду від 05.03.2020 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується відбитком вхідного штемпеля на повідомленні, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої працівнику внаслідок ушкодження\~його здоров`я відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 05.03.2020 р., відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні, додатково зауваживши, що працівник несе безпосередню відповідальність за порушення норм\~ст. 14 ЗУ «Про охорону праці»,\~відповідно до\~якої працівник\~зобов`язаний\~дбати про\~особисту безпеку\~і здоров`я,\~а також\~про безпеку\~і здоров`я\~оточуючих людей\~в процесі\~виконання будь-яких\~робіт чи\~під час\~перебування на\~території підприємства.\~Працівник несе\~безпосередню відповідальність\~за порушення\~зазначених вимог.\~Вказує,\~що позивач\~добровільно працював\~на підприємстві,\~знаючи,\~що він\~підпадає під\~дію шкідливих\~факторів виробництва,\~не дбав\~про своє\~здоров`я.\~Зазначає,\~що позивач\~свідомо приймав\~запропоновані йому\~умови праці\~і усвідомлював\~можливість ушкодження\~його здоров`я\~та її\~наслідки.\~Відповідач не\~приховував важкість\~та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Більше того, на ПАТ «АМКР» відповідно до вимог законодавства повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом випровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці. Таким чином, можна зробити висновок, що будь-яких порушень законодавства про працю відносно Позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, Відповідач не вчиняв. Вказує, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли призвели до виникнення у позивача професійного захворювання, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що факт завдання позивачу моральної шкоди є недоведеним, а розмір грошових коштів, про стягнення якого ставиться питання в позові в будь-якому випадку не відповідає вимогам розумності та справедливості. Таким чином, відповідач вважає, що в даній ситуації можна зробити висновок, що будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням у позивача професійного захворювання, відповідач не вчиняв, а отже і відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових сум в рахунок відшкодування моральної шкоди. Так, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не підтверджено факт отримання моральних страждань, розмір моральної шкоди не обґрунтований, відповідач вважає суму завищено, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої стверджує позивач. Відповідь на відзив ні позивачем, ні його представником до суду не подавалась. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~копії трудової\~книжки,\~позивач [PERSON] \~працював в період часу з: -04.05.2005р. 01.03.2006р. - на посаді гірника очисного забою (підземний) дільниці №1 шахти ім. Артема ВАТ «Криворіжсталь»; -01.03.2006р. по 24.02.2012р. - на посаді заступника начальника дільниці (підземного) очисної виїмки дільниці №2 шахти ім. Артема ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг»; -24.02.2012р. по 24.09.2019р. - на посаді заступника начальника дільниці (підземного) дільниці №2 очисної виїмки шахтоуправління підземного видобутку руди (на правах шахти гірничого департаменту) шахти ім. Артема Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі по тексту - Відповідач) (а.с.19-24). \~ \~ \~ \~Відповідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Форми П-4 від 11.07.2019 року № 12, встановлено, що професійні захворювання в позивача виникли внаслідок того, що під час роботи на підприємстві Відповідача, позивач [PERSON] працюючи з 01.03.2006 по теперішній час заступником начальника дільниці (підземної) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», організовує проведення очисних робіт, здійснює контроль за станом гірничих робіт на дільниці, звертає особливу увагу на якість кріплень виробок, перекриття, огородження підняттєвих, стан вентиляції, електромереж, електроустаткування, забезпечує виконання планових об`ємів виробництва по всім показникам та інше, виконував роботи в умовах підвищеної запиленості, що перевищувало гранично допустимі норми через недосконалість робочих місць підлеглого персоналу, а також працюючи з 04.05.2005 по 01.03.2006 гірником очисного забою (підземним), підпадав під шкідливу дію пилу, що перевищував нормативи. (а.с.10-13). Відповідно до п.п. 9, 10, 14 акту Форми П-4, 30.05.2019 року ДУ «Український НДІ промислової медицини», позивачу встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня, (надалі по тексту - ХОЗЛ) (а.с.10-13) Відповідно до\~п.\~18\~акту Форми\~ [PERSON] -4,\~причинами виникнення\~професійного захворювання\~позивача є\~-\~пил,\~а саме:- пил 2,1-5,8 мг/мЗ при ГДК 2,0 мг/мЗ, згідно з вимогами ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху робочей зоньї» (а.с.12). \~ \~ \~ \~Відповідно довідки серії: 12ААА №054877 виданою на ім`я позивача [PERSON] , [INFO] , вперше, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності - 25%, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» (а.с.9). Суд не може не звернути увагу на той факт, що [PERSON] мав стаж роботи в шкідливих умовах (з урахуванням СГХ умов праці)- 21 рік 11 місяців, що підтверджується медичним висновком від 30.05.2019 р. (а.с.14). Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. Як встановлено із документів, а саме з п.19 Акту №12 з метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання (отруєння) пропонується [PERSON] , директору шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» проводити провітрювання глухих вибоїв струменем стисневого повітря та інше. (а.с.13). У звязку з тим, що [PERSON] працював 22 роки в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактикувиникнення професійного захворювання неможливо. Через стан здоров`я, позивач вимушений періодично проходити лікування, відчуває незручності та дискомфорт у повсякденному житті, позбавлений можливості вести активний спосіб життя, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний, безстроковий характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача не покращується. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України таст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно дост.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XIIдержавна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної вібрації, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23,1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Інформованість позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачу було повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Що позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Так, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Більше того, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» №4від 31.03.1995 з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, наявність третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, причиною професійного захворювання позивача є праця протягом тривалого часу в умовах важкої праці та запиленості повітря робочої зони, що перевищували граничні норми допустимості на підприємстві відповідача, де пропрацював позивач. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача 22 років, суд вважає можливим стягнути на користь позивача суму 50\~000 (п`ятдесят тисяч) грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідност.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. На підставіст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 840 (вісімсот сорок гривень) грн. 80 коп. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: partial