Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-05 00:00:00

11 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що відповідно до його заяви від 23 квітня 2014 року йому як фізичній особі - підприємцю в Сумській філії зазначеного банку був відкритий поточний рахунок в гривні [NUMBER], обслуговування якого здійснювалось по системі «Приват24» та за допомогою картки «Ключ до рахунку№», виданої у філії банку. Крім того, йому як фізичній особі у Сумській філії цього банку були відкриті рахунок для виплат (зарплатний) [NUMBER] та картковий кредитний рахунок (кредитна картка) [NUMBER]. 30 червня 2015 року він виявив несанкціоноване зняття коштів з його зарплатної картки [NUMBER], рахунок [NUMBER], коли на його телефон почали надходити СМС-повідомлення із сумами, які несанкціоновано знімались з даної картки. Він відразу 30 червня 2015 року поїхав до центрального офісу Сумської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою заблокування вказаної картки та зняття з неї залишків готівки і унеможливити таким чином несанкціоновані транзакції з належними йому коштами. Згідно виписок, наданих Сумської філією банку, 30 червня 2015 року по його поточному рахунку [NUMBER] двома несанкціонованими ним платежами на суму 50000 гр. і 83 740 гр. - всього 133740 гр.невстановленими особами були переведені кошти на його картковий рахунок для виплат (зарплатний) [NUMBER]. Зараховано на цей рахунок було коштів,за вирахуванням комісії банку 1001,38 гр., відповідно, 49625,62 гр. і 83113 гр., всього 132 738,62 гр. Крім того, невстановленими особами 30 червня 2015 року було здійснено несанкціонований ним переказ коштів 26507,51 гр. з його кредитного рахунку [NUMBER] на його картковий рахунок для виплат (зарплатний) рахунок [NUMBER], на який за вирахуванням комісії банку 1095,21 гр. зараховано 25412,3 гр. Цього ж дня 30 червня 2015 року з його карткового рахунку для виплат (зарплатний)невстановленими особами, які, за усною інформацією працівників служби безпеки банку, знаходились ум. Днепропетровськ та м. Києві, шляхом несанкціонованого ним переказу коштів за послуги easypay, придбання квазі-готівкита оплати вартості товару/послуг було несанкціоновано знято, тобто викрадено,належні йому кошти 71548,51 гр., внаслідок чого йому заподіяні збитки на загальну суму 73894,48 гр., з врахуванням комісії банку 2345,97 гр.,всього - 83951,73 гр. (з врахуванням застосованих до нього банком штрафних санкцій за використання кредитного ліміту, списання відсотків за прострочений кредит та за використання кредитного лімітута за несанкціонований овердрафт з 30 червня 2015 року по теперішній час на загальну суму 10057,25 гр.). Перевищення ліміту 30 червня 2015 року мало місце тому, що він за допомогою працівників Сумської філії банку з метою збереження зняв готівкою решту коштів в сумі 88349 гр., які залишились не викраденими. Службою безпеки банку встановлено, що частина належних йому коштів несанкціоновано була перерахована на невідомий і неналежний йому депозитний рахунок [NUMBER], заблокований працівниками Сумської філії банку. Зазначав. що він, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, про виявлений факт несанкціонованого викрадення його коштів 30 червня 2016 року відразу повідомив працівникам служби безпеки банку та працівникам центрального офісу його Сумської філії, дякуючи яким вдалося заблокувати картки та припинити викрадення коштів з його картки. 21 липня 2015 року він звернувся до органів внутрішніх справ, які відкрили кримінальне провадження № 12015200440004238 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 185 КК України (у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вказана приблизна сума завданих йому збитків). Вважає, що несанкціоноване ним проведення банківських операцій з трьома його картковими рахунками могло мати місце лише за участю працівників банку або колишніх працівників, яким за родом їх роботи могли бути відомі реквізити його рахунків, які обслуговують платіжні системи банку, створюють програмні забезпечення для обслуговування рахунків клієнтів, мають чи можуть мати доступ до систем захисту програмних забезпечень, які використовуються банком для роботи з клієнтами. Він не має можливості несанкціонованого доступу до рахунків інших клієнтів банку. До такого висновку приходить в зв'язку з тим, що без використання ключа та без знання ПІН-коду поточного рахунку [NUMBER], без створення ним платіжного документа за допомогою наявного у нього ключа та пін-коду, 30 червня 2016 року було здійснено переказ коштів з цього рахунку найого картковий рахунок для виплат (зарплатний) [NUMBER] з подальшим викраденням, 50 000 гр. і 83 740 гр. За інформацією працівників Сумської філії банку, такі платіжні документи були створені в центральному офісі банку. З метою досудового врегулювання спору він звернувся в листопаді 2015 року до банку з заявою про проведення службової перевірки обставин викрадення коштів з його карткових рахунків, відшкодування йому збитків та незастосування штрафних санкцій за перебільшення ліміту зняття коштів, які не встигли викрасти невідомі особи, проте з центрального офісу банку надійшов лист про необхідність його ідентифікації. Вдруге він подав заяву через Сумську філію банку 4 січня 2016 року, проте на дату подання позову банк не вжив заходів щодо недопущення можливості несанкціонованого викрадення коштів з його карткових рахунків та відшкодування йому викрадених коштів. Вважав, що банк повинен повернути всі викрадені з його карткових рахунків кошти із сплатою йому пені в розмірі 0,1 відсотка за день від суми неналежного переказу та не застосовувати до нього штрафні санкції за перевищення денного ліміту 30 червня 2015 року за зняття готівкових коштів з карткових рахунків, з яких здійснювались несанкціоновані перекази. Зазначав, що на підставі п. 37.2 ст. 37 Закону України України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на його користь підлягає стягненню пеня 0, 1 % за кожен день за період з 30 червня 2015 року по 11 березня 2016 року - за 254 дні за несанкціоноване переведення з належних йому рахунків 73894,48 гр. Просив стягнути з банку: 83951,73 гр., з яких: 73894,48 гр. - сума списаних коштів з його карткових рахунків шляхом здійснення несанкціонованих переказів, в тому числі комісія банку - 2345,97 гр., і 10057,25 гр. - штрафні санкції (проценти, пеня) банку за перевищення одноденного ліміту зняття готівки з карткового (кредитного) рахунку, за користування кредитом, прострочення кредиту та несанкціонованого овердрафту по розрахунковому рахунку; 18768,06 гр. пені на підставі п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що разом складає 102 719,79 гр.,а також судові витрати (а.с. 5- 12, т.1). 12 жовтня 2016 року позивач уточнив та зменшив позовні вимоги, зазначивши, що йому заподіяні збитки внаслідок несанкціонованих ним переказів грошових коштів з його банківських рахунків, відкритих в банку, а саме: 133740 гр. - з основного рахунку[NUMBER], 26 507,51 гр. - з кредитного рахунку [NUMBER], які 30 червня 2015 року невстановленими особами черз платіжну систему «Приват24» були переведені на його картковий рахунок для виплат [NUMBER], з яких ними було викрадено 71 548,51 гр. Посилався на те, що при розрахунку суми майнової шкоди він включив до суми позову викрадений невідомими особами кредитний ліміт в сумі 24 962,18 гр., але в подальшому він з'ясував, що ці кошти належать не йому, а банку, оскільки він цими кредитними коштами не користувався, їх перерахування на свій картковий рахунок для виплат [NUMBER] та подальше зняття не здійснював і не погоджував, кредитний ліміт у розмірі 25 000 гр. для карткового рахунку [NUMBER] банк встановив сам. Стягненням викраденого кредитного ліміту в сумі 24962,18 гр., пошуком винних осіб повинен займатись банк, з вини якого це сталось. Зазначав, що з банку підлягає стягненню не 71 548,51 гр., а 46586,33 гр. - його особисті кошти, перераховані з його основного та кредитного рахунків. Уточнивши розрахунок, позивач зазначив, що з банку на його користь слід стягнути не 2345,97 гр. комісійних утримань банку, до яких були ним помилково зарахованіі штрафні санкції, а 2096,59 гр., здійснених банком за несанкціоноване перерахування ним коштів з основного та кредитного рахунків на його картковий рахунок. З огляду на зазначене позивач перерахував пеню за період з дня незаконного переказу коштів - 469 днів, що склало (46 586,33 гр. + 2096,59 гр.) = 48682,92 гр. х 0,1 % х 469 гр. = 22832,29 гр. Банк нарахував йому за період з 30 червня 2015 року по 18 травня 2016 року відсотків і штрафних санкцій 14 543,46 гр. Просив стягнути з банку на відшкодування заподіяної майнової шкоди 86 058,67 гр., в тому числі 46 586,33 гр. - його особисті кошти, перераховані невідомими особами з основного та кредитного рахунків на картковий рахунок; 2 096,59 гр. - комісійні утримання, здійснені банком, 22 832,29 гр. - пені за неналежний переказ коштів, передбаченої п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», 14 543,46 гр. - відсотків та штрафних санкцій, нарахованих та утриманих банком за несанкціонований овердрафт, користування кредитом та прострочення його повернення (а. с. 69 - 75, т.2). 1 грудня 2016 року позивач збільшив позовні вимоги, посилаючись на збільшення періоду для нарахування пені на підставі п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який склав 519 днів. Додатково посилався на те, що при дослідженні банківських виписок за період з 30 червня 2015 року по листопад 2016 року встановлено, що при визначенні суми нарахованих та утриманих банком з нього відсотків по кредитному договору та штрафних санкцій не буливраховані суми коштів, внесені ним на кредитний рахунок у червні 2016 року, та нарахована банком сума відсотків по кредитному договору та штрафних санкцій, утриманих з його рахунків у червні - серпні 2016 року, не буливраховані його особисті витрати, які він у березні та червні 2016 року здійснював із коштів, внесених на кредитний рахунок [NUMBER]. З вказаних причин сума штрафних санкцій та відсотків, які банк утримав із коштів на його рахунках, складає 15 695,42 гр. Просив стягнути з банку: на відшкодування заподіяної майнової шкоди 89 644,78 гр., в тому числі 46 586,33 гр. - його особисті кошти, перераховані невідомими особами з основного та кредитного рахунків на картковий рахунок; 2 096,59 гр. - комісійні утримання, здійснені банком, 2526,44 гр. пені за неналежний переказ коштів, передбаченої п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», 15 695,42 гр. - відсотків та штрафних санкцій, нарахованих та утриманих банком за несанкціонований овердрафт, користування кредитом та прострочення його повернення (а. с. 168 - 175, т. 2). В процесі розгляду справи позивач позов підтримав, в останньому судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримали. Представник 3-ї особи в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи сповіщений належним чином, згідно наданих суду письмових пояснень зазначив, що рішення суду в даній справі не може вплинути на його права та обов'язки (а. с. 46 - 47, т.1). Представник відповідача проти позову заперечив, вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки не надано належним та допустимих доказів того, що кошти були перераховані саме з вини відповідача. Вважає встановленим, що сам позивач не належним чином зберігав паролі, коди доступу. Фізична наявність картки була не потрібна. Саме з необережності, неналежного виконання заходів безпеки з боку [PERSON] стало можливим списання коштів. Вважає, що винних в знятті коштів повинне встановити слідство, і саме ці особи мають відкодовувати шкоду, завдану позивачу. Суд, заслухавши сторони у справі, свідків, дослідивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, в зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 23 квітня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем як фізичною особою - підприємцем був укладений договір банківського обслуговування, що складається з підписаної позивачем заяви від 23 квітня 2014 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, про що позивач засвідчив в заяві своїм підписом, підтвердивши згоду на ведення в банку документообігу, у тому числі підписання угод, договорів, додаткових угод до них, заяв, актів, платіжних та інших документів як шляхом власноручного підписання, так і шляхом накладення елетронного підпису, що отримано в порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 13 - 14, т.1 ). На ім'я позивача за його заявою були відкриті три рахунки у національній валюті: поточний [NUMBER]- як фізичній особі - підприємцю, для виплат (зарплатний)[NUMBER] (зарплатна картка [NUMBER])та кредитний [NUMBER] - як фізичній особі (а. с. 88 - 90, т.1). 30 червня 2015 року з поточного рахунку позивача без його відома були перераховані кошти в сумі 50 000 гр. і 83 740 гр. на його зарплатний рахунок, сума банківської комісії з яких склала, відповідно, 249, 38 гр. і 417, 65 гр. 30 червня 2015 року було несанкціоновано переведено кошти з кредитного рахунку позивача на його зарплатний рахунок: банк перерахував 26 507,51 гр., з яких відрахував комісії 967,51 гр., а на зарплатний рахунок позивача перераховано 25540 гр. (т. 1 а.с. 15-20, 166 - 174). Після звернення позивача в цей же день до Сумської філії банку його рахунки були заблоковані, а він з метою недопущення подальшого несанкціонованого ним зняття коштів та їх переказу зняв готівкові кошти з свого зарплатного рахунку [NUMBER] трьома платежами всього на суму 88349 гр. (т.1 а.с. 21). Факт несанкціонованого позивачем переказу коштів 30 червня 2015 року підтверджується банківськими виписками по рахунках позивача, з яких вбачається і те, що банк нарахував позивачеві проценти за користування перерахованими кредитними коштами, застосував до позивача штрафні санкції за прострочку по кредиту, несплату процентів за користування кредитними коштами, які переведені 30 червня 2015 року на його зарплатний рахунок та зняті невідомими особами, за несанкціонований овердрафт; а також витягом з програмного комплексу - архіву відправлення повідомлень позивачеві (т.1,а. с. 22- 26, 199 - 208, т. 2, а. с. 124 - 135). 01 липня 2015 року позивач звернувся до банку з заявою про заблокування депозитного рахунку [NUMBER], посилаючись на те, що він не здійснював цієї операції, на що отримав відповідь про те, що банк шукає необхідну інформацію в архівах і програмних комплексах банку (т.1,а.с. 27, 28). 20 листопада 2015 року позивач звернувся до банку з заявою з проханням перевірити обставини несанкціонованого переказу коштів з його поточного і кредитного рахунків на зарплатний рахунок, з подальшим їх викраденням, повідомити йому повну інформацію про спосіб перерахування коштів з його рахунку для виплат на невідомий депозитний рахунок та особу власника цього рахунку, вжити заходів до повернення йому коштів та списання витрат по оплаті процентів та штрафів за перевищення ліміту використання готівки на картковому рахунку для виплат, на що отримав відповідь про необхідність ідентифікації його особи (т.1,а.с. 29- 33). Банк відповів позивачеві про необхідність для отримання відповіді на його запит використання одного з авторизованих каналів зв'язку з банком для його ідентифікації (а.с. 34 - 35, т.1). З аналогічним зверненням позивач звернувся до банку 4 січня 2016 року (а.с. 36 - 39, т.1). Згідно витягу з ЄРДР з кримінального провадження № 12015200440004238, 21 липня 2015 року внесені відомості до ЄРДР про вчинення злочину за ч. 1 ст. 185 КК України - викрадення невстановленою особою з розрахункової і кредитної картки [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 79000 гр. (а. с. 150 - 151, т.1). За результатами службового розслідування, висновок про яке складено 18 серпня 2016 року, проведеного службою безпеки банку, банк зазначив, що для проведення оспорюваних транзакцій необхідно володіти конфіденційною інформацією по карті, паролями для входу в Приват24, фінансовим телефоном клієнта і т.д., та дійшов висновку, що факт несанкціонованого списання коштів з карт [PERSON] мав місце з вини самого клієнта, оскільки став можливим із-за компрометації інформації, нанесеної на платіжну карту, отримання ОТР-паролів для проведення відповідних транзакцій шахраями, компрометації паролів входу в П24, і ймовірне зараження ПК клієнта шкідливим програмним забезпеченням (а. с. 1 - 4, т. 2). Відповідно до п.п. 17, 19, 22 ст. 1, ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою; на належну якість продукції та обслуговування, на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зсторін у формулярах або інших стандартних умовах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частинами 1 - 3 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Статтею 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження добанку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження добанку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Згідно ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України. Відповідно до ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Статтею 1072 ЦК України визначено, що банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом. У разі одночасного надходження до банку кількох розрахункових документів, на підставі яких здійснюється списання грошових коштів, банк списує кошти з рахунку клієнта у такій черговості: 1) у першу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для задоволення вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, а також вимог про стягнення аліментів; 2) у другу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для розрахунків щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), а також виплати за авторським договором; 3) у третю чергу списуються грошові кошти на підставі інших рішень суду; 4) у четверту чергу списуються грошові кошти за розрахунковими документами, що передбачають платежі до бюджету; 5) у п'яту чергу списуються грошові кошти за іншими розрахунковими документами в порядку їх послідовного надходження. У разі відсутності (недостатності) грошових коштів на рахунку клієнта банк не веде обліку розрахункових документів, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом. Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.ст. 2, 47, ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки i банківську діяльність», банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. До банківських послуг відносяться послуги з відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Стаття 7 Закону України «Про Національний банк України» передбачає, що серед інших функцій Національний банк виконує такі функції: 4) встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна; 6) регулює діяльність платіжних систем та систем розрахунків в Україні, визначає порядок і форми платежів, у тому числі між банками; 7) визначає напрями розвитку сучасних електронних банківських технологій, створює та забезпечує безперервне, надійне та ефективне функціонування, розвиток створених ним платіжних та облікових систем, контролює створення платіжних інструментів, систем автоматизації банківської діяльності та засобів захисту банківської інформації. Згідно Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженоїпостановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976: 1.19. Банк не несе відповідальності за достовірність зміступлатіжного доручення, оформленого клієнтом, а також за повноту ісвоєчасність сплати клієнтом податків, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиноговнеску) (обов'язкових платежів). Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної вплатіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ,несе платник, який у разі її невідповідності має відшкодовувати банку завдану внаслідок цього шкоду. Усі спори, які можуть виникнути з цих питань між учасниками розрахунків, вирішуються ними відповідно до законодавства України. Спірні питання між банками та їх клієнтами розглядаються нимивідповідно до законодавства України. Платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунківта розглядають претензії, щовиникли, без участі банку. 11.1. Оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку таобмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою системдистанційного обслуговування. Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати задопомогою систем "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк","телефонний банкінг" тощо. 11.3. Юридичною підставою для роботи клієнта за допомогоюсистем дистанційного обслуговування і оброблення банкомдистанційних розпоряджень клієнта є договір банківського рахунку. У договорі обов'язково мають обумовлюватися права, обов'язки тавідповідальність сторін, порядок вирішення спорів у разі їхвиникнення тощо. 11.8 Під час використання систем "клієнт - банк", "клієнт -Інтернет - банк" клієнт має дотримуватися всіх вимог, щовстановлює банк, з питань безпеки оброблення електронних розрахункових документів. Якщо це передбачено в договорі, то банкмає право виконувати періодичні перевірки виконання клієнтом вимог щодо захисту інформації та зберігання засобів захисту і припиняти обслуговування клієнта за допомогою системи в разі невиконання ним вимог безпеки. 2.10. Клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахунковідокументи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційногообслуговування. Спосіб подання клієнтом документів до банкупередбачається в договорі банківського рахунку. Банк, що обслуговує платника із застосуванням систем дистанційного обслуговування, зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку платника і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і приймати цей документ довиконання, лише якщо вони належать цьому платнику. Згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»: Стаття 1: 1.14. Спеціальний платіжний засіб виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якого держателем цього інструмента ініціюється переказ коштів з відповідного рахунку платника або банку. 1.15. Ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжногозасобу; Статтею 13 цього Закону визначено, що порядок виконання операцій із застосуванням платіжних інструментів, в тому числі обмеження щодо цих операцій, визначаються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України; порядок інформування клієнта про рух коштів за його рахунком визначається нормативно-правовими актами Національногобанку України. Згідно ст. 14 зазначеного Закону: 14.5. Користувачем електронного платіжного засобу може бути юридична або фізична особа. Електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунка користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача. 14.6. Електронний платіжний засіб має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України. 14.11. Банк під час використання користувачем електронного платіжного засобу зобов'язаний інформувати його про випадки піддвищеного ризику збитків для користувача і пов'язані із цим обов'язки сторін, що включають будь-які обґрунтовані обмеження щодо способів та місць використання. 14.12. Користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. 14.13. Право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу. Призупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов'язань користувача й емітента, що виникли до часу призупинення або припинення зазначеного права. 14.14. Банк зобов'язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банка. Під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов'язаний відобразити дату та час повідомлення. У разі невиконання банком обов'язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк. 14.15. Користувач відповідно до умов договору зобов'язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов'язаний зберігати цю інформацію протягом дії договору. Обов'язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним: у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; у разі відмови користувача від отримання повідомлень банку про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача, про що зазначено в договорі. 14.16. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є можливість здійснення держателем контролю (володіння) за електроннимплатіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. 14.17. Банк зобов'язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень та скарг громадян. Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу встановлені пунктом 37.2 статті 37 цього Закону. Стаття 18: 18.3. Відповідальність за достовірність інформації, щоміститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яканаклала на цей документ електронний цифровий підпис. В іншому разівідповідальність несе банк або інша установа - учасник платіжноїсистеми. 18.4. Електронний документ на переказ, що не засвідченийелектронним підписом, не приймається до виконання. Учасникплатіжної системи має передбачити під час приймання електронних документів на переказ: процедуру перевірки електронного підпису; процедуру перевірки цілісності, достовірності та авторстваелектронного документа на переказ. У разі недотримання зазначених вимог банк або інша установа - учасник платіжної системи несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб'єктам переказу. Відповідно до ст. 21 цього Закону, ініціювання переказу проводиться шляхом використання держателем спеціального платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі. Стаття 22: 22.6. Обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі обов'язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/реєстраційним (обліковим) номером платника податків/реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особавідмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіянуплатнику, покладається на банк, що обслуговує платника. Обслуговуючий отримувача банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка отримувача та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/реєстраційним (обліковим) номером платника податків/реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особавідмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової карткиплатника податків та має відмітку в паспорті) і зараховувати коштина рахунок отримувача лише в разі їх збігу. У противному разібанк, що обслуговує отримувача, має право затримати суму переказуна строк до чотирьох робочих днів. У разі неможливості встановлення належного отримувача банк, що обслуговує отримувача, зобов'язаний повернути кошти, переказані за цим документом, банку, що обслуговує платника, із зазначенням причини їх повернення.Уразі недотримання вищезазначеної вимоги відповідальність за шкоду,заподіяну суб'єктам переказу, покладається на банк, що обслуговуєотримувача. Статтею 24 зазначеного Закону встановлено, що ініціювання переказу проводиться шляхом: 1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; 7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв. Пунктом 32.3 ст. 32 Закону встановлено, що банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документахна переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цьогоЗакону. Згідно п. 33.2 ст. 33 Закону, платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Згідно ст. 37 цього Закону, 37.1. Для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів. У разі правомірності переказу еквайр має завершити переказ тавідшкодувати отримувачу 0,1 відсотка суми платежу за кожний деньтакого призупинення, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. 37.2. На час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев'яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожнийдень, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Згідно ст. 40-1 Закону, еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи. Тлумачення понять, що використовуються у даному Законі, викладені у ст. 1, згідно п. п. 1.4, 1.8, 1.9, 1.13, 1.15 якої: держатель електронного платіжного засобу - це фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу; еквайрингова установа (еквайр) - юридична особа, яка здійснює еквайринг; еквайринг - послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі; емітент електронних платіжних засобів - банк, що є учасником платіжної системи та здійснює емісію електронних платіжних засобів; ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу. Згідно розділу VI Положення «Про порядок емiсiї електронних платiжних засобiв i здiйснення операцiй з їх використанням», затвердженого постановою Правлiння Нацiонального банку України 05 листопада 2014 року N 705 («Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками»): 6. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. 7. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. 8. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. 9. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачено (а.с. 17-51, т. 2): Обов'язки клієнта: 1.1.2.1.2. Не передавати картки, стікериPayPass, ПІНи третім особам, не використовувати картки, стікери PayPass або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним договором або, що суперечать чиному законодавству. 1.1.2.1.12. Вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карт, стікераPayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу або їхньому незаконному використанню. 1.1.2.1.13. Інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікера PayPass, ПІНа, SIM-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні, 0567161131 (для дзвінків з-за кордону). 1.1.2.1.13.1. У випадку заперечення власником картки операцій, здійснених з свикористанням карток, Стікеру PayPass або інформації, нанесеної на картці, власник картки зобов'язаний протягом тридцяти днів з моменту утримання грошових коштів з рахунку звернутися в анк і заявити про операції, що оскаржуються і про причини заперечування, подати письмову заяву (у разі якщо вирішення питання передбачає таку необхідність). 1.1.3.1.2. Банк зобов'язаний обслуговувати картрахунки в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, правилами Міжнародних платіжних систем, за якими обслуговуються картки, чинним законодавством. 1.1.3.1.7. Банк зобов'язаний в разі виникнення Овердрафту або одержання усного або письмового повідомлення Власника або Довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Умовами та правилами, про втрату/крадіжку Картки або про можливість несанкціонованого використання Картки третіми особами, забезпечити призупинення розрахунків з використанням Картки. 1.1.5.5. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПіН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват», паролі (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів. 1.1.5.6. Банк не несе відповідальності за наслідки виконання доручень, виданих не уповноваженими особами, і у тих випадках, коли з використанням передбачених банківськими правилами і договором процедур банк не міг установити факт видачі розпорядження неупоноваженими особами. 1.1.5.14. Клієнт несе відповідальність за усі операції, що проводяться у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації. 2.1.1.11.6. Суми коштів по операціях, які оскаржуються держателем, повертаються на Картрахунок до повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком, який представив операцію до оплати, відповідно до правил міжнародних платіжних систем. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на встановлені судом обставини справи та вищенаведені норми матеріального та процесуального права, умови договору, укладеного між сторонами, суд приходить до висновку про те, що банк не надав доказів на підтвердження того, що позивач вчинив певні дії чи допустив бездіяльність в порушення вимог закону та укладеного між ними договору, які призвели до безпідставного перерахування 30 червня 2015 року грошових коштів з його поточного та кредитного рахунків на рахунок для виплат та подальшого їх викрадення з цього рахунку, в тому числі вчинив одну з дій, передбачених ст. 24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» щодо ініціювання спірних списань з його рахунків. Суд погоджується з доводами позивача про те, що посилання відповідача на наявність його вини у списанні коштів з його рахунків, є надуманими і грунтуються на припущеннях. Відповідач не спростував належними доказами доводи позивача про те, що транзакції по списанню спірних сум були проведені без використання його контактного фінансового телефону, на який повинні були б надходили паролі і коди зняття коштів, які б він міг, на думку банку, надати третім особам, щоб внаслідок цих дій могли були проведені транзакції по списанню коштів. Доводи позивача про те, що він не порушував заходів щодо забезпечення безпеки його карткових рахунків, не ініціював перед банком проведення операцій по переказу коштів, узгоджуються з обставинами справи та змістом вищезазначених Положень і норм закону. Є безпідставними доводи банку про те, що за умови доступу до карток та рахунків лише позивача саме він, згідно Умов та правил надання банківських послуг, був зобов'язаний вживати заходи щодо недопущення втрати картки, ПІН-коду або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, і відповідно до вказаних Умов, у випадку, якщо клієнт дає згоду на проведення операцій з картками або нанесеними на них даними поза полем свого зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому. Не спростувавши доводи позивача щодо того, що списання коштів з його рахунків відбулось без його санкціонованої згоди, банк посилається на те, що позивач сам не забезпечив належного збереження відомостей, оволодіння якими дозволило стороннім невстановленим особам провести операції по списанню та заволодінню коштами з його рахунків, тобто не виконав вимоги правил банківського обслуговування щодо унеможливлення доступу сторонніх осіб до паролів, кодів доступу та інших відомостей. Не спростовані і доводи позивача, підтверджені доказами в справі, про те, що операції по списанню територіально відбувались в містах Києві та Москві в гривнях та російських рублях, в той час як позивач був в м. Суми, вживаючи за допомогою банківських працівників заходів по блокуванню карток та зняттю решти його коштів. Суд не встановив обставин, які переконливо доводять, що позивач як користувач послугами банку, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті конфіденційної інформації, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, чи вільному доступу до носіїв необхідної для списання коштів інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Посилання банку на те, що списання здійснювались не з використанням платіжної картки, а з використанням її реквізитів, її інформації, яку він міг надати зловмисникам,зайшовши на фальшивий( фішинговий) сайт, чи через некваліфікований захист його компанії, також є припущенням. В справі відсутні докази про надання позивачем доступу до платіжних карток та до свого аккаунта в платіжній системі Приват24, свого мобільного телефону, через який повинен надходити пароль на підтвердження доступу до аккаунта в системі Приват24. На момент викрадення його коштів картки і мобільний телефон знаходились у позивача і не могли бути застосовані, паролі на його мобільний телефон не надходили. Надходили лише СМС-повідомлення про списання коштів, і протилежного банк не довів. Посилання банку на ті обставини, що перерахування грошових коштів з картки на картку позивача здійснювалось ручним вводом номера картки, строку її дії і коду для інтернет платежів, не через систему «Приват 24», і код був надісланий на фінансовий телефон, а доступ до «Приват24» мала бухгалтер позивача як підприємця, що незаконне списання коштів могло статись через вірус або шахрайським способом перехоплені були смс-повідомлення банку, також не підтверджені доказами в справі. Банк не спростував доводів позивача про те, що бухгалтер не мала доступу до його рахунків як фізичної особи. Суд вважає такими, що грунтуються на припущеннях і не підтверджені доказами в справі доводи банку про те, що позивач здійснював вхід до платіжних систем «Приват24» для бізнесу» та «Приват24» для фізичних осіб» з «фішингових сайтів», на те, що на його мобільний телефон, з якого він здійснював платежі та/або їх підтвердження через систему онлайн-банкінга банку були внесені вірусні програми, через які було здійснене списання коштів з рахунків; до платіжних карток позивача мали доступ треті особи, які могли передати інформацію про картки іншим особам (шахраям). Банк не спростував тієї обставини, що він працює в системі онлайн-банкінгу через зазначені платіжні ситеми «Приват24», а тому саме на банку лежить обов'язок по належному забезпеченню безпеки платіжних систем, в тому числі шляхом відстеження та своєчасного блокування фішингових сайтів чи інших шкідливих програм, виключити повну можливість доступу третіх осіб до банківських рахунків клієнтів через мережу Інтернет. З відомостей, наданих банком, з виписок з банківських рахунків позивача вбачається, що перед викраденням коштів невстановлені особи 30 червня 2015 року о 12 год. 42 хв. безперешкодно без участі позивача ввійшли до його акаунтів в системі «Приват24» для фізичних осіб» та «Приват24» для бізнесу» та здійснили перекази з його кредитного рахунку та основного рахунку на його рахунок для виплат грошових коштів. Доводи банку про те, що в день оспорюваних транзакцій перший доступ до системи «Приват24» був здійснений з ІР-адреси позивача, якою він користувався раніше, а відразу після цього з інших адрес, що може свідчити про те, що можливо, був здійснений вхід на «фішинговий сайт», спростовуються інформацією, наданою самим банком, у висновку та у банківській виписці. З переліку СМС-повідомлень та з банківської виписки від 2 березня 2016 року вбачається три входи до системи «Приват24» і три транзакції: одна з його кредитного рахунку, дві - з основного рахунку, при цьому перерахування коштів було здійснене 13 год 02 хв і 13 год 06 хв, а повідомлення про вхід до системи «Приват24» для бізнесу» з паролями входу були направлені на його мобільний телефон лише о 14 год. 04 хв. і 14 год. 09 хв., що свідчить про неналежну роботу програми банку ПК SMSARK і про те, що позивач не мав можливості для введення надісланих паролів до системи «Приват24». Заслуговує на увагу і та обставина, на яку посилається позивач, про те, що на його кредитному рахунку знаходилось 1545,33 гр. власних коштів, а на основному рахунку - 133 747,8 гр. власних коштів, що свідчить про відсутність у нього необхідності користуватись кредитними коштами та у сплаті за це 1095,21 гр. комісії, нарахованої йому банком. Доводи позивача підтверджуються наданою банком у висновку та у виписці інформацією щодо всіх банківських операцій, здійснених по викраданню коштів з рахунків позивача, з зазначенням часу формування (чи надсилання) та змісту СМС-повідомлень з паролями на підтвердження платежів, сформованих програмою банку ПК SMSARK. При розгляді справи не встановлено, що позивачем була втрачена чи викрадена банківська карта, або іншим способом вона вибувала з володіння та користування позивача, навпаки, банк не спростував, що позивач з своєю картою знаходився у відділенні банку, працівники якого заблокували його рахунки з метою недопущення подальшого викрадення коштів, спроби чого здійснювались і надалі навіть в момент перебування його в банку. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідна інформація, необхідна для викрадення коштів, як така, що використовується при скоєнні шахрайських дій, отримана викрадачами коштів в результаті умисних чи необережних дій позивача, а не в результаті незабезпечення надійності платіжних систем ПАТ КБ «ПриватБанк». Банк сам не спростував тієї обставини, що система «Приват24» не виключає можливість доступу до рахунків клієнтів банку третіх осіб та дозволяє здійснення перерахувань коштів без встановлення самим банком паролів, виданих ним ключів, без застосування ПІН-кодів платіжних карток та мобільних телефонів клієнтів із надісланими на них паролями на пдітвредженян платежів. Аналіз норм матеріального права в системному зв'язку із встановленими в справі обставинами, дає підстави для висновку, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач як володілець та користувач банківських карток та рахунків своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його трьох рахунків чи надавконфіденційну інформацію, що дало змогу провести оспорювані платіжні операції. З огляду на вимушеність вжиття позивачем заходів по упередженню подальшого несакціонованого зняття коштів з його рахунків та фактичне зняття решти коштів, що потягло нарахування банком йому штрафних санкцій за перевищення ліміту їх використання, суд вважає обгрунтованими вимоги про незаконність цих нарахувань, оскільки такі дії здійснювались позивачем з метою недопущення подальшого несанкціонованого ним безпідставного проведення банківських операцій по зняттю коштів з його рахунків. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, згідно якої, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави вважати наявність вини користувача як підстави цивільно-правової відповідальності. Дії позивача повністю узгоджуються із Умовами та правилами надання банківських послуг, до яких він приєднався, і він не порушив жодний з їх пунктів, що могло б сприяти розкраданню коштів з його рахунків,банком не надано належних та допустимих доказів стосовного того, що позивач, як клієнт банку, користувач платіжної картки та платіжною системою банку, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному конфіденційної інформації, яка дала змогу ініціювати спірні платіжні операції. З огляду на зазначене відсутні підстави вважати, що позивачеві як споживач отримав кошти, списані з його рахунку, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту його прав. Натомість, відповідач не належно надав банківські послуги позивачу при користуванні платіжною системою банку, не забезпечив належної охорони інформації, необхідної для проведення платіжних операцій та безпечного користування платіжною системою банку, не вжив усіх заходів щодо збереження коштів клієнта на рахунку, не забезпечивши належне фукціонування його платіжної системи з метою захисту від доступу сторонніх осіб до рахунків позивача та збереження його коштів і унеможливлення заволодіння грошовими коштами позивача третіми особами. З наданих банком відомостей вбачається, що банку були відомі IP-адреси, з яких був здійснений вхід до системи «Приват24», місцезнаходження терміналів, через які здійснювалось викрадення коштів, номери мобільних телефонів оператора «Київстар», на які була перерахована частина викрадених коштів - 42 831,84 гр. З висновку службового розслідування банком даного випадку вбачається, що після блокування рахунків позивача ще впродовж певного часу здійснювались намагання списати кошти з його рахунків. При цьому банк не надав доказів, які дії ним вчинені по встановленню винних у викраденні коштів позивача осіб за наявності у нього вищезазначеної інформації, та, заперечуючи проти позову на підставі припущень, не надав доказів щодо механізму викрадання коштів, інформації з банківських програм та обліку входів до аккаунту позивача в системі «Приват24», IP-адреси викрадачів коштів та їх місце знаходження, щодо платіжних карток, на які здійснювались спроби перерахувати кошти після блокування рахунків позивача. Оскільки в справі не встановлено винних дій позивача як користувача банківськими послугами, які б призвели до викрадення коштів з його рахунків, тому, що позивач втрачав чи передав кому-небудь конфіденційну інформацію, суд приходить до висновку про винність дій відповідача по здійсненню незаконних платіжних операцій по переказу спірних коштів із рахунку позивача. З огляду на зазначене, з банку на користь позивача підлягають стягненню безпідставно списані з його рахунку спірні кошти, а також пеня на підставі п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яка складає, згідно розрахунку позивача та заявлених ним вимог, за період з 30 червня 2015 року по 1 грудня 2016 року - за 569 днів: 46586,33 гр. + 2096,59 гр. = 48682,92 гр. х 0, 1% х 519 днів = 25266,44 гр. Обрахунок пені проведено, починаючи із дня неналежного переказу, що узгоджується з наведеними положеннями п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», та фактичними обставинами справи, з яких вбачається, що кошти на рахунок позивача банк не повернув. З врахуванням викладеного, вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 89 644, 78 гр., в тому числі: 46 586,33 гр. - особистих коштів позивача, безпідставно списаних та викрадених з його банківських рахунків, 2 096,59 гр. - суми комісії, утриманої банком за несанкціоноване перерахування ним коштів з основного та кредитного рахунків позивача на його картковий рахунок для виплат, 25 266,44 гр. - пеня за неналежний переказ коштів, 15 695,42 гр. - відсотки та штрафні санкції, нараховані та утримані ПАТ КБ «ПриватБанк» за несанкціонований овердрафт, користування кредитом та за прострочення його повернення. Вирішуючи спір і межах заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку, що банк не спростував належними доказами розрахунків позивача про розмір належних йому до стягнення сум, наведених в уточнених та збільшених позовних вимогах (а.с. 69 - 75, 168 - 175, т.2). Позивач при зверненні з позовом до суду сплатив судовий збір в сумі 1027,21 гривень, який на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на його користь з банку. На підставі ст.ст. 11, 15, 1046, 1054, 1066-1069, 1071-1073 ЦК України, ст.ст. 2, 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 7 Закону України «Про Національний банк України», п.п. 1.14, 1.15 ст. 1, п. 37.2 ст. 37, ст.ст. 13, 14, 21, 24, 37-1, 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.п. 17, 19, 22 ст. 1, ст.ст. 4, 20 Закону України «Про захист прав споживачів», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (в редакції на серпень 2015 року),

Outcome: approved