Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.02.2010 року в розмірі 29 965 грн. 34 коп., посилаючись на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв"язку із чим підписав заяву №б/н від 22.02.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Стверджують, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов"язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов"язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов"язковим до виконання сторонами. Оскільки відповідач добровільно не сплачує заборгованості, то позивач змушений звернутися до суду. Просить позов задоволити. Представник позивача АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу суду клопотання, в якому просить розглядати справу у його відсутності та надіслав відповідь на відзив відповідача. Позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримав повністю. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча про дату, час та місце проведення таких був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що заперечує проти позову повністю з наступних підстав. Зокрема стверджує, що Позивач надав до суду анкету-заяву підписану ним, але договір ним не підписувався, а тому вважає, що порушено вимоги чинного законодавства щодо форми договору; в графі кредитний ліміт - не зазначено суми бажаного кредитного ліміту; номер виданої кредитної картки, термін її дії та з якими саме затвердженими Умовами і Правилами, тарифами ознайомлена особа та на які дала згоду у анкеті-заяві; анкета - заява не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, виду виданої кредитної картки та її номеру, тощо. Тому зазначає, що надані документи кредитним договором вважати не можна. Також надані до суду «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам" ним не підписані, так як підписання договору відбулося ще в 2010 році, а тому він заперечує, що саме з цими Умовами і саме в цій редакції Позивач його ознайомив при виникненні відносин між ними. За таких обставин, вважає, що ці Умови носять односторонній характер, а тому не можуть бути доказами, оскільки не містять будь-якого легального та належного підтвердження того факту, що умови та правила саме в цій редакції діяли на момент виникнення спірних правовідносин між ним та позивачем. Відтак, вважає, що «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам" є нікчемними, не можуть братися до уваги, а тому при визначенні умов, під які надавався кредит, можна брати лише анкетні дані та його заявку на одержання кредиту. Ознайомившись з розрахунком заборгованості, який відповідач теж не вважає доказом, але зауважує, що відсутні розрахунки за перших три роки, де ним погашений кредит, але є з четвертого року безпідставним нарахуванням завищених процентів за користування кредитом. Розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, наведений у наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.02.2010 року, позивачем завищений. Стверджує, що кредитною карткою не користувався з 2012 року. А в 2018 році з 6 січня по вересень знаходився під вартою, на підтвердження чого надав копію ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.01.2018 року. Так, з наданого позивачем розрахунку, протягом 2014- 2018 років розмір процентів за користування кредитом зростав. Так, з 18.03.2014 року розмір процентів за користування кредитом становив 30%, з 01.09.2014 року вже 32,40 % на рік, з 01.04.2015 року 42,00 % на рік. Зазначає, що він про зміни тарифів по карті ні в 2014 році, ні з 01.04.2015 року не повідомлявся. В матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання банком своїх зобов"язань за кредитним договором щодо повідомлення клієнта про зміну тарифів. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.02.2010 року вбачається, що банком нараховувались проценти на поточну заборгованість за процентними ставками 30%, 32,40 % річних, 42,00 % річних, та за аналогічними процентними ставками нараховувались проценти на прострочену заборгованість. Крім того, зазначає, що проценти на неустойку не нараховуються, оскільки до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік, то розмір пені повинен обчислюватись тільки за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду. Стверджує, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення є порушенням ст. 61 Конституції України, якою зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зазначає, що як встановлено зі змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22.02.2010 року, він висловив бажання отримати послугу, але вважає, що сторони не досягни згоди щодо усіх істотних умов договору та не підписали зазначених письмових документів (зазначає про довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»), а також не скріпили їх печаткою юридичної особи - позивача. Такі позивачем не надані. Проте, які саме Умови та Правила були чинними на момент укладення договору, з якими був ознайомлений відповідач при підписанні заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позивачем не доведено. Зі змісту Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, долученої до позовної заяви встановлено, що вона не підписана позичальником, а зазначена в ній базова відсоткова ставка в місяць становить 3,0 % і тарифні плани вказані на 2014-2015 роки. З огляду на те, що інші умови та правила не врегульовані вказаною заявкою, він вважає, що при вирішенні справи по суті слід використовувати загальні положення цивільного законодавства. Стверджує, що за умовами відносин, оформлених вищевказаною заявкою про надання кредиту строк договору закінчувався 22.02.2013 року включно. Вважає, що саме з цієї дати розпочав перебіг строк позовної давності щодо вимог позивача. Так як сторонами не домовлено про збільшення строку позовної давності та автоматичну пролонгацію договору, вважає за доцільне застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо строків позовної давності до врегулювання відносин, повязаних із наданням кредиту. Зазначає, що за змістом п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв"язку із цим, стверджує, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Вважає, що оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо), то положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав - споживачів» застосовується і до додаткових вимог банку. Тому вказує, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Зазначає, що всі доводи позивача, які містяться в позовній заяві є надуманими, а сама позовна заява є необгрунтованою. Тому [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк» до нього у звязку зі спливом строку позовної давності та безпідставністю. Суд враховує,\~що відповідно\~до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Зважаючи на повторну неявку відповідача в судові засідання, який був належним чином повідомленим про такі за зареєстрованою адресою місця проживання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без його участі. В той же час, враховуючи подання позивачем відзиву на адресу суду, суд не вбачає підстав для ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, відзив відповідача, відповідь на відзив позивача та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 11, 13, 14 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Цивільні права і обовязки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Договір є обовязковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу Україн, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв"язку із чим підписав заяву №б/н від 22.02.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як вбачається із відповіді позивача на відзив, клієнт [PERSON] 12.05.2015 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг затверджених наказом Банку від 06.03.2010 року, на підтвердження чого надав копію анкети-заяви від 12.05.2015 року. Щодо форми кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) ПАТ [PERSON] банк «ПриватБанк»,

Outcome: approved