Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

23.09.2014 р. [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивований тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому квартиру [ADDRESS]. 30.03.2012 позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину (1/2 частину від 1/2 частини) [ADDRESS], оскільки дружині спадкоємця - [PERSON] видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя, а саме зазначеної квартири та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки кв. [ADDRESS]. Проте,зазначена квартира була придбана за кошти, які належали спадкодавцю особисто, а відповідно є приватною власністю спадкодавця та повинна наслідуватись спадкоємцями в рівних частинах. В подальшому, відповідач - [PERSON] передала набуту у власність частку квартири відповідачу [PERSON] за договором дарування від 25.11.2011р. Вважає здійснені відповідачами правочини недійсними та просить визнати недійсними: свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину від 28.10.2011 р., договір дарування. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутність, погодився на заочний розгляд справи. В судове засідання відповідачі повторно не з'явились, причину неявки суду не повідомили, про день розгляду справи були повідомлені належним чином. Треті особи до судового засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу заочно, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши все в сукупності, суд дійшов наступного. [INFO] помер [PERSON] про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління в Книзі реєстрації смертей 17 липня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 2928. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому, на праві власності квартиру [ADDRESS]. Згідно зі статтями 1261, 1267 ЦК України спадкоємцями першої черги є його донька [PERSON] та його дружина - [PERSON]. 28.10.2011 р. державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П. на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з квартири [ADDRESS]. 28.10.2011 р. державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П. на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з квартири [ADDRESS]. 30.03.2012 р. державним нотаріусом третьої Миколаївської державної нотаріальної контори позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Так, з матеріалів справи вбачається, що на праві приватної власності [PERSON] згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" належала квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02.07.2002 р. № 5547-р. Таким чином, квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] 12.07.2002 р. між [PERSON] та ВАТ "Облагропромінформатика" укладено договір купівлі-продажу квартира [ADDRESS]. 15.07.2002 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Таким чином, згадана квартира придбана за кошти [PERSON], отримані від продажу його особистої приватної власності. Про таке свідчить незначний проміжок часу з моменту продажу цього майна до придбання спірної квартири - три дні, достатність коштів від продажу особистого майна на придбання квартири, а тому квартира [ADDRESS] не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя та відповідно до ст.1267 ЦК України наслідується спадкоємцями за законом в рівних частках. Згідно статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених, законом. Згідно пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування"від 30.05.2008 №7, відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути, в тому числі, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. [PERSON], як було зазначено, не була співвласницею майна спадкодавця та відповідно не мала права власності на 1/2 частку спадкового майна та на спадкування 1\\2 частки від 1/2 частки [ADDRESS]. Таким чином, при видачі [PERSON] 28..10.2011 р. свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом були порушені права іншого спадкоємця - [PERSON], а відтак, з огляду на зміст ст. 1301 ЦК України, суд приходить до переконання про наявність підстав для визнання вказаних свідоцтв недійсними. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до роз'яснень в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" слідує, що вимога про визнання спірного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. 25.11.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] передає у власність [PERSON] 3/4 частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 203 ЦК України: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як встановлено в судовому засіданні та зазначено вище, при видачі [PERSON] свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом були порушені права іншого спадкоємця - [PERSON], у зв'язку з чим вказані свідоцтва є недійсними. Таким чином, укладенням договору дарування частки квартири, право власності на яку підтверджувалось вищевказаними свідоцтвами, відповідач [PERSON] порушила право позивачки на спадкування належної їй за законом частки у спадковому майні, а відповідно порушила встановлені законом правила спадкування, а також майнові права позивачки, що відповідно до ч. 1. ст. 203 ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому вимоги позивача обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню. Також з відповідачі необхідно стягнути судові витрати згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved