Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

\~Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про захист честі та гідності шляхом спростування недостовірної інформації. В обґрунтування позовних вимог указали, що в жовтні 2015 року в інформаційному бюлетені №2 від ГО «Громадський майдан Полтавщини» була надрукована та розповсюджена стаття під назвою «Можна бути скромним, але гріх бути байдужим» [PERSON], на замовлення №697, відповідальними за яким є відповідачі. У цій статті було викладено наступне: «[PERSON] свій родинний бізнес розпочав завдяки тому, що мішками возив на Росію в страшні 90-ті роки м'ясопродукти. Кожен міг тоді торгувати, але не було де взяти! Де міг взяти м'ясо [PERSON] відомо багатьом жителям міста Пирятин. І нам громадським активістам відомо, що батько [PERSON] працював на мя'сокомбінаті, а мати в ветеринарній лабораторії. І нічого сказати змогли заробити таким шляхом кошти і нехай би так мовити Бог помагає!». Вказана інформація, на думку позивачів, не відповідає дійсності та є недостовірною. Зауважують, що в умовах економічної кризи в 90-х роках в Росії був дефіцит товарів та валюти. В той час багато хто з українців, зокрема і син позивачів [PERSON], їздили в Росію торгувати продуктами харчування, бо різниця в ціні на продукти відрізнялася. Займаючись торговою діяльністю, [PERSON]Є, купуючи м'ясо на ринку перепродував на ринку в Росії. Вищевказаною діяльністю він дійсно займався, але самостійно, батьки до цієї діяльності не мали ніякого відношення та ніяким чином не сприяли в роботі сина. Разом з цим зазначають, що позивачі дійсно працювали на вказаних в інформаційному бюлетені посадах, але підприємницькою діяльністю вони почали займатися, вийшовши на пенсію. Працюючи на своїх посадах позивачі були дуже відповідальними працівниками, упродовж роботи до адміністративної відповідальності не притягувалися, в тому числі з приводу розкраданні чи розтрати чужого майна. З вищевказаного вбачається відсутність причинно-наслідкового зв'язку між трудовою діяльністю батьків [PERSON] і способу заробітку ним щодо продажу мясопродуктів. Також позивачі зазначили, що вказана інформація, яка негативно їх характеризує, не може вважатися оціночним судженням, оскільки в статті вказуються конкретні факти, які не мають ніякого підтвердження. Отже, вказана інформація, поширена відповідачами, яка має характер наклепу, створює негативне враження і відношення оточуючих до позивачів, яких охарактеризовано як осіб, що вчиняють негативні дії та не мають високих моральних цінностей. Така інформація не є оціночним судженням, є прямим викладом інформації, що не відповідає дійсності та є недостовірною, тому підлягає спростуванню. Просять визнати недостовірною негативну інформацію, що ганьбить честь та гідність позивачів, що була поширена в інформаційному бюлетені №2 від ГО «Громадський майдан Полтавщини», на замовлення №697 [PERSON] та [PERSON], наступного змісту: «[PERSON] свій родинний бізнес розпочав завдяки тому, що мішками возив на Росію в страшні 90-ті роки м'ясопродукти. Кожен міг тоді торгувати, але не було де взяти! Де міг взяти м'ясо [PERSON] відомо багатьом жителям міста Пирятин. І нам громадським активістам відомо, що батько [PERSON] працював на мя'сокомбінаті, а мати в ветеринарній лабораторії. І нічого сказати змогли заробити таким шляхом кошти…». Зобовязати відповідачів не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати вищезазначену недостовірну інформацію шляхом опублікування в інформаційному бюлетені, що видається ГО «Громадський майдан Полтавщини», в найближчому випуску повідомлення про ухвалене по даній справі рішення з публікацією його тексту у двомісячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили та принести публічне вибачення шляхом публікації в інформаційному бюлетені, що видається ГО «Громадський майдан Полтавщини» в найближчому випуску. \~\~\~ \~ У судовому засіданні представник позивачів повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила, що поширена відповідачами інформація про родинний бізнес [PERSON] та його батьків позивачів по справі, є недостовірною та не підтверджена доказами, оскільки його сім'я не була повязана спільною роботою. В опублікованій відповідачами статті подана негативна оцінка моральних якостей позивачів, їх неетична поведінка в суспільному житті в очах громадськості міста Пирятина. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснив, що ніколи не допомагав сину [PERSON] у його бізнесі, чесно та відповідально працював усе життя на мясокомбінаті, маючи подяки за сумлінну працю. Поширена відповідачами інформація є недостовірною та зганьбила його в очах друзів та знайомих. \~\~\~\~ Відповідачі в судовому засіданні підтвердити факт випуску та розповсюдження даного бюлетеня та пояснили, що намірів принизити чиюсь честь, гідність чи ділову репутацію в них на меті не було. На їх переконання, вказана стаття не містить недостовірної інформації. Указуючи у статті про спосіб заробляння коштів [PERSON] малося на увазі те, у цей період [PERSON] проживав однією сім'єю із своїми батьками, ніде не працював, тому маючи економічні звязки з родиною розпочав свій бізнес. Речення у статті: « Де міг взяти м'ясо [PERSON] відомо багатьом жителям міста Пирятин» не несе жодного фактичного твердження, це більше запитання або думка автора. Таким чином, інформація та фактичні твердження про те, що [PERSON], проживаючи разом з батьками та не маючи офіційної роботи розпочав заробляти кошти, возячи м'ясо до Росії та про те, що саме його батьки працювали відповідно на мясокомбінаті та ветлабораторії, підтверджені позивачами у судовому засіданні і не є недостовірною інформацією. Все інше, є думка автора, припущення, гіпербола і не є предметом доказування у суді. У цій статті немає жодного слова, які ображають позивачів, лише про місце їх робота та про те, що вони є батьками кандидата в депутати облради. Тому заперечували проти задоволення даного позову та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. \~\~ \~ \~ Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору\~Громадська організація «Громадський Майдан Полтавщини» в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку ч.5\~ст.74 ЦПК України. \~\~\~\~ Суд, вислухавши позивача, представника позивачів та відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовна заява не підлягає до задоволення з огляду на наступне. \~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. ст.10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~\~\~ Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~\~\~\~ Позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], який займає посаду голови Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області. В інформаційному бюлетені №2 ГО «Громадський майдан Полтавщини» за жовтень 2015 року, який був виготовлений КВ «Лубни» на замовлення № 697, із зазначенням відповідальних осіб [PERSON] та [PERSON], розміщена стаття під назвою «Можна бути скромним, але гріх бути байдужим» [PERSON] (а.с.10). Витяг зі статті, який є предметом спору, має такий зміст: «…Олег [PERSON] свій родинний бізнес розпочав завдяки тому, що мішками возив на Росію в страшні 90-ті роки мясопродукти. Кожен міг тоді торгувати, але не було де взяти! Де міг взяти м'ясо [PERSON] відомо багатьом жителям міста Пирятин. І нам громадським активістам відомо, що батько [PERSON] працював на мясокомбінаті, а мати в ветеринарній лабораторії. І нічого сказати змогли заробити таким шляхом кошти і нехай би так мовити Бог помагає!..». Позивачі вважають, що у даній статті міститься фактичне твердження, у якому авторами акцентовано на зв'язок між місцем їх роботи та способом заробітку сином [PERSON] коштів в 90-х роках, шляхом торгівлі мясопродуктами, та йдеться про родинний бізнес, що є недостовірною інформацією та ганьбить їх честь та гідність, та яке необхідно спростувати. \~\~\~ Відповідно до\~ст.32 Конституції України, фізична чи юридична особа має право на захист своїх честі, гідності та ділової репутації. Згідно\~ст. 34 Конституції України\~\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим\~статтею 32 Конституції України\~\~передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених\~Конституцією. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно п. 6\~\~ Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,\~\~ а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Роз'ясненнями п. 18 указаної Постанови вказано, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих підвалин демократичного суспільства та однією з головних передумов його розвитку та самореалізації кожної особи. Такі є вимоги плюралізму, толерантності та лібералізму. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях (справа «Хендісайд проти Сполученого Королівства», справа «Торгейр Торгейрсон проти Ісладнії»), що преса має право і повинна поширювати інформацію, яка становить суспільний інтерес, для того, щоб громадськість мала повне уявлення про спектр думок, ідей, позицій на політичному або громадському обрії. При цьому підкреслюється, що висловлювання окремих осіб і навіть чутки можуть використовуватися як належне джерело інформації. Крім того, особа, що висловила свої погляди, а не факти, не повинна доводити їх правдивість - це є порушенням ст. 10 Конвенції. Саме таку точку зору висловив Європейській Суд у рішенні «Торгейсон проти Ісландії» (1992 рік). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України», судом зроблено висновок про те, що свобода преси надає громадськості один з найкращих засобів з'ясування та формування громадської думки щодо ідей та позицій політичних лідерів. Свобода політичних дискусій становить ядро поняття демократичного суспільства у розумінні Конвенції. Межі допустимої критики щодо політиків, відповідно, є ширшими, аніж такі стосовно приватної особи. На відміну від приватних осіб, політик неодмінно та свідомо для нього самого стає відкритим для прискіпливої уваги до кожного його слова та вчинку як з боку журналістів, так і з боку громадськості загалом, і тому він повинен демонструвати більший ступінь терпимості щодо них. Свобода вираження поглядів може підлягати обмеженням, викладеним у частині 3\~статті 34 Конституції України\~та у пункті 2\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте вони мають чітко тлумачитися, а необхідність будь-яких обмежень має бути переконливо доведена. Європейський суд з прав людини у свої численних рішеннях встановлює, що перевірка щодо "необхідності в демократичному суспільстві" вимагає від національних органів визначитися, чи було оскаржуване «втручання» обумовлене «нагальною суспільною потребою», чи було воно пропорційне переслідуваній меті і чи є підстави, наведені національними органами для виправдання втручання, відповідними і достатніми. Визначаючи, чи існує така "необхідність" і які заходи слід застосувати, щоб її задовольнити, національні органи мають певну свободу розсуду. Проте ця свобода розсуду не є необмеженою і супроводжується європейським наглядом з боку Європейського суду з прав людини, завданням якого є винесення остаточної ухвали про сумісність чи несумісність обмеження зі свободою вираження поглядів, захищеною статтею 10 Конвенції (рішення у справах "Бладет Тромсо" та Стенсаас проти Норвегії" [GС], № 21980/93, п. 58, ECHR 1999-ІІІ, та "Нільсен і Йонсен проти Норвегії" [GC], № 23118/93, п. 43, ECHR 1999-VІІІ). Відповідно до\~ст. 277 Цивільного кодексу України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, спільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (пункт 15\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року). Згідно ч.2 ст.30 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Аналізуючи зміст позовних заяв ( як первісної, так і уточненої), пояснення представника позивачів, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не було встановлено, які саме висловлювання відповідачів порушили права позивачів на повагу до гідності і честі. Спірна стаття становила суспільний інтерес, оскільки вийшла в період виборчої компанії 2015 року, коли [PERSON] балотувався в депутати обласної ради. Поширення відповідачами указаної інформації про особу [PERSON], є їх правом, яке включає в себе свободу\~\~слова, дотримання та передачі своїх поглядів, в тому числі шляхом критики представників держави в ході обговорення питань, що представляють громадський інтерес. При цьому, суд звертає увагу на те, що закон гарантує право на недоторканість ділової репутації, честі та гідності позивача\~\~як голови райдержадміністрації, але це право в демократичному суспільстві\~\~не може бути абсолютним, а баланс між\~\~його захистом та свободою вираження залежить від того, чи є такі відомості оціночним судженням, чи являються вони фактичними даними, які навмисно невірно поширені особою. Стосовно особи батьків [PERSON] позивачів у справі, указана у статті інформація містить лише фактичні твердження про їх місце роботи, що не заперечувалося позивачами. Граматико-стилістична конструкція статті та використаний у ній лексичний ресурс не дає підстав для переконливого висновку про те, що відповідачі вийшли за межі допустимої критики та допустили відверту образу чи наклеп відносно позивачів. Позивачами не доведено, що викладена у статті інформація про родинний бізнес [PERSON] є негативною та у ній стверджується про вчинення позивачами протиправних дій чи їх неетичну поведінку у суспільному житті, що порушує їх право на повагу до честі і гідності. Сформульоване у статті речення : «Де міг взяти м'ясо [PERSON] відомо багатьом жителям міста Пирятин» не несе жодного фактичного твердження, є думкою автора, припущенням, а підстав вважати, що вказане висловлювання несе негативний характер, у суду не має. \~\~\~\~ Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що підстав для задоволення вимог позивачів про захист честі, гідності шляхом спростування недостовірної інформації, не вбачається, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed