Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

12 листопада 2018 року позивач звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з вказаним позовом, відповідно до якого просить суд встановити факт належності житлового будинку [ADDRESS] на праві власності [PERSON], померлій [INFO], а також визнати за позивачем право власності на вказане вище майно в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON]. В обґрунтування позову посилається на правомірність набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на спірне майно, набуття позивачем в порядку спадкування за законом права власності на це майно та неможливістю оформлення нею своїх прав на спадкове майно в порядку спадкування за законом через відсутність правовстановлюючих документів на нього. В вересні 2018 року позивач звернулася до державного нотаріуса Шосткинської міської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Шосткинськоїрайонної державної нотаріальної контори Петіної Г.І. за отриманням Свідоцтва про право на спадщину за законом (вищевказаний будинок з надвірними будівлями), однак, у вчиненні даної нотаріальної дії було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які за життя спадкодавця не було отримано та не зареєстровано у встановленому порядку не зареєстроване відповідним чином у відповідному державному реєстраційному органі, що суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вимогам п.п. 4.14, 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. З урахуванням викладеного, посилаючись на норми ст. 381, 392, 1220, 1261, 1265, 1268 - 1270 ЦК України позивач просила встановити факт належності на праві власності померлій [PERSON] житлового будинку з господарським спорудами, а також визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в особі свого повноважного представника в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 р. № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює право кожного на мирне володіння своїм майном. Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд вважає, що встановлення фактів належності об'єктів нерухомого майна померлій з подальшим визнанням за позивачем права власності в порядку спадкування за законом, не суперечить Конституції і законам України, не суперечить суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а тому визнання відповідачем позову не порушує вимог закону та прав інших осіб.

Outcome: approved