Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

У квітні 2020 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом про стягнення відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою в сумі 265258 грн 56 коп. На обґрунтування своїх вимог вказувала наступне. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 30 березня 2018 року за участю її автомобіля марки "Ford Kuga", р.н. [NUMBER] , та автомобіля марки "Iveco Eurocargo 170e18", р.н. [NUMBER] під керування відповідача [PERSON] , її автомобілю були завдані механічні ушкодження, а неповнолітня пасажирка [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження. Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2019 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні зазначеного ДТП. Страховою компанією ПрАТ "Страхова група "ТАС", в якій було застрахована цивільна відповідальність водія [PERSON] , їй було виплачено відшкодування збитків в сумі 150000 грн, проте розмір реального збитку, завданого її автомобілю склав 415258 грн 56 коп. Тому залишок невідшкодованого матеріального збитку дорівнює 265258 грн 56 коп, який позивачка просила стягнути із відповідача, як водія-володільця транспортного засобу, на свою користь. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Ухвалою суду від 29 липня 2020 року в підготовчому судовому засіданні було задоволено клопотання про витребування даних щодо власника "Ford Kuga", р.н. [NUMBER] , на теперішній час. Письмових пояснень третьою особою не подано. Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року підготовче провадження в справі було завершено і справу призначено до судового розгляду. В судовому засідання позивачка позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позову, так як вважали, що доказами не було підтверджено завдання матеріального збитку позивачці, зокрема наданим позивачкою звітом підтверджується лише можливе відновлення транспортного засобу за певних умов, але дійсного ремонту автомобіля не було і неможливо достовірно встановити його проведення, оскільки позивачка його продала. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився. Суд, заслухавши пояснення та думку присутніх на засіданні учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 30 березня 2018 року на автомобільній дорозі "Миколаїв - Кривий Ріг - Дніпропетровськ" поблизу с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області відбулася ДТП за участю автомобіля марки "Ford Kuga", р.н. [NUMBER] , під керування позивачки [PERSON] (на той час мала прізвище [PERSON] ), та автомобіля марки "Iveco Eurocargo 170e18", р.н. [NUMBER] , під керування відповідача [PERSON] . В результаті ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження, а неповнолітня пасажирка автомобіля "Ford Kuga" [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. За фактом ДТП в ЄРДР було зареєстроване кримінальне провадження за №12018150230000341 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до вироку Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2019 року винним у ДТП був визнаний водій автомобіля "Iveco Eurocargo 170e18" [PERSON] . Щодо вимог про відшкодування матеріального збитку суд визначає наступне. Автомобіль марки "Ford Kuga", р.н. [NUMBER] , був зареєстрований на праві власності за позивачкою, а автомобілем марки "Iveco Eurocargo 170e18", р.н. [NUMBER] , керував відповідач [PERSON] чого сторони не оспорювали. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначають, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Для з`ясування, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової шкоди необхідно встановити: наявність майнової шкоди, протиправного діяння її заподіювача, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). При цьому, згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Доказів того, що відповідач [PERSON] під час керування автомобілем "Iveco Eurocargo 170e18", р.н. [NUMBER] , перебував у трудових відносинах із власником цього транспортного засобу суду не надано. Тому вимоги матеріального характеру до [PERSON] , як до особи, яка була володільцем цього транспортного засобу на час ДТП обґрунтовані. Відповідно до звіту № 1401/04-18 від 03 травня 2018 року про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, складеного регіональним партнером ТОВ "ДЕКРА Експерт" ФОП [PERSON] , загальна вартість збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу "Ford Kuga", р.н. [NUMBER] , складає 415258 грн 56 коп (включаючи ремонтні роботи, запасні частини, матеріали фарбування). Страховою компанією - приватним акціонерним товариством Страхова група "ТАС", позивачці було відшкодовано збитки в межах страхового ліміту відповідальності водія автомобіля "Iveco Eurocargo 170e18" в сумі 150000 грн. Тому сума невідшкодованого збитку, спричиненого позивачці в результаті описаного вище ДТП, складає 265258 грн 56 коп (415 258 грн 56 коп - 150 000 грн), який підлягає стягненню з відповідача, оскільки його визнано винуватим в спричинені цього збитку. Доказів на спростування зазначеного звіту збитків від 03 травня 2018 року надано не було. Посилання представника відповідача на те, що автомобіль позивачки був проданий і достовірно не було встановлено проведення відновлювального ремонту, а зазначений звіт про збитки має вирогідний, а не реальний характер, суд не приймає, оскільки вони не спростовують завдання збитків позивачці і не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову. В представленому суду звіті від 03 травня 2018 року про суму завданого збитку зрозуміло відображено обґрунтування розрахунку вартості спричинених збитків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з врахуванням того, що позивачка була звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду, то він підлягає стягненню з відповідача на користь держави відповідно до положень пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в розмірі 1% від ціни позову, що складає 2652 грн 58 коп (265258 грн 56 коп х 1% : 100). За викладеного,

Outcome: approved