Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, щодо стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості за вказаним договором у загальній сумі 67507,34 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог у позові, зокрема зазначено, що Договір про відкриття кредитної лінії для проведення операцій за платіжною карткою фізичної особи від 11.09.2007 року (з додатками) був укладений між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційний банк „ЕкспоБанк" (правонаступником якого є позивач з таким же ЄДРПОУ), (далі Банк), зобов'язання за яким Банк виконав повністю - надав відповідачу кредит на суму 5650 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином - станом на 03.04.2014 року не сплатив на користь позивача заборгованість, яка відповідно до умов вказаного кредитного договору становить суму 67507,34 грн., яка складається з заборгованості: простроченої за кредитом - 4896,09 грн.; простроченої за процентами 39364,56 грн., а також зі штрафних санкцій (20% від заборгованості) - 1948,43 грн. та за період з 12.06.2009 року по 03.04.2014 року пені: за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості - 39364,56 грн.; за несвоєчасну сплату прострочених процентів - 45812,95 грн. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність зобов"язання у відповідача щодо виплати вказаних грошових сум позивачу, а також на позовну давність, яку просив застосувати. Проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, в тому числі копії: вказаного кредитного договору (з додатками); розрахунку заборгованості; паспорту відповідача, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Вищевказаний кредитний договір дійсно був укладений між Банком та відповідачем 11.09.2007 року, при цьому, до суду не надано доказів щодо фактичного надання Банком відповідачу вказаних кредитних коштів, оскільки не надано доказів щодо отримання відповідачем вказаної платіжної картки та ПІН-коду від позивача (при цьому, п.1.1 додатку №2 до вказаного договору передбачено, що "Держатель отримує картку, персоналізовану на його ім"я, а також ПІН-код для використання картки" тобто в майбутньому, також відсутні докази щодо фактичного зняття коштів з платіжної картки саме відповідачем, і надана стороною позивача виписка по контрактам не спростовує такого висновку суду, оскільки не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки є не підписаною. Крім того, умовами вказаного договору передбачений термін його дії 1 рік, до 08.11.2008 року (а.с.10зв., 15зв., 12). Відповідно до положень ст.1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, з наявного розрахунку заборгованості та зі змісту спірних правовідносин (щодо очевидної безперешкодної можливості для Банку здійснення безперервного контролю над процесом зняття грошових коштів з виданої ним же банківської картки), вбачається, що позивач довідався або міг довідатися про можливість порушення свого права та про особу, яка його порушила, в тому числі, не пізніше 08 листопада 2008 року, проте позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача лише 22.10.2014 року, тобто з пропущенням строку позовної давності. Так, з положень ст.ст.256, 257, 267 ЦК України вбачається, що: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі у виді судового збору належить віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed