Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ДП «Донецька залізниця» на його користь вихідну допомогу у розмірі 8366,40 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 01 липня 2017 року в по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру його середньоденного заробітку 94,54 грн. В заяві посилався на те, що з 15 серпня 2006 року по 30 червня 2017 року він працював на державному підприємстві "Донецька залізниця" на посаді стрільця Дебальцевської стрілкової команди Дебальцевського загону воєнізованої охорони. З лютого 2016 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. 30 червня 2017 року він звільнився з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Станом на 30 червня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з лютого 2016 року по 30 червня 2017 року склав 17093,06 грн., що підтверджується довідкою. При звільненні відповідач мав виплатити йому вихідну допомогу у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, у розмірі 8366,40 грн. (2788,80 грн. х 3). Крім того, до теперішнього часу відповідачем не проведений повний розрахунок по заробітній платі, а отже вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача Державного підприємства «Донецька залізниця» у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення відповідач був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 11.01.2018 року постановлено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх обґрунтування, суд дійшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], перебував у трудових відносинах із державним підприємством "Донецька залізниця" з 15 серпня 2006 року, обіймаючи посаду стрільця Дебальцевської стрілкової команди Дебальцевського загону воєнізованої охорони з 20.03.2012 року. 30 червня 2017 року [PERSON] був звільнений згідно із наказом № 41/НОР-ос від 30 червня 2017 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, що підтверджується копією трудової книжки позивача серія [NUMBER] від 01 вересня 1997 року. З лютого 2016 року роботодавець припинив виплачувати заробітну плату [PERSON], що підтверджується довідкою № 1-4/415 від 27 жовтня 2017 року Дебальцевського загону воєнізованої охорони ДП «Донецька залізниця», копія якої наявна в матеріалах справи, відповідно до якої заборгованість по заробітні платі [PERSON] з лютого 2016 року по 30 червня 2017 року склала 17093,06 грн. Конституцією України в статті 43 гарантоване право кожного на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З наведеного вбачається, що порушення строків та обсягів виплати заробітної плати є порушенням законодавства про працю, в зв'язку з чим суд дійшов до висновку про те, що роботодавцем ДП «Донецька залізниця» було допущено порушення законодавства про працю щодо працівника [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Враховуючи те, що судом встановлена наявність обставин щодо не виконання відповідачем законодавства про працю, суд дійшов до висновку про наявність права працівника [PERSON] у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, яким він скористався та на цій підставі 30.06.2017 року був звільнений роботодавцем. Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно із довідкою № 1-4/416 від 27 жовтня 2017 року, виданою Дебальцевським загоном воєнізованої охорони ДП «Донецька залізниця», яка долучена до матеріалів справи, розмір середньої місячної заробітної плати [PERSON] складає 2788,80 грн. (посадовий оклад - 2324,00. + відсоток для надбавки за вислугу 20% - 464,80 грн.), середньоденна заробітна плата складає - 94,54 грн. Згідно із п. 8 розділу ІV постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до абз. 1 п. 3 розділу ІІІ вказаної постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Враховуючи наявність встановленого законом права позивача на виплату йому вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, а також те, що відповідачем не спростований розрахунок середньої заробітної плати, вказаний у довідці № 1-4/416 від 27 жовтня 2017 року, виданою Дебальцевським загоном воєнізованої охорони ДП «Донецька залізниця», та наданою до суду позивачем, а також те, що при обрахунку середньої заробітної плати були враховані посадовий оклад та надбавка за вислугу років, що відповідає вимогам, викладеним у абз. 1 п. 3 розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з ДП «Донецька залізниця» на його користь вихідної допомоги у розмірі 8366,40 грн., який позивач розрахував шляхом множення середньомісячної заробітної плати у розмірі 2788, 80 грн. на 3 місяці. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з положень ст.117 КЗпП України наявність вини роботодавця є обов'язковою умовою для покладання на нього відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні. Згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, Державне підприємство «Донецька залізниця» зареєстровано за адресою: 83000, Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, та 25 листопада 2014 року до єдиного державного реєстру були внесені відомості про знаходження підприємства у стані припинення. Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014р. було утворено публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1, до переліку якого входить, зокрема, й ДП «Донецька залізниця». Згідно зазначеної постанови КМУ заходи щодо припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1, повинні бути вжиті до 31 грудня 2015 року. Відповідно до пункту 1 постанови КМУ від 12.11.2014р. № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» на часткову зміну пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (Офіційний вісник України, 2014 р., N 53, ст. 1402) установити, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 зазначеної постанови, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови. Згідно із ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника. 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до переліку якого включено м. Донецьк. З наведеного випливає, що із набранням чинності постанови КМУ від 12.11.2014р. № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» відповідач ДП «Донецька залізниця» був позбавлений права користування і розпорядження своїми активами, оскільки вказане майно було закріплене в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про відсутність вини відповідача у затримці виплати належних сум позивачу при звільнені, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Оскільки позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати, пов'язані із сплатою судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: partial