Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь майнову шкоду на суму 3885,92 грн., моральну шкоду на суму 55000,00 грн. та 1000,00 грн., сплачені нею як гонорар адвокату за надання правової допомоги. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 18 березня 2013 року слідчим СВ Мостиського РВ ГУМВС України у Львівській області Кадикало І.С., за погодженням зі старшим прокурором прокуратури Мостиського району Львівської області Бехта П.А. їй було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.125 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12013150230000162 від 04 березня 2013 року. В подальшому, у вказаному кримінальному провадженні їй було вручено обвинувальний акт, який був складений 28 березня 2013 року, а затверджений прокурором 27 березня 2013 року. 18 червня 2013 року Мостиський районний суд Львівської області незаконно визнав її винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначив покарання у виді штрафу в розмірі 1020,00 грн. в дохід держави. 05 вересня 2013 року Апеляційний суд Львівської області постановив ухвалу. Якою залишено без змін вирок Мостиського районного суду Львівської області. 03 квітня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу, якою вирок Мостиського районного суду Львівської області від 18 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 вересня 2013 року скасовано. На підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України провадження по справі закрито у зв'язку із відсутністю в її діяннях складу кримінального правопорушення. Вказує, що вона незаконно перебувала під слідством та судом в період з 18 березня 2013 року по 03 квітня 2014 року, тобто 12 місяців і 15 днів, у зв'язку з чим просить відшкодувати заподіяну шкоду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просила таку задоволити. Представник відповідача - Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з'явився, незважаючи на визнану ухвалою судового засідання явку обов'язкову, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі даних і доказів. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приймає до уваги та визнає належними покликання позивача про те, що її було незаконно засуджено та незаконно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 18 березня 2013 року слідчим СВ Мостиського РВ ГУМВС України у Львівській області Кадикало І.С. повідомлено [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України (а.с.8). 18 березня 2013 року було складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12013150230000162 від 04 березня 2013 року відносно [PERSON] (а.с.11). 18 червня 2013 року вироком Мостиського районного суду м. Львова [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 1020,00 грн. в дохід держави (а.с.12-13). Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 вересня 2013 року вирок Мостиського районного суду Львівської області від 18 червня 2013 року відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України залишено без змін, а апеляційну скаргу, подану захисником засудженої [PERSON] - адвокатом [PERSON] - без задоволення (а.с.14-15). 03 квітня 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ винесено ухвалу, якою касаційну скаргу захисника задоволено; вирок Мостиського районного суду Львівської області від 18 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 вересня 2013 року, постановлені щодо [PERSON] скасовано; провадження у справі закрито у зв'язку із відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України (16-17). Згідно з ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно із п.2 ст.2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. В судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження відносно позивача закрито у зв'язку із відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України. Відповідно до ч.4 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ч.ч.6,7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким Законом є Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", відповідно до ст.13 якого, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Суд приймає до уваги, як належні та допустимі докази про витрати на медичні препарати позивачки, оскільки нею долучено до матеріалів справи копію диплому спеціаліста відповідно до якого [PERSON] закінчила у 2011 році Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Фармація» та здобула кваліфікацію провізора, а отже [PERSON] володіє медичними знаннями, необхідними для визначення призначення препаратів (а.с.21). Як вбачається із копії сертифіката спеціаліста №182/10-12, такий виданий [PERSON] в тому, що вона 21 лютого 2012 року атестувалась на визначення знань та практичних навичок в атестаційній комісії при Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького і наказом по Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького від 24 лютого 2012 року за №495-з їй присвоєно звання провізора-спеціаліста за спеціальністю провізор загального профілю. Вказаний сертифікат дійсний до 01 березня 2017 року (а.с.20). Крім цього, згідно копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER], [PERSON] 01 червня 2011 року переведена на посаду провізора; 04 травня 2011 року переведена на посаду завідуючого аптеки №2; 01 жовтня 2012 року переведена на посаду завідувача аптеки №3 (а.с.18-19). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3885,92 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій про оплату ліків (а.с.23-27). Згідно з п. 9 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити із такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. В той же час, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, слід врахувати, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Про це йдеться у п.9 абз.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди". Враховуючи вимоги законодавства, при обчисленні розміру моральної шкоди, яку слід відшкодувати на користь позивачки, необхідно враховувати такий розмір мінімальної заробітної плати, який діє на нас розгляду справи. При визначенні суми моральної шкоди суд керується Законом України"Про Державний бюджет України на 2014 рік", оскільки станом на день розгляду справи - 30 січня 2015 року Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" не прийнятий та повернутий з підписом від Президента 31 грудня 2014 року. Мінімальна заробітна плата з 01 січня 2011 року становить 1218,00 грн. Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що [PERSON] перебувала під слідством та судом з 18 березня 2013, тобто з часу повідомлення про підозру до 03 квітня 2014 року - датою винесення ухвали Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тобто 13 місяців. Враховуючи мінімальний розмір заробітної плати станом на день винесення рішення, в рахунок відшкодування моральної шкоди позивачу слід стягнути 15834,00 грн. (13 місяців х 1218,00 грн. мінімальної зарплати = 15834,00 грн.) Згідно з ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Таким чином, позовну вимогу про стягнення з відповідача 1000,00 грн. витрат на правову допомогу слід задоволити, оскільки такі витрати підтверджені наявною в матеріалах справи копією корінця квитанції №325 від 23 серпня 2012 року Колегії адвокатів Мостиського району Львівської області (а.с.22). Судовий збір на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за даним позовом не справляється. При цьому, суд враховує, що Державна казначейська служба є юридичною особою і не відповідає за зобов'язання держави. Згідно ст.48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державною казначейською службою операцій з коштами державного бюджету. Відповідно до п.8.ст.7, п.п.1,2 ст.23 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти використовуються на цілі визначені бюджетними призначеннями, які встановлені Законом України «Про Державний бюджет». Разом з тим, вказані норми передбачають, що відшкодування відповідно до закону України шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також суддів за вимогою державної виконавчої служби здійснюється органами Державного казначейства України в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету в такому порядку: Державне казначейство України в терміни, визначені у приписі, списує у безспірному порядку на користь зазначеної фізичної особи встановлену до відшкодування суму. Саме такий порядок відшкодування узгоджується з судовою практикою. Враховуючи викладене,

Outcome: approved