Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

Звернувшись у суд з даним позовом, Публічне акціонерне товариство "Обухівське" (далі - позивач) просило визнати недійсними накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач) про надання земельних ділянок у власність громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з одночасним припиненням усіх речових прав, в тому числі тих, що виникли на підставі договорів оренди із відповідачем ТОВ «Роза-Л». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є правонаступником ВАТ "Обухівське", яке засноване рішенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 05.05.2006 № 14-25-7/1 шляхом перетворення державного підприємства радгоспу-комбінату "Обухівський" у ВАТ "Обухівське", а також позивач є законним землекористувачем земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходяться в межах Обухівської міської ради, Першотравенської та Нещерівської сільських рад Обухівського району Київської області, в межах планів користувань, що посвідчені відповідними Державними актами. В свою чергу, передача у приватну власність спірних земельних ділянок здійснена в порушення вимог земельного законодавства, а саме ст. 79-1 ЗК України, ч. 5 ст. 5, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 22, ст. 24, 25 та п. 2 Розділу 7 «Прикінцевих та перехідних положень», Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ України від 17.10.2012 року № 1051, ЗУ «Про земелеустрій», без згоди позивача, під час дії судової заборони на вчинення дій, в тому числі реєстраційних відносно спірних земельних ділянок та ін. Ухвалою суду від 29 липня 2020 року цивільну справу № 372/2109/20 об`єднано в одне провадження з цивільними справами № 372/2113/20, № 372/2114/20, № 372/2115/20, № 372/2116/20, присвоєно основний номер цивільній справі № 372/2109/20 (провадження № 2-1413/20), прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Відповідачем ГУ Держгеокадастру у Київській області надано відзив на позовні заяви, відповідно до яких, відповідач не визнає позовні вимоги та зазначає, що земельні ділянки набуті відповідачами фізичними особами за рахунок земель пайового фонду ПАТ «Обухівське» як правонаступника радгоспу-комбінату «Обухівський» із земель державної власності, переданих в постійне користування останньому у 1996 році. Відповідачі мали гарантоване право на отримання земельних ділянок у власність як працівники радгоспу-комбінату. Із земель, що належали радгоспу було вилучено частину земель, що не було відображено у державному акті на право постійного користування виданого в 1996 році. Відповідачі отримали право власності на спірні земельні ділянки відповідно до проектів приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організації без розроблення іншого виду документації із землеустрою, такий проект приватизації земель ПАТ «Обухівське» був розроблений та погоджений. Крім того, саме ПАТ «Обухівське» зверталось у 2012 році до Обухівської райдержадміністрації щодо розпаювання, про що було видано відповідне розпорядження про надання дозволу на розробку проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське», який в подальшому був розроблений, та містив всі необхідні документи, зокрема схему поділу земель, акти встановлення меж земельних ділянок в натурі. Щодо судової заборони передавати спірні земельні ділянки у власність, то така заборона стосувалась Головного управління Держземагенства, а не ГУ Держгеокадастру у Київській області, який не є правонаступником. В зв`язку з цим, в задоволенні позову просить відмовити. Позивачем надано відповіді на відзиви та додаткові пояснення, де зазначено, що відповідачем ГУ Держгеокадастру у Київській області не надано додатків до проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське», зокрема протоколу конференції осіб, протоколу засідання комісії, схеми розташування земельних ділянок, згоди ПАТ «Обухівське» на паювання земель, актів про встановлення меж земельних ділянок тощо. Рішення про розпаювання земель не приймалось. У позивача є право постійного користування, що підтверджується відповідним державним актом, який є чинний. Щодо вчинення дій під час судової заборони, то відповідач відповідно до чинного законодавства був наділений повноваженнями, які мало Головне управління Держземагенства. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги об`єднаного позову підтримала в повному обсязі, додатково зазначивши, що спірні земельні ділянки перебували у постійному користуванні позивача, таке право не є припиненим і під час розгляду справи в суді. Законним способом з постійного користування вони не вилучались. У 2012 році позивач звернувся на виготовлення проекту землеустрою приватизації земельних ділянок, було надано дозвіл розпорядженням РДА. Проте він не був погоджений \~ та не затверджений, оскільки була різниця в площі земель. В подальшому ухвалою суду було заборонено проводити приватизацію спірних земельних ділянок, яка діяла до 2016 року. Проте, Держкомзем зареєстрував земельні ділянки у державному земельному кадастрі під час дії заборони суду, без проекту землеустрою та без додатків до нього. Крім того, спірні земельні ділянки не були сформовані і не встановлені в натурі. Затвердженого проекту землеустрою не було, не було проведено державну експертизу. Таким чином вносити відомості у кадастрову карту дані щодо спірних земельних ділянок не було правових підстав. Цим порушено права позивача на реєстрацію їхнього права постійного користування, оскільки в кадастровій карті є накладення земельних ділянок. Представник позивача зазначає, ПАТ «Обухівське» є правонаступником радгоспу-комбінату «Обухівське». Тобто відбулось незаконне втручання у право постійного користування позивача земельними ділянками. Не заперечує, що відповідачі мали право як працівники радгоспу на приватизацію земельних ділянок, що перебувають у користуванні позивача, проте вказує на порушення порядку приватизації. В зв`язку з чим уточненні позовні вимоги об`єднаного позову просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Роза-Л» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог об`єднаного позову заперечив в повному обсязі, зазначив, що відповідачі фізичні особи мали право на приватизацію спірних земельних ділянок як працівники радгоспу, що не заперечує і сторона позивача. Задоволення позову не відновить порушеного права позивачів на спірні земельні ділянки, а лише змусить відповідачів повторно проводити приватизацію земельних ділянок. Позивач не довів порушення своїх прав, оскільки не є правонаступником радгоспу-комбінату «Обухівське», а тому позивач не має жодного права на спірні земельні ділянки. Право постійного користування не було зареєстровано. Розпорядження про приватизацію є чинне. Ухвала про заборону проводити дії щодо приватизації спірних земельних ділянок стосувалось іншої юридичної особи, а ГУ Держгеокадастр у Київській області не є його правонаступником. Крім того, позивачем обрано не вірний спосіб захисту. Також звертає увагу, що відповідачі фізичні особи не повинні позбавлятись право власності на належні їм земельні ділянки навіть та лише з підстав порушення порядку приватизації вчиненого державним органом. Інші відповідачі в судове засідання, які повідомлялись належним чином про час і місце судового розгляду не з`явились, заяв чи клопотань до суду не надавали. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази та матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 05.05.2006, перетворено державне підприємство радгосп - комбінат «Обухівське» у Відкрите акціонерне товариство «Обухівське» Відповідно до п.1.1 Статуту затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів від 20.12.2019, ПАТ «Обухівське» засноване рішенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській обл., від 05.05.2006 шляхом перетворення державного підприємства радгосп-комбінат «Обухівське» у Відкрите акціонерне товариство «Обухівське» відповідно до Законів України «Про приватизацію державного майна» та «Про господарські товариства». Відкрите акціонерне товариство «Обухівське» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Обухівське» рішенням Загальних зборів акціонерів від 18.10.203 у зв`язку з приведенням діяльності Товариства у відповідність із вимогами ЗУ «Про акціонерні товариства». Публічне акціонерне товариство «Обухівське» було перейменовано на Приватне акціонерне товариство «Обухівське» рішенням загальних зборів акціонерів від 20.12.2019 у зв`язку з приведенням діяльності Товариства у відповідність із вимогами ЗУ «Про акціонерні товариства». Приватне акціонерне товариство «Обухівське» є правонаступником всіх прав і обов`язків радгоспу-комбінату «Обухівський». Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003263 від 16.02.1996 радгоспу-комбінату «Обухівський» надано право на постійне користування земельною ділянкою площею 1327 га на території Нещерівської сільської ради для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Нещерівської сільської ради від 01.12.1995. Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003264 від 19.02.1996 радгоспу-комбінату «Обухівський» надано право на постійне користування земельною ділянкою площею 1687,9 га на території Обухівської міської ради для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення відповідної ради від 14.12.1995 р. Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003262 від 13.02.1996 року радгоспу-комбінату «Обухівський» надано право на постійне користування земельною ділянкою площею 2164,6 га на території Першотравенської сільської ради для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення відповідної ради від 05.12.1995. 28.03.2012 Обухівська районна державна адміністрація видала розпорядження № 385 про надання дозволу на розроблення проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської ради Першотравенської та Нещерівської сільських рад. Відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 05.06.2014, заборонено Управлінню Держземагенства в Обухівському районі Київської області, Головному управлінню Держземагенства у Київській області та/або фізичній особі-підприємцю [PERSON] здійснювати будь-які дії та приймати будь-які рішення з питань надання дозволу на розробку проектів землеустрою, затвердження або погодження будь-якої технічної документації та/або проектів землеустрою щодо земель, які знаходяться в постійному користуванні ПАТ «Обухівське» на підставі державних актів на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №003262, 003263, 003264. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2016 скасовано ухвалу Господарського суду Київської області від 05.06.2014 про забезпечення позову. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 08.12.2015 №365 «Про затвердження проекту приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Прешотравеньскої сільських рад» затверджено проект приватизації земель Публічного акціонерного товариства «Обухівське», розташованих в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад Обухівського району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.03.2016 року № 10-3615/15-16-сг, [PERSON] у приватну власність передано земельну ділянку за кадастровим номером 3223110100:06:004:0007 площею 3,6127 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: м. Обухів, Київська область. На підставі наказу в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки 3223110100:06:004:0007 зареєстровано право власності за [PERSON] за номером № 13933691 від 25.03.2016. В подальшому [PERSON] 10.12.0216 року укладено договір оренди земельної ділянки з Товариством з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» на підставі якого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки № 3223110100:06:004:0007 зареєстровано право оренди за ТОВ «Роза-Л» за номером запису про інше речове право 18277524 від 21.12.2016. Також за даними інформаційної довідки, земельну ділянку 3223110100:06:004:0007 успадковано [PERSON] , про що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існує запис про право власності за номером 32644318 від 01.08.2019, а 16 серпня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Роза-Л» укладено Додаткову угоду про зміну сторони до договору оренди від 10.12.2016 року, про що в державному реєстрі речових прав 23.03.2019 внесено зміни. Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.03.2016 року № 10-3637/16-16-сг, [PERSON] у приватну власність передано земельну ділянку за кадастровим номером 3223186200:03:006:0001 площею 3,9265 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Нещерівська сільська рада, Обухівський район, Київська область. На підставі наказу в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки 3223186200:03:006:0001 зареєстровано право власності за [PERSON] за номером № 13932408 від 25.03.2016. В подальшому між [PERSON] 10.02.2017 року укладено договір оренди земельної ділянки з Товариством з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» на підставі якого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки № 3223186200:03:006:0001 зареєстровано право оренди за ТОВ «Роза-Л» за номером запису про інше речове право 19469167 від 14.03.2017. Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.03.2016 року № 10-3622/15-16-сг, [PERSON] у приватну власність передано земельну ділянку за кадастровим номером 3223186200:05:001:0060 площею 3,4612 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Нещерівська сільська рада, Обухівський район, Київська область. На підставі наказу в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки 3223186200:05:001:0060 зареєстровано право власності за [PERSON] за номером № 14218673 від 13.04.2016. В подальшому між [PERSON] 10.12.2016 року укладено договір оренди земельної ділянки з Товариством з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» на підставі якого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки № 3223186200:05:001:0060 зареєстровано право оренди за ТОВ «Роза-Л» за номером запису про інше речове право 19317594 від 4.02.2017. Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 03.06.2016 року № 10-11217/15-16-сг, [PERSON] у приватну власність передано земельну ділянку за кадастровим номером 3223186600:04:003:0001 площею 3,6130 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Першотравенська сільська рада, Обухівський район, Київська область. На підставі наказу в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки 3223186600:04:003:0001 зареєстровано право власності за [PERSON] за номером № 15149321 від 21.06.2016. В подальшому між [PERSON] 10.12.2016 року укладено договір оренди земельної ділянки з Товариством з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» на підставі якого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки № 3223186600:04:003:0001 зареєстровано право оренди за ТОВ «Роза-Л» за номером запису про інше речове право 18277466 від 21.12.2016. Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.03.2016 року № 10-3628/15-16-сг, [PERSON] у приватну власність передано земельну ділянку за кадастровим номером 3223110100:06:001:0024 площею 3,6176 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: м. Обухів, Київська область. На підставі наказу в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки 3223110100:06:001:0024 зареєстровано право власності за [PERSON] за номером № 13932248 від 25.03.2016. В подальшому між [PERSON] 10.12.2016 року укладено договір оренди земельної ділянки з Товариством з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» на підставі якого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки № 3223110100:06:001:0024 зареєстровано право оренди за ТОВ «Роза-Л» за номером запису про інше речове право 18277550 від 21.12.2016. Слід зазначити,\~що суд\~також не\~може прийняти\~до уваги\~численні судові\~рішення,\~на які\~посилається позивач,\~як на\~такі,\~що встановлюють\~преюдицію в\~цій справі\~з огляду\~на норми\~ст.\~82\~ЦПК України.\~Так відповідно\~до ч.\~4,\~5\~цієї статті,\~обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. В зв`язку із тим, що будь-який із фізичних осіб відповідачів та відповідач ТОВ «Роза-Л» не приймали участь при розгляді справ, на які посилається позивач, суд вважає справедливим надати вказаним особам можливість за допомогою належних та допустимих доказів спростувати обставини, на які посилається позивач, як на такі, що встановлені судовим рішенням. Суд не погоджується із доводами представника відповідача, що ПАТ «Обухівське» не є правонаступником права постійного користування земельними ділянками відповідно до державних актів на право постійного користування радгоспу-комбінату «Обухівське» з огляду на наступне. Статтею 141 Земельного Кодексу унормовано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій. Таким чином, припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі №21-3а11, яким зроблено правовий висновок про те, що підставою припинення права користування земельною ділянкою може бути виключно ліквідація юридичної особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач набув право постійного користування земельними ділянками відповідно до державних актів на право постійного користування земельною ділянкою, а від так заперечення відповідача, що у позивача відсутнє право на звернення до суду, не приймається судом як підстава для відмови від задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також: пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Згідно ч. 2 ст. 25 ЗК України рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується представником позивача, відповідачі фізичні особи мали право на отримання спірних земельних ділянок у власність. Позивачем на обґрунтування позову вказано на порушення саме порядку приватизації земельних ділянок. Відповідно до приписів ч. 2 \~\~ст. 122 Земельного кодексу України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Згідно з частиною 3 тієї ж статті районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 ЗК України). Абзацом 2 та 3 пункту 8 розділу X Перехідних положень ЗК України передбачено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві," а також пенсіонери з їх числа. При обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які були передані в оренду із земель державної чи комунальної власності або які на час набрання чинності Земельним кодексом України належали цим підприємствам на праві колективної власності чи перебували у постійному користуванні, за винятком земель, що не підлягають приватизації або залишаються у державній чи комунальній власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 118 ЗК України, передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Пункт б ч. 3 ст. 116 ЗК України передбачає передачу земельних ділянок у власність громадян, в тому числі внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. При цьому частина 5 статті 116 ЗК України чітко визначає, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Слід зазначити, що не існує підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою у зв`язку з приватизацією даних земель, що є певною колізією земельного законодавства та фактично звужує гарантоване право фізичних осіб набути право власності на земельні частки (паї). Згідно ч.4 ст.186 ЗК України, проекти землеустрою щодо приватизації земель державних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій погоджуються рішенням загальних зборів працівників цих підприємств, установ та організацій (іншими суб`єктами, визначеними законодавством), територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і затверджуються районними державними адміністраціями. Проекти землеустрою щодо приватизації земель комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій погоджуються рішенням загальних зборів працівників цих підприємств, установ та організацій (іншими суб`єктами, визначеними законодавством), територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у районі (місті) і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами. Як вже зазначалося вище вказаний проект погоджений розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 08.12.2015р. № 365 «Про затвердження проекту приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське» та рішенням зальних зборів членів ПАТ «Обухівське», від 30.11.2013. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Як встановлено в судовому засіданні, на час розгляду справи, відомості про перебування в користуванні ПАТ «Обухівське» земельних ділянок в Державному земельному кадастрі відсутні. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Суду не надано доказів, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься реєстрація за ПАТ «Обухівське» права користування земельними ділянками відповідно до державних актів на право постійного користування. Як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні, на час розгляду справи в суді, стороною позивача оспорюється в судовому порядку факти вибуття земельних ділянок з постійного користування позивача, а тому встановити реальну площу, координати та їх місцерозташування неможливо, в зв`язку з чим, не проводиться приватизація земельних ділянок членами ПАТ «Обухівське». Зазначене свідчить про неможливість виявлення дійсних меж, а тому суд приходить до висновку, що в даному випадку, відповідно до ст.79-1 ЗК України не було потрібно проводити формування нових земельних ділянок, а від так порушення в проекті приватизації земель ПАТ «Обухівське» не виявлено. Згідно ч.1 ст.21 ЗУ «Про Державний земельних кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених\~статтею 79-1\~Земельного кодексу України, при їх формуванні. Частиною 3 статті 25 ЗУ «Про землеустрій» передбачено, що види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом, а частиною 2 даного закону перелічено вичерпний перелік видів документації з землеустрою до яких відноситься зокрема: проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; Таким чином, суд приходить до висновку, що надання земельних ділянок членам ПАТ «Обухівське» у власність правомірно здійснено за проектом приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, без розроблення іншого виду документації із землеустрою. Відповідно до ч. 4 ст.24 ЗУ «Про державний земельний кадастр» для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Відповідно до ч. 5 ст. 25 цього ЗУ «Про державний земельний кадастр» до Поземельної книги в паперовій формі долучаються всі документи, які стали підставою для внесення відомостей до неї. Згідно ст.49 ЗУ «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій розробляються на підставі рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій включають: а) завдання на складання проекту землеустрою; б)пояснювальну записку; в) рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про приватизацію земель; г) список осіб, які мають право на отримання у власність земельної частки (паю); ґ) матеріали нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь підприємства; д) схему розподілу земель підприємств, установ, організацій на землі, що передаються у приватну власність та залишаються у державній або комунальній власності (лісогосподарського призначення, водного фонду, резервного фонду); е) матеріали розрахунку вартості і розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах; є) схему поділу сільськогосподарських угідь, що підлягають приватизації, на земельні ділянки; ж) матеріали погодження проекту землеустрою, встановлені\~статтею 186\~Земельного кодексу України; з) відомості про обчислення площі земельної ділянки; и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельних ділянок; ї) матеріали перенесення меж земельних ділянок у натуру (на місцевість). Після затвердження проекту землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій при перенесенні меж земельних ділянок у натуру (на місцевість) до нього долучаються: акт приймання-передачі межових знаків на зберігання; акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності. Отже, як вбачається, перенесення меж земельних ділянок в натуру відбувається після затвердження проекту землеустрою, тобто вже після його виготовлення. При дослідженні проекту землеустрою приватизації земель ПАТ «Обухівське» суд приходить до висновку, що в проекті відсутні деякі документи, визначені ст. 49 ЗУ «Про землеустрій», зокрема схеми розподілу земель підприємств, установ, організацій на землі, що передаються у приватну власність та залишаються у державній або комунальній власності (лісогосподарського призначення, водного фонду, резервного фонду). Разом з тим, вбачається, що рішеннями загальних зборів щодо приватизації земель були погоджені списки осіб, площа земельних ділянок та їх розташування. Крім того, суд звертає увагу, що на час розгляду справи, оригінал проекту приватизації не досліджений через вилучення правоохоронними органами. Так,\~згідно ст.92\~ЗК України,\~право постійного\~користування земельною\~ділянкою -\~це право\~володіння і\~користування земельною\~ділянкою,\~яка перебуває\~у державній\~або комунальній\~власності,\~без встановлення\~строку. Частиною другою вказаної статті визначено вичерпний перелік суб`єктів, які мають право на набуття права на постійне користування земельними ділянками, де відсутні приватні акціонерні товариства, що також свідчить про певні колізії у земельному законодавстві щодо регулювання питання постійного користування земельними ділянками. Як вже зазначалось, відповідно до ч.5 ст.25 ЗК України, особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Крім того, відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.20004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Як встановлено в судовому засіданні, фізичні особи - відповідачі мали право на приватизацію спірних земельних ділянок як працівники радгоспу-комбінату «Обухівське». В проекті приватизації наявні клопотання голови правління ПАТ «Обухівське» про виготовлення проекту землеустрою приватизації земель, рішення загальних зборів ПАТ «Обухівське» щодо приватизації земельних ділянок. Як зазначає позивач, підставою для подання позову було лише фактично недотримання порядку приватизації паїв вчинене державним підприємством ГУ Держгеокадастру у Київській області. При цьому, позивач неодноразово зазначаючи про порушення його прав, не навів суду жодного конкретного прикладу виявлення порушеного права. Суду не надано доказів, що спірні земельні ділянки надані відповідачам поза межами земельних ділянок, які перебувають у користуванні ПАТ «Обухівське», і їх передача порушує права інших фізичних чи юридичних осіб окрім позивача. Крім того, судом не встановлено, що дані земельні ділянки не могли бути передані у власність відповідачам як працівникам радгоспу комбінату або, що набуття їх у визначених площах порушує права інших осіб, які мають право на приватизацію. Крім того, інформація про спірні земельні ділянки внесена у державний земельний кадастр, їм присвоєно кадастрові номери, відповідно до поземельних книг визначені координати та межі земельних ділянок. Як встановлено в судовому засіданні спірні земельні ділянки передані у власність відповідно до розпорядження органу місцевого самоврядування та на підставі наказу органу державної влади. При наданні земельних ділянок у власність та їх реєстрації жодних порушень норм земельного законодавства органами державної влади та місцевого самоврядування не встановлено. Суду не надано доказів, що під час отримання спірних земельних ділянок у власність відповідачі-фізичні особи діяли недобросовісно в силу наявності у них права на приватизації спірних земельних ділянок. Окрім цього щодо доводів позивача про видачу Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області оскаржуваних наказів під час дії судової заборони вжитої ухвалою Господарського суду Київської області від 05.06.2014 року у справі № 911/2149/14 слід зазначити наступне. Ухвала Господарського суду Київської області від 05.06.2014 року по справі № 91/2149/14 про забезпечення позову винесено відносно Головного управління Держземагенства у Київській області (ідентифікаційний код 38760797). Оскаржуваний наказ про передачу у власність земельної ділянки виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області (ідентифікаційний код 39817550). Головне управління Держгеокадастру у Київській області (ідентифікаційний код 39817550) не є правонаступником Головного управління Держземагенства у Київській області (ідентифікаційний код 38760797), що підтверджується положенням про Управління та різними ідентифікаційними номерами установ. Господарськими судами не приймалося рішення щодо заміни сторони по справі № 911/2149/14 з Головного управління Держземагенства у Київській області (ідентифікаційний код 38760797) на Головне управління Держгеокадастру у Київській області (ідентифікаційний код 39817550). Таким чином, суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду Київської області від 05.06.2014 року по справі № 911/2149/14 про забезпечення позову не стосується Головного управління Держгеокадастру у Київській області та останнім відповідно не порушено вимог вищезазначеної ухвали суду. Окрім цього, суд вважає за необхідне надати оцінку спірним правовідносинам у відповідності практики ЄСПЛ. Так, в пункті 71 рішення у справі «Рісовській проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного врядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119). Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), п. 38). Таким чином, суд приходить до висновку, що в будь-якому випадку відповідачі по справі не повинні нести тягар «державних помилок» навіть за наявності формальних порушень процедур, які не мають суттєвого впливу на права та інтереси будь-яких осіб. Суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведений факт порушення його права діями відповідачів. В зв`язку з викладеним також не підлягає до задоволення похідна позовна вимога про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, оскільки порушень при їх укладенні не встановлено. За таких підстав, позов не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: dismissed