Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

20 грудня 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» в особі її представника [PERSON] (далі ПАТ «СК «Уніка», позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого посилається на те, що 28.02.2017 між ПрАТ СК «Уніка» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 5664314, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля марки Фольксваген Туарег, державний реєстраційний номер [NUMBER] . В результаті настання події ДТП, яка мала місце 19.09.2017 по пр.Центральному у м.Миколаєві , за участю транспортного засобу марки «Фольксваген Туарег, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача , та транспортного засобу марки «Сузуки Гранд Витара », реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , останній автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Постановою централоьного районного суду м.Миколаєва у справі № 490/8335/17 від 12.12.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченогост. 124 КУпАП. ПрАТ СК«Уніка» сплатило накористь потерпілої особи [PERSON] , страхове відшкодування в сумі 52 000 грн.00коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «Уніка» на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 19.10.2017 та страхового акту № 00237113 від 16.11.2017 року, наказу № 00237113ЕК від 16.11.2017 року . Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 048702 від 17 листопада 2017 року. У зв`язку з тим,що Відповідач письмово не повідомив Позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП,а неадав письмову заяву лише 26 вересня 2017 року , то згідно вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у Позивача виникло право вимоги до Відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). 19.07.2018 року відповідачеві було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, яка була отримана 06.09.2018 року, однак Відповідач відшкодовувати шкоду в досудовому порядку відмовився, про що письмово повідомив 17.092018. Представник відповідача адвокат Пересунько Р.В. 14.03.2019 надав відзив на позов. Зазначив, що в позивача не було жодних перешкод і труднощів для встановлення обставин страхового випадку, визначення і виплати страхового відшкодування за матеріалами поліції, яка виїжджала на оформлення ДТП. В свою, чергу відповідач на виконання свого обов`язку, після ДТП залишився на місці події, викликав поліцію, надав свій страховий поліс, повідомив в телефонному режимі за телефоном «гарячої лінії» свою страхову компанію про місце і обставини ДТП для приїзду страхового комісара, який не приїхав в зв`язку з прибуттям на місце ДТП працівників поліції, що зафіксували місце і обставини ДТП та склали довідку про пошкодження транспортних засобів. З матеріалів позовної заяви і долучених до неї матеріалів, вбачається, що позивачем не доведено, що відсутність письмового повідомлення про ДТП призвело до необгрунтованих виплат. Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами. Відповідач, як особа винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Страхова компанія відповідача його визнала, узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, тому звернення позивача з регресним позовом на підставі підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту г 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є безпідставним. 01 квітня 2019 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якій зазначає, що в Постановах № 6-186цс16 від 30.03.2016 року, у справ № 6-1цс14 від 12.02.2014, у справі № 6-1253цс16 віл 22.06.2016 ВСУ прийшов до наступного висновку «Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «г» підпункту 38.1.1 пункту З статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхувач цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлено законодавством надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. Разом з тим за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає. Так, відповідачем не заперечується ні факт укладання договру, ні факт скоєння ДТП з його вини, та факт, що ним не було виконано вимоги Закону № 1961-ІУ щодо обовязку невідкладно, але не пізніше трьох робочіх днів з дня настання ДТП письмово повідомити страховика про настання ДТП. Будь-яких документально підтверджених доказів наявності у відповідача, як страхувальника та водія забезпеченного ТЗ, поважних причин невиконання свого обовязку повідомлення страховика про ДТП - відповідачем у відзиві не надано. Представник позивача в судове засідання не з`явився , надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність , позовні вимоги не визнав, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до ч.1ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України ,Законом України «Про страхування`та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно достатті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтями 3,22,28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Судом встановлено, що між ПАТ «СК «Уніка» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 5664314 від 28.02.2017, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Фольксваген Туарег , державний реєстраційний номер [NUMBER] . 19.09.2017 у місті Миколаїв по пр.Центральному відбулась ДТП, за участю транспортного засобу марки Фольксваген Туарег , державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу марки «Сузукі Гранд Вітара», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та з транспортним засобом "Деу Ланос", д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Як зазначено у постанові Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.12.2017, [PERSON] визнав себе винним у вчиненні правопорушення, передбаченогост.124КУпАП та був притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу . За нормою ч.4ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимогст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2ст.1187 Цивільного кодексу Українишкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно дост. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. ПрАТ СК«Уніка» сплатило на користь потерпілої особи [PERSON] страхове відшкодування сумі 52000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 048702 від 17.11.2018 року . Виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем на підставі заяви [PERSON] про виплату страхового відшкодування від 19.10.2017 та страхового акту № 00237113 від 16.11.2017 року , Звіту № 13\\10-17 від 08.10.2017 року про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням ТЗ . 25 версеня 2017 року [PERSON] надав позивачеві письмове Повідомлення про ДТП встановленого зразка, яке надається водієм ТЗ у разі оформлення матеріалів ДТп співробітниками ДАІ МВС України, , до якого додав свої документи та протокол ДТП. 19.07.2018 року відповідачеві було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди , на яку він відповів відмовою за безпідставністю 17.09.2018 року. Так, відповідно дост. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За нормоюст. 1191 Цивільного кодексу Україниособа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленомуцимЗаконом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2). Статтею 38 цього ж Законувстановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що приймаючи рішення про виплату відшкодування (страховий акт від 16.11.20178 та Наказ № 00237113ЕК від 16.11.2017) позивачем було встановлено дані про подію, суму збитку, учасників ДТП, та зроблено висновок (розділ IV страхового акту): На підставі наданих документів, відповідно до умов договору страхування дана подія кваліфікується як страховий випадок за ризиком Страхування цивільно-правової відповідальності ОЦВ. Згідно п. 3 цьогог Наказу - документи, що надійшли з цього приводу до ПрАТ "СК "УНІКА" і підтверджують факт настання страхової події та суми збитку, приєднати до справи. Позивачем не надано жодного доказу того, що в нього були труднощі у з`ясуванні обставин ДТП чи розміру завданої в ДТП шкоди у строки встановлені ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 988 ЦК України та ст.20 Закону України «Про страхування». Всі необхідні документи було зібрано страхувальником та потерпілою особою в тому числі , і позивач без будь-яких заперечень чи застережень прийняв ці документи до уваги, склав страховий акт і провів виплату відшкодування. Крім того, представником відповідача долучено до матеріалів справи копію Посвідчення про відорядження , яке видане [PERSON] , директору КНВП " Тріботехніка" щодо направлення до м.Києва на 5 днів для вирішення виробнисчих питань до ТОВ "КМС-ГРУП" в період з 21.09.2017 по 25.09.2017 , де міститься відмітка ТОВ "КМС-ГРУП" про дійсне перебування у м.Києві у вказаний період. У даному випадку та з урахуванням обставин справи, суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Аналогічні висновки міститься у Постанові Верховного суду від 04.07.2018 (справа № 755/18006/18, н/п № 14-176 цс 18), які в силу ч. 4 ст.263 ЦПК Українисуди враховують при виборі і застосуванні відповідної норми права до спірних правовідносин. Згідно правової позиції Постанови Верховного суду від 04.07.2018 № 208/7291/13-ц, факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях. Це узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі N 6-284цс15 (Постанова N 6-284цс15) та від 22 березня 2017 року у справі N 6-2011цс16 (Постанова N 6-2011цс16). Отже, встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, висновки судів про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту "ґ" 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Рішенням ЄСПЛ у справі«Серявін та інші проти України`від 10.02.2010(заява № 4909/04, п.58 Рішення)повторюється, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення(рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, п. 29). Згідно ч.1ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка » та відмову у задоволенні позову . У звязку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed