Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач звернувся\~\~до суду із\~\~позовом,\~\~в якому зазначив, що 05.09.2007 р. [PERSON], діючи умисно в інтересах позичальника - ТОВ "Бакалія-Продукт", з метою незаконного виведення \~з-під іпотеки банку за кредитними договорами від 04.05.2007 р. та 14.05.2007 р. іпотечного нерухомого майна, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч інтересам банку, віддала працівнику банку усне розпорядження про негайну підготовку листа, в якому мають бути зазначені неправдиві відомості про повне погашення позичальником заборгованості за кредитами та надання дозволу на виведення з-під банківської застави обєктів нерухомості. Вказаний лист був направлений приватному нотаріусу [PERSON], яка на його підставі зняла заборону на відчуження іпотечного майна. 06.09.2007 р. нерухоме майно, що перебувало в іпотеці банку, було продане [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з директором ТОВ "Бакалія-Продукт". В звязку з відсутністю заставного майна та неможливістю звернути стягнення за кредитним договором на заставне майно, банку було завдано збитки на суму 1 674 672,57 грн. Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 19.04.2013 р. відповідача звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.367 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності. Згідно заяви про залишення без розгляду частини вимог, що подано представником позивача в судовому засіданні 17.06.2014 р., позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 414 702,78 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили проти доводів та вимог позовної заяви. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов таким,\~що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Встановлено, що постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 19.04.2013 р. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.367 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності. В постанові зазначено, що [PERSON], відповідно до наказу Київського регіонального управління комерційного банку «ПриватБанк» № 87-К від 26 березня 2002 року до 29 грудня 2007 року, відповідно до наказу № Е 2М-УВ-2007-60-П від 25.12.2007 р. працювала заступником директора Житомирського філіалу «Приватбанк», що знаходився у м. Житомирі по вул. Гоголівській, 4. 4 травня 2007 року між ЖФ ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Бакалія-Продукт" було укладено кредитний договір № VL25-07, згідно якого підприємство, в особі директора [PERSON], отримало кредитні кошти в сумі 420 000 грн., зі строком повернення 4 травня 2009 року. Згідно договору твердої застави № VL-25-07 від 04.05.2007 р. для забезпечення виконання зобов'язань кредитному договору ТОВ "Бакалія-Продукт", в особі директора [PERSON], в заставу передало продовольчі товари в широкому асортименті заставною вартістю 841 664,04 грн.. 14 травня 2007 року між ЖФ ЗАТ КБ "ПриватБанк" та приватним підприємцем [PERSON] було укладено кредитний договір № VL 27-07-V, згідно якого [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 350 000 грн., зі строком повернення 14 травня 2012 року. Крім того, за договором іпотеки від 23.05.2007 р. для забезпечення виконання зобов'язань по вказаним кредитним договорам, [PERSON] було передано банківській установі в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення "Поліський каравай", літ.«А», загальною площею 114.9 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Щорса, 163, заставною вартістю за домовленістю сторін 707 000, 00 грн.. Станом на 5 вересня 2007 року по кредитному договору № VL 25-07 від 04.05.2007 р. кредиторська заборгованість (без врахування відсотків та строкової винагороди) становила 418 475,91 грн. По кредитному договору № VL 27-07-V від 14.05.2007 р. кредиторська заборгованість (без врахування відсотків та строкової винагороди) становила 350 000,00 грн., яка 7 вересня 2007 року була погашена в повному обсязі. Однак, незважаючи на заборгованість [PERSON] 5 вересня 2007 року, діючи умисно, в інтересах позичальника юридичної особи ТОВ "Бакалія-Продукт", з метою незаконного виведення з-під іпотеки банку по вказаним кредитним договорам іпотечного нерухомого майна, неналежно виконуючи свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, діючи всупереч інтересам банку, видала в приміщенні свого службового кабінету ЖФЗАТКБ «ПриватБанк», що знаходилася за адресою: м.Житомир, вул. Гоголівська, 4, підпорядкованому працівнику Філії банку [PERSON] усне розпорядження про негайну підготовку листа, в якому повинні були бути внесені неправдиві відомості про повне погашення позичальником кредитних коштів та надання дозволу на виведення з - під банківської застави вищевказаного об'єкта нерухомості. [PERSON], в силу своєї безпосередньої підпорядкованості та довіри до [PERSON], не розуміючи необхідності підготовки вказаного листа та його подальшого спрямування, виконала розпорядження та підготувала вказаний лист за № 1712 від 05.07.2007 р., надавши його [PERSON], яка посвідчила його в своєму службовому кабінеті своїм підписом і тим самим вчинила всі дії, направлені на незаконне виведення з іпотеки банку нерухомого майна. В той же день лист, із внесеним завідомо\~неправдивими відомостями був направлений приватному нотаріусу Житомирського нотаріального округу [PERSON], яка на його підставі зняла заборону на відчуження, накладену згідно договору іпотеки від 23.05.2007 р. на забезпечення виконання зобов'язань по кредитним договорам № VL 25-07 від 04.05.2007 р. та № VL 27-07-V від 14.05.2007 р., з нежитлового приміщення "Поліський каравай", літ. "А", загальною площею 114.9 кв. м., яке знаходиться за адресою: м.Житомир, вул. Щорса, 163. 6 вересня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2007 р. вищевказане майно директором ТОВ "Бакалія-Продукт" [PERSON] було реалізовано [PERSON] У зв'язку з відсутністю заставного майна та неможливістю його звернення на користь банківської установи у вигляді погашення боргу по кредитному договору № VL 25-07 від 04.05.2007 р., ЖРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» спричинено тяжкі наслідки, а саме: матеріальні збитки на суму 7070 00,00 грн. Відповідач не заперечувала той факт, що перебувала з позивачем у трудових відносинах. Спірні правовідносини регулюються ст.134 КЗ п П України, згідно з якою, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли шкоди завдано діями працівників, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до ст.130 КЗ п П України, при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Вказана стаття визначає чотири юридичні факти, сукупність яких дає власникові право притягати працівника до матеріальної відповідальності, а саме: порушення працівником трудових обовязків; наявність прямої дійсної шкоди; причинний зв'язок між порушенням і шкодою; вина працівника. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, позивач повинен був довести наявність всіх чотирьох юридичних фактів. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Суд не може прийняти як належний доказ вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу у розмірі 414 702,78 грн. факт визнання нею своєї вини під час розгляду кримінальної справи в суді, оскільки вказана обставина, в силу положень ч.4 ст.61 ЦПК України, не має для суду преюдиціального значення і підлягає доведенню в загальному порядку. З огляду на наведені положення ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова Корольовського районного суду м.Ж итомира від 19.04.2013 р. у кримінальній справі для суду є обовязковою в частині того, що [PERSON] «видала в приміщенні свого службового кабінету ЖФЗАТКБ «ПриватБанк», що знаходилася за адресою: м. Житомир, вул. Гоголівська, 4, підпорядкованому працівнику Філії банку [PERSON] усне розпорядження про негайну підготовку листа, в якому повинні були бути внесені неправдиві відомості про повне погашення позичальником кредитних коштів та надання дозволу на виведення з - під банківської застави вищевказаного об'єкта нерухомості» та «посвідчила його в своєму службовому кабінеті своїм підписом». Всі інші обставини, а саме - наявність прямої дійсної шкоди та її розмір, причинний зв'язок між порушенням і шкодою, вина працівника, підлягають доведенню позивачем належними та допустимими доказами. Всупереч ст.60 ЦПК України, представник позивача у судовому засіданні не довів належними та допустимими доказами наявність вини [PERSON] у спричиненні позивачу прямої дійсної шкоди та її розміру. Позивачем та його представником в судовому засіданні не надано доказів того, хто саме предявляв лист про погашення боргу нотаріусу. Більш того, як випливає з пояснень сторін, змісту постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 19.04.2013 р. неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки сталася в наслідок того, що 6 вересня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2007 р. директором ТОВ "Бакалія-Продукт" [PERSON] іпотечне майно було реалізовано [PERSON], в звязку з чим суд дійшов до висновку про те, що шкоди у вигляді втрати можливості звернення стягнення на предмет іпотеки заподіяна позивачу діями саме [PERSON], а не відповідача [PERSON]. Крім цього, є сумнівним твердження позивача про спричинення йому шкоди, оскільки відповідно до договору кредиту від 14 травня 2007 року [PERSON] зобовязаний повернути кредитні кошти. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.12.2012 р. у справі № 2/0417/6846/2012 позов задоволено частково: стягнуто з ТОВ "Бакалія-Продукт" на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 886 495,26 грн. заборгованості за кредитним договором № VL 25-07 від 04.05.2007 р. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.06.2013 р. вказане рішення суду першої інстанції скасоване: позов задоволено; стягнуто солідарно з ТОВ "Бакалія-Продукт", [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № VL 25-07 від 04.05.2007 р. в сумі 1214 056,26 грн., 10 000 грн. пені. Вказане рішення залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.09.2013 р. Відповідно до довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" та пояснень сторін на час розгляду справи виконавче провадження по виконанню вказаного рішення суду не завершено, отже можливість стягнення коштів з боржника не втрачена, відповідно відсутня реальна та пряма шкода. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача, у звязку з чим відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed