Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду посилаючись на те, що згідно укладеного Договору споживчого кредиту № 11216833000 від 17.09.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", який є правонаступником ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON], відповідачу надано кредит у розмірі 90 000,00 доларів США на споживчі цілі до 17.09.2017 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.. Позивач зазначав, що з метою забезпечення виконання грошових зобов"язань за Договором споживчого кредиту 17.09.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], укладено Договір іпотеки № 64023, згідно якого відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передали позивачу в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначав, що згідно Виписки із Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року ( а.с.39-40) ПАТ "УкрСиббанк" продав, а ПАТ "ДельтаБанк" купив права та вимоги за кредитними договорами, у тому числі по Договору споживчого кредиту № 11216833000 від 17.09.2007 року. Посилаючись на вимоги ст. ст.33,39 Закону України "Про іпотеку", Договір Іпотеки від 17.09.2007 просить суд позов задовольнити та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором, у розмірі 149 899,31 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 01.09.2014 складає 1 965 796,34 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: двокімнатну квартиру під [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «ДЕЛЬТА БАНК» вказаного предмета іпотеки у власність; визнати за Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» право власності на нерухоме майно, виселити та зняти з реєстрації місце проживання та перебування відповідачів, якими є - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] зобов'язати передати ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» та судові витрати. В одне з судових засідань представник позивача з'явився, в інші судові засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в матеріалах справи наявні заяви про можливість слухати справу у їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечують, позов підтримують у повному обсязі. Відповідачі належним чином повідомлені у судове засідання не з"явилась, заяв про поважні причини неявки до суду не подала, також не направила уповноважених предстанвиків , а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази доручені до справи у якості доказів до матеріалів справи встановив наступне Згідно укладеного Договору споживчого кредиту № 11216833000 від 17.09.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", який є правонаступником ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON], відповідачу надано кредит у розмірі 90 000,00 доларів США на споживчі цілі до 17.09.2017 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. ( а.с.7-16) Позивач зазначав, що з метою забезпечення виконання грошових зобов"язань за Договором споживчого кредиту 17.09.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], укладено Договір іпотеки № 64023, згідно якого відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передали позивачу в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS]. (а.с. 22-25) Судом встановлено, що згідно Виписки із Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року ( а.с.39-40) ПАТ "УкрСиббанк" продав, а ПАТ "ДельтаБанк" купив права та вимоги за кредитними договорами, у тому числі по Договору споживчого кредиту № 11216833000 від 17.09.2007 року, але позивачем не надано суду доказів, та не повідомлено про підстави звільнення від доказування, що позивач придбав право вимоги, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, або право вимоги за Договором іпотеки № 64023 від 17.09.2007 року. Також не надав суду докази та не повідомив про підстави звільнення від доказування про ціну купівлі-продажу вимог згідно Договру іпотеки та доказів про оцінку предмету іпотеки та про повідомлення відповдачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] виселитись у добровілдному порядку із спірної квартри. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.212ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає і рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття. Згідно зі ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою;іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням. Закон України "Про іпотеку" є спеціальним законом, що регулює відповідні відносини у сфері іпотеки. Відповідно до п. 38 Постанови №5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, щодо кредитних правовідносин" передбачено, що випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотку" судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїстаттею 38 цього Закону;пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відстрочка виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не допускається у разі, якщо: іпотеку включено до іпотечного пулу;відстрочка може призвести до істотного погіршення фінансового стану іпотекодержателя;проти іпотекодавця чи іпотекодержателя порушено справу про банкрутство. Відповідно до ст.40 вказаного Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо:договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку;договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Відповідно до ст.41 цього ж Закону Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Реалізація предмета іпотеки здійснюється у населеному пункті за місцем його розташування, а якщо предмет іпотеки перебуває за межами населеного пункту, його реалізація здійснюється у найближчому населеному пункті або районному центрі на території, на яку поширюються повноваження відділу державної виконавчої служби, на виконанні якого перебуває рішення суду, або виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що згідно розділу 5 Договору іпотеки від04.04.2008 року передбачений порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.п. 41-44 Постанови №5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, щодо кредитних правовідносин" при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки, вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається із заявлених позовних вимог, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, в частині способу звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідають Закону України "Про іпотеку" та Вимогам Договору іпотеки № 64023 від 17.09.2007 року, згідно якого відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передали АКІБ "УкрСиббанк" в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Як вбачається із доказів поданих до матеріалів справи позивачем не надано доказів купівлю продаж права на зверення стянення на предмет іпотеки, про оцінку предмета іпотеки на день ухвалення рішення суду, про визначне Договором іпотекми право за рішенням суду визнавати за собою право власності на пердмет іпотеки, та передачі у власність. Також вищевказаним Договром іпотеки та Законом України "Про іпотеку" не передбачено зобов"язання іпоткодавця передати ПАТ "ДельтаБанк" правоустнаовлюючі документи на предмет іпотеки, ключи, тощо. Оскільки між сторонами був укладений споживчий кредит, який видавався в іноземній валюті, а предмет іпотеки, який має загальну площу 49.80 кв м, є єдиним місцем постійного проживання відповідачів, та членів його сім'ї, у власності [PERSON] та [PERSON] відсутнє інше нерухоме майно, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який на час ухвалення судового рішення є чинним та встановлює тимчасову заборону щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», №1304-VII від 03.06.2014 року, передбачено, що протягом дії цього Закону: - не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами- резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, за відповідачем [PERSON] не зареєстроване інше нерухоме майно. Оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачена тимчасова заборона щодо звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, а тому суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed