Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Дергунов К.В., в інтересах позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансов компанія «Європейська агенція з повернення боргів», звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1435197 у розмірі 22\~906,40 грн, з яких: 6\~850,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 1\~972,80 грн сума заборгованості за відсотками; 14\~083, 60 грн сума заборгованості за пенею; а також понесені судові витрати у розмірі 2\~270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 жовтня 2019 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] укладено кредитний договір № 1435197. У подальшому, 23 квітня 2020 року, між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 23042020, відповідно до умов якого ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА" за плату, а ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА" відступити ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, вказаних у Реєстрі боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА". Відповідно до Реєстру боржників від 23 квітня 2020 року до Договору факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1435197 від 28 жовтня 2019 року в сумі 22\~906,40 грн, з яких: 6 850,00 грн - заборгованість за основним боргом; 1 972,80 грн - заборгованість за відсотками; 14 083,60 грн - заборгованість за пенею. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором, однак свого обов`язку відповідач не виконав та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед позивачем. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 1435197 від 28 жовтня 2019 року в сумі 22 906,40 грн, а також судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 01 червня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами 16 липня 2021 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 01 липня 2021 року, у строк, встановлений судом, відповідачем засобами поштового зв`язку направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копії позивачу, у якому [PERSON] просить суд у позові ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" відмовити повністю /а.с. 42-43/. Свою позицію відповідач мотивує тим, що 28 жовтня 2019 року між ним та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА", правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», дійсно було укладено кредитний договір № 1435197 на суму 6 850 грн, терміном на 16 календарних днів. Скориставшись вказаними коштами, він одразу їх повернув, після чого звернувся до ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА" з вимогою надати відомості щодо зарахування коштів. У відповідь його було поінформовано, що дані кошти зараховано. Відтак, відповідачу не зрозуміло, чому ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА", а надалі ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», продовжували нараховувати йому заборгованість на вже погашені кошти. При цьому, відповідач зазначає, що останні навмисно чекали такий тривалий час і не повідомляли його про появу заборгованості та не зверталися до суду раніше задля своєї користі. Посилаючись на вимоги пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає, що до стягнення на користь позивача підлягає 10% від основної суми заборгованості. Крім того, зауважує, що за правилами пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України період, за яких нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати одного року, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Разом з тим, відповідач зазначає, що згідно з вимогами частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. При цьому, зауважує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, так як у ньому не зазначено про нарахування пені, відсутня інформація про те, на підставі чого вона з`явилася, та немає відомостей про зарахування коштів. Наголошує, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Також відповідач стверджує, що при укладенні з ним договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА" не дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", щодо повідомлення його про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважало узгодженими ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА". Вказує, що матеріали справи не містять підтвердження, що саме додані позивачем до позовної заяви Правила надання коштів у позику були надані йому на ознайомлення та що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили правила, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), порядок їх нарахування. Наголошує, що роздруківка із сайту позивача також не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року. З огляду на вищевикладене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказана заява по суті справи надійшла на адресу суду 06 липня 2021 року та долучена до матеріалів справи. Разом з відзивом відповідачем подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження /а.с. 45-46/. 12 липня 2021 року представником позивача [PERSON] засобами поштового зв`язку направлено на адресу суду відповідь на відзив, разом з доказами направлення її копії відповідачу, в якій представник позивача не погодився з доводами відповідача, зазначив, що [PERSON] визнано факт кредитування за кредитним договором № 1435197 від 28 жовтня 2019 року, та повідомив, що до моменту відступлення права вимоги, а саме до 23 квітня 2020 року, заборгованість по даному кредитному договору нараховувалася TОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Зауважив, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» після переуступки права вимоги не здійснювало жодних додаткових нарахувань і не застосовувало жодних штрафних санкцій до відповідача, що підтверджено Карткою обліку (розрахунком заборгованості) за Договором № 1435197 від 28 жовтня 2019 року за період з 28 жовтня 2019 року по 23 квітня 2020 року. Крім того, наголосив на презумпції правомірності правочину та достатності наданих стороною позивача доказів на підтвердження суми заборгованості. Вказав, що відповідач має право подати до суду власний розрахунок або, згідно з ч. 1 ст. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення, але не скористався таким правом. Наполягав на тому, що відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту, був ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та на час його укладення не висловлював жодних зауважень та додаткових вимог до його змісту. З огляду на вищевикладене, просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована йому первісним кредитором до дати укладення договору про відступлення права вимоги /а.с. 50-52/. Відповідь на відзив надійшла на адресу суду 15 липня 2021 року та долучена до матеріалів справи. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 16 липня 2021 року у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням відмовлено, проведення розгляду справи відкладено до 05 жовтня 2021 року /а.с. 58-59/. На час розгляду справи, яка призначена у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, вичерпано процесуальну можливість надання до суду письмових пояснень та заперечень, а матеріали справи є достатніми для розгляду позовної заяви та прийняття рішення по суті. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. За приписами частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 6 статті 81 ЦПК України закріплено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 28 жовтня 2019 року між TОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено, в електронній формі, кредитний договір № 1435197, відповідно до якого ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" надало відповідачу грошові кошти у сумі 6 850,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії та штрафів у випадку неналежного виконання договірного зобов"язання /а.с. 4-5/. Так, відповідно до п. 1.1. Договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у загальній сумі 6 850 гривень 00 копійок, на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Згідно з п. 1.2. Договору, позика видається строком на 16 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. За змістом п. 1.3. Договору, сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: - 1.3.1. знижена процентна ставка становить 0,90 % від суми позики за кожен день користування позикою (328,50 % річних), у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2. цього договору; - 1.3.2. стандартна процентна ставка становить 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657,00 % річних); - 1.3.3 стандартна процентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.7., 3.4., 3.6.2. цього договору. Пунктом 1.4. Договору встановлено, що загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 114,40 % від суми позики (у процентному виразі) або 7 836 грн 40 коп. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою - 14,40 % від суми позики (у процентному виразі) або 986 грн 40 коп. (у грошовому виразі). Відповідно до п. 1.5. Договору, позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. Згідно з п. 2.4. Договору, клієнт зобов`язаний, зокрема, у встановлений договором строк, повернути позику та сплатити проценти за користування, штрафи та пені (у разі наявності). За змістом п. 3.2. Договору, нарахування процентів за договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Пунктом 3.3. Договору встановлено, що умовою застосування зниженої процентної ставки є дотримання клієнтом терміну повного повернення позики, зазначеного у Графіку платежів, недопущення прострочення виконання зобов`язання більше 3 календарних днів. Згідно з п.п. 3.4., 3.6.2 Договору, у разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах п. 3.2., але за стандартною процентною ставкою. З четвертого дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 дня прострочення. Відповідно до п. 4.4. та п. 4.5. Договору, у випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язаний сплатити товариству штраф в розмірі 82 грн 20 коп. за кожен день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення виконання зобов`язань за договором. Штрафи за договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафи та пені), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50 % суми, одержаної клієнтом за цим договором, і становить 3 425 грн 00 коп. Крім того, відповідачем електронним цифровим підписом було підписано Паспорт споживчого кредиту, у якому у вигляді таблиці викладені основні умови кредитування, що відповідають змісту Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1435197 від 28 жовтня 2019 року /а.с. 6-7/. Як убачається з Графіку платежів до Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1435197 від 28 жовтня 2019 року, який є Додатком № 1 до даного Договору та підписаний відповідачем, датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 13 листопада 2019 року, сума позики 6\~850 грн 00 коп., сума нарахованих процентів - 986 грн 40 коп., разом до оплати 7 836 грн 40 коп. /а.с. 5 зворот/. Факт укладення вказаного Договору та виконання своїх зобов`язань TОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відповідачем [PERSON] не заперечується. Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої позивачем заборгованості за кредитом. Згідно з розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 23 квітня 2020 року становить 22\~906,40 грн, з яких: 6\~850,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 1\~972,80 грн сума заборгованості за відсотками; 14\~083, 60 грн сума заборгованості за пенею. За приписами частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно із статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що дії ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА" та відповідача [PERSON] щодо укладення договору відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, а також статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Зокрема штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У статті 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом установлено, що 23 квітня 2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 23042020, відповідно до умов якого ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА" за плату, а ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА" відступити ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, вказаних у Реєстрі боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА" /а.с. 8-9/. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 23 квітня 2020 року до Договору факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1435197 від 28 жовтня 2019 року в сумі 22 906,40 грн, з яких: 6 850,00 грн - заборгованість за основним боргом; 1972,80 грн - заборгованість за відсотками; 14083,60 грн - заборгованість за пенею, штрафами /а.с. 13/. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він сплатив первісному кредитору заборгованість за кредитним договором № 1435197 від 28 жовтня 2019 року, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути враховані судом та слугувати підставною для відмови у задоволенні вимог нового кредитора ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, суд приймає Картку обліку (розрахунок заборгованості), надану стороною позивача, у частині визначення розміру заборгованості за основною сумою боргу, а також розміру заборгованості за відсотками, та вважає її належним і допустимим доказом, який підтверджує дані суми, що підлягають стягненню, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань, а також звертає увагу на те, що з боку відповідача не було надано суду будь-яких доказів на спростування доводів та розрахунків позивача. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 6 850 гривень 00 копійок та заборгованості за відсотками у сумі 1 972 гривні 80 копійок є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з\~тим,\~суд зазначає,\~що з\~Картки обліку\~вбачається,\~що за\~період з\~28\~жовтня 2019\~року (дата\~укладення кредитного\~договору)\~по 23\~квітня 2020\~року (дата\~укладення договору\~факторингу)\~пеня складає\~0,00\~грн \~/а.с.\~14/,\~а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені визнає необґрунтованими та недоведеними. У контексті доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки (пені), суд зауважує, що за змістом ст.ст. 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Водночас, суд відхиляє твердження відповідача, мотивоване пунктом 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», про те, що до стягнення на користь позивача підлягає 10 % від основної суми заборгованості, оскільки вказана норма закону стосується сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, чого по даній справі не встановлено. З огляду на вищевикладене, підстав для застосування положень частини 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд не вбачає. Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідача про те, що останній не був належним чином ознайомлений з Правилами надання коштів у позику, а також з тим, що роздруківка із сайту фінансової установи не може бути належним доказом, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (фінансової установи), однак, з огляду на підписання відповідачем Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1435197 від 28 жовтня 2019 року, Паспорту споживчого кредиту та Графіку платежів, що свідчить про ознайомлення [PERSON] з умовами кредитування, вони не мають значення для вирішення спору по суті. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає частковому задоволенню. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення № 6458 від 27 квітня 2021 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2 270 гривень 00 копійок. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають частковому задоволенню, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог. Так, 8 822 гривні 80 копійок відповідають 38,51 % від заявленої ціни позову 22 906 гривень 40 копійок, отже саме такий відсоток від сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (38,51 % від 2 270 гривень 00 копійок становить 874 гривні 18 копійок). На підставі викладеного, відповідно до ст. 256, 258, 525, 526, 530, 546, 549, 550, 598, 610, 625, 1046-1054 ЦК України, та

Outcome: partial