Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаними позовними вимогами, посилаючись на те, що банк та [PERSON] 26.04.2006 року уклали кредитний договір. Відповідно до п.1.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 22 558,00 доларів США строком до 26.04.2021 року, відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, в строк та порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банк та відповідач 26.04.2006 року уклали договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, [ADDRESS], який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу. Банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, комісією. Відповідно до чого 09.06.2008 року суд виніс рішення, яким звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок [ADDRESS]. Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з житлового будинкк чи житлового приміщення всі мешканці зобов'язанні на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця. Оскільки відповідач та інші особи, що зареєстровані та проживають у житловому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] в добровільному порядку не всиляються, просить суд їх виселити. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, а саме просив суд виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та /або проживають у житловому будинку [ADDRESS]. Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] заключив договір кредиту без відома [PERSON], яка є його дружиною. Вважала, що договір є нікчемним, оскільки на момент підписання договору їх спільні діти [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми дітьми, тому для укладання відповідного договору необхідна була згода. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази,суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 26 квітня 2006 року ПАТ КБ «Приват Банк» уклав з [PERSON] кредитний договір № HECFGK00001659, де банк надав останньому кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 22558,00 доларів США строком до 26.04.2021 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. На забезпечення виконання кредитного договору 26.04.2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з умовами вказаного договору відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу у іпотеку належний відповідачу житловий будинок загальною площею 59,90 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS].( що належить відповідачу на праві власності відповідно до договору купівлі - продажу). Рішенням Комсомольського районного суду Херсонської області від 09.06.2008 року у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № HECFGK00001659 від 26.04.2006 року у розмірі 97637,71 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі ст.38 Закону України «Про іпотеку» публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем. Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» прийняв рішення про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки та повідомив відповідача [PERSON] про необхідність виселення з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з довідки наданої Виконавчим комітетом Комишанської селищної ради Комсомольського району м. Херсона в спірному житловому будинку зареєстровані та продовжують проживати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Зазначені правовідносини врегульовані ч.1-2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" та ч.1, 3 ст. 109 ЖК України. Відповідно до ч. 1-2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч.1,3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Ст. 39 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, в ч.1 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч. 2-3 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять будинок у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або користування житловим приміщенням. Згідно роз'яснень, що містяться у п.43,44 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.3012 року «про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотеко держателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що відповідно до ч. 4 ст. 9, ст.. 109 ЖК України, ст..39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметами іпотеки, проводяться в порядку встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотеко держателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Так відповідно до п. п. 13.1.,13.6 Договору Іпотеки від 26.04.2006 року [PERSON] гарантував, що предмет іпотеки знаходився у його власності, нікому не відчужений, та не знаходиться у спільній власності. У зв'язку із наведеним суд виходить із того, що належними доказами не доведено, що на момент укладення договору іпотеки малолітня [PERSON] мала право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки - житловим будинком, що розташований [ADDRESS]. Будь - які дії вчинені без згоди іпотеко держателя після укладення договору іпотеки, в тому числі і реєстрація в будинку малолітніх дітей не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстав невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства не встановлено порядку виселення дітей та обмежень на їх примусове виселення, у той час як ст.. 40 Закону України «про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців і цей перелік не містить заборони на виселення дітей. Отже, майнові права на які посилається відповідач [PERSON],на час укладення договору іпотеки [PERSON] не були порушені. Крім того, на час звернення позивача до відповідачів, [PERSON] є повнолітньою. Відповідачі були обізнані щодо рішення банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та про необхідність виселитись з квартири, оскільки на адресу [PERSON] був направлений лист - попередження, від 09.12.2013 року, про що свідчить реєстр поштових відправлень від 11.12.2013 року. Оскільки наявність осіб, зареєстрованих у квартирі, на яку звертається стягнення, перешкоджатиме реалізації предмета іпотеки, суд приходить до висновку про необхідність виселення відповідачів. За таких обставин, відповідачі підлягають виселенню з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного та ч.1-2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" та ч.1, 3 ст. 109 ЖК України,

Outcome: approved