Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 30.08.2015 перебуває з відповідачем у шлюбі. У них є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач належним чином не забезпечує сина матеріально. Дитина хворіє, потребує постійного догляду та лікування, має інвалідність. У зв`язку з наведеним, позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 3000 грн щомісячно. Ухвалою від 26.09.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 01.10.2019 позивач подала заяву про зменшення розміру позовних вимог та заявлення нових вимог у якій зазначила, що нею в період з дня народження [PERSON] і по день її звернення до суду з позовом (період - близько 4 міс.) було витрачено більше 15000 грн на придбання ліків для сина. У зв`язку з викладеним, просила: - стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із часу її звернення до суду до його повноліття; - стягувати з [PERSON] на її користь додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, а саме хворобою сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 2000 грн щомісячно до досягнення сином трирічного віку (а.с. 27). Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав 30.09.2019, а копію заяви про зменшення розміру позовних вимог та заявлення нових вимог - 07.10.2019, відзив до суду не направив. Жодних заяв чи клопотань від нього не надходило (а.с. 26, 40-41). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що сторони з 30.08.2015 перебувають у шлюбі (а.с. 3). У сторін є спільний син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні (а.с. 4, 6). [PERSON] з народження хворіє з діагнозом: вроджений бульозний епідермоліз, дистрофічна форма. Ураження СОПР. Потребує постійного безперервного догляду матері (а.с. 8-12). Дитині рекомендовано призначити державну соціальну допомогу терміном до 18-річного віку. Дитина потребує постійного догляду матері до досягнення ним 3-річного віку (а.с. 35-36). З часу народження [PERSON] його матір`ю витрачаються кошти на його лікування, що підтверджується відповідними чеками (а.с. 13, 28-34). Всього, позивачем надано чеків на загальну суму 17316 грн 55 коп. та 14014 рос. руб. При цьому, судом враховано, що товарний чек № 1969 від 11.06.2019 на суму 14014 російських рублів виданий на ім`я не позивача, а сторонньої особи. Разом з тим, суд бере його до уваги, оскільки він виданий на медичні засоби - Мепілекс Трансфер (Mepilex Transfer), Судокрем та Тубіфаст (Tubifast) червона лінія, а згідно виписки з історії хвороби [PERSON] йому рекомендовано застосування саме зазначених медичних засобів (а.с. 12-13). Згідно даних НБУ України, станом на 11.06.2019 офіційний курс гривні до російського рубля становив: 10 рос. руб. = 3,7738 грн. Таким чином, згідно чеку № 1696 від 11.06.2019 позивачем понесені витрати на суму 5704 грн 69 коп. А всього, за період з 06.05.2019 по день звернення позивача до суду, останньою на придбання медичних засобів, ліків та лікування [PERSON] було сплачено: 17316 грн 55 коп. + 5704 грн 69 коп. = 23021 грн 24 коп. Те, що вказані медичні засоби та ліки були використані за призначенням жодним чином не спростовано відповідачем та доводиться випискою з історії хвороби [PERSON] (а.с. 9-12) та формою індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда (а.с. 37-38). Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставин, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів та виду їх стягнення, в даному випадку, суд виходить із того, що доказів, які б підтверджували перелічені вище обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру аліментів суду надано не було. При цьому суд також виходить з того, що відповідачем не надано доказів неможливості сплачувати аліменти, як і не заявлялося жодних клопотань про їх витребування. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У зв`язку з тим, що позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у мінімальному розмірі передбаченому законом, суд вважає за можливе позов задоволити повністю та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у заявленому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд вважає, що позивачем у повній мірі доведено понесені нею додаткові витрати на сина у зв`язку з його хворобою, а заявлений нею їх розмір, що вона просила стягувати з відповідача, є більш ніж співмірним, а тому дана вимога теж підлягає задоволенню у повному обсязі. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приймає рішення про задоволення позову [PERSON] в заявлених нею межах. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", тобто в сумі 768 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved