Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом Просить "визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] право на продовження приватизації шляхом розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності Великомостівської міської об`єднаної територіальної громади земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,16 га і для ведення селянського господарства площею 0,06 га". Обгрунтовує позов наступним. Вона, [PERSON] , є спадкоємцем усього майна, усіх прав та обов`язків, що належали її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , в силу заповіту від 29.12.2008. Згідно Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі, Жовківською державною нотаріальною конторою 06.12.2016 року зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] за № 606/2016. Позивачці 15.03.2017 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого остання успадкувала 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . Разом з тим, ще за життя [PERSON] відповідно до рішення Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області від 30.01.2009 № 06 «Про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок гр. [PERSON] », передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,16 га і для ведення селянського господарства площею 0,06 га. Але мати позивачки не оформила у встановленому чинним законодавством України порядку право власності на зазначені вище земельні ділянки, зокрема, не виготовила у ліцензованої організації технічну документацію на земельні ділянки та не зареєструвала право власності на такі ділянки. Зазначає, що станом на день смерті спадкодавець ще не набула у визначеному законом порядку права власності на земельні ділянки, тому дані земельні ділянки як об`єкти права власності не увійшли до спадкової маси і на такі в порядку спадкування не може бути набуте право власності. Вказує, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Таким чином, зазначає, що вона наділена правом на завершення приватизації земельних ділянок. Позивачка в судове засідання не прибула, її представник - адвокат Яцишин А.В. в судовому засіданні просив позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача Рачинська А.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. У відзиві зазначили, що позивачка щодо завершення процедури приватизації спірних земельних ділянок чи з іншими заявами до міської ради не зверталася. Крім цього, вважають, що визнання права на продовження приватизації спірних земельних ділянок порушить право інших співвласників житлового юудинку на їх частку земельних ділянок. Просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання 16.11.2021 не прибув, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. В судовому засіданні 16.09.2021 надав суду пояснення, що не розуміє, чому все майно має перейти до його сестри [PERSON] , а він з іншою сестрою нічого не успадкує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Будь-яких клопотань не подавала. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Зважаючи на дотримання судом вимог норм ст. 223 ЦПК України, ст. 240 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без учасників, які не з`явилися у судове засідання без повідомлення поважних причин такої неявки, оскільки підстави для відкладення судового засідання чи оголошення перерви відсутні. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Позивачка [PERSON] народилася [INFO] в [ADDRESS], що стверджено паспортом громадянина України серія [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] в [ADDRESS], що стверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 13 червня 2016 Боянецькою сільською радою Жовківського району Львівської області. За час свого життя, [INFO] , померла склала заповіт, який посвідчений секретарем Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області Галанюк Г.П. Таким заповітом [PERSON] заповіла все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, дочці [PERSON] , тобто позивачці по справі. Такий заповіт не змінено та не скасовано, що стверджується його копією в матеріалах справи. Після смерті [PERSON] в Жовківській ДНК зареєстровано спадкову справу № 606/2016, що стверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 березня 2017 року вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO], померлої [INFO] , є її дочка [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель , що знаходиться в [ADDRESS] . Із копії рішення ХІV сесії V демократичного скликання Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області від 30.01.2009 року № 06 "Про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок гр. [PERSON] " вбачається, що таким вирішено передати гр. [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,16 га і для ведення особистого селянського господарства площею 0,06 га. Відповідно до пункту б) ч. 1 статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Таким чином у [PERSON] виникло право власності на зазначені вище земельні ділянки. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 553 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, у п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), а саме: для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). При цьому речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності, тобто права, яке вже мало виникнути до її проведення. Момент виникнення права власності на нерухоме майно не може пов`язуватись виключно з його державною реєстрацією, адже сама реєстрація згідно із законодавством не є правовстановлюючим чинником, а є лише фактом визнання цього права з боку держави. Отже, розглядаючи кожну конкретну можливість застосування п. 66 Порядку, варто визначити саме момент та підставу набуття та подальшого виникнення прав власності у померлої особи та встановити, чи виникає право власності на конкретний об`єкт нерухомості з моментом державної реєстрації права, або це право набувається та виникає з настанням інших подій, а в подальшому підлягає державній реєстрації. Новелою п. 66 Порядку є те, що він надає повноваження спадкоємцю померлої особи вчинити певні юридичні дії, які б вчинив сам спадкодавець, якби був живим. Порядком вчинення нотаріальних дій передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п. 3 глави 7 розділу І цього Порядку. У п. 3 глави 7 розділу І цього Порядку передбачено, що у разі коли державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Так, у випадку, якби власник нерухомості був живий, внесення запису про право власності на нерухомість проводилось би за процедурою, передбаченою п. 53 Порядку. Спадкоємець є правонаступником померлого в питаннях внесення записів до реєстру прав, а тому, ті самі ж дії та документи, які мав би вчинити та подати померлий власник, можуть бути подані реєстратору для внесення запису про право власності його спадкоємцем. Отже, можливим є використання та поєднання п. 53 та п. 66 Порядку. Введення в дію п. 66 Порядку є з боку держави кроком назустріч особам, які звертаються за оформленням спадщини. Безспірні правовідносини, які не знайшли свого документального («формального») відображення за життя спадкоємця були підставою для винесення постанов про відмову та ставали предметом судового розгляду без фактичної наявності спору. Це призводило до значного затягування процесу оформлення спадщини та мало наслідком навантаження судової системи. Таким чином, нотаріуси, мають повноваження для повноцінного виконання функцій при оформленні спадщини та, беззаперечно, мають виконувати їх сумлінно і правомірно, застосовуючи у своїй роботі на повну силу нормативно-правові акти, які регламентують цю сферу правовідносин. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивачка повинна вирішити питання спадкування земельних ділянок у позасудовому порядку. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. У разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право про спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивачем не доведено факту перешкод в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачки, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed