Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 21 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №KID0GA00000003, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 95 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.08.2017 року. Окрім того в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №KID0GA00000003 між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 21.08.2007 року. На думку позивача, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 28.08.2012 року за кредитним договором №KID0GA00000003 від 21.08.2007 року наявна заборгованість в розмірі 142 021,89 доларів США, а тому позивач змушений звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Третя особа та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, надіславши до суду клопотання про зупинення розгляду справи. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 21 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №KID0GA00000003, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 95 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.08.2017 року. Окрім того в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №KID0GA00000003 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 21.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Бобковим О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1760, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку житловий будинок загальною площею 186,70 кв.м. та житловою площею 58,10 кв.м та земельну ділянку загальною площею 0,185 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] 13.07.2012 року [PERSON] та [PERSON] надсилалася досудова вимога №30.1.0.0/2-019. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №KID0GA00000003 від 21 сепня 2007 року, станом на 28.08.2012 року, заборгованість складає 142 021,89 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 1 134 754,87 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом - 87 666,85 дол. США, заборгованість по поцентам - 28 483,02 дол. США, заборгованість по комісії - 3 990,00 дол.США, пеня - 15 089,27 дол.США, штраф (фіксована частина) - 31,29 дол.США, штраф ( процентна складова) - 6 761,46 дол. США. Відповідно до довідки виданої виконкомом Вінницько-Ставської сільської ради Васильківськівського району Київської області №103 від 12.04.2013 року, в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстрованих не має. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Більш того, відповідно до п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Згідно зі ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та ст.ст. 589, 90 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з ч.1 ст. 591 ЦК України та ст. 39 Закону України "Про іпотеку" задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом іпотеки, в судовому порядку може здійснюватися виключно шляхом реалізації предмета іпотеки через продаж з публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Враховуючи, що позивач, виконавши умови договору, надав [PERSON] кредит, в розмірі передбаченому кредитним договором, тим самим позивач виконав взяті на себе зобов'язання, однак [PERSON], отримавши кошти, в порушення договору укладеного з позивачем виконував його не належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується відповідними розрахунками, суд дійшов висновку задовольнити вимоги позивача за рахунок майна відповідача, що є предметом іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки. При цьому судом враховано, що нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", не використовується як місце постійного проживання майнового поручителя. Однак, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог позивача відносно надання останньому права отримання витягу з Державного реєстру прав власності, проведення дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, проведення дій щодо оформлення та отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах або організаціях та наданні інших повноважень необхідних для продажу предмету іпотеки оскільки такі вимоги суперечать положенням статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку", оскільки право на укладання від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, на підставі договору іпотеки який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не передбачає надання таких прав, і не потребує отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Суд також відмовляє в частині вимог про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані в житловому будинку, що розташований за адресою:[ADDRESS], за необгрунтованістю, оскільки відповідно до довідки виданої виконкомом Вінницько-Ставської сільської ради Васильківськівського району Київської області №103 від 12.04.2013 року (а.с. 101), у вищезазначеному житловому будинку зареєстрованих осіб не має, а відповідач разом із родиною проживають за іншою адресою, а саме: [ADDRESS]. На підставі наведеного та

Outcome: partial