Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надане теплопостачання у сумі 4594 грн. 67 коп., яка склалася за період з 01 квітня 2013 по 14 квітня 2014 та стягнення 3 % річних на суму спожитої теплової енергії у розмірі 575 грн. 5 коп. та інфляційних витрат у розмірі 289 грн. 49 коп., а також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачу на праві власності належать приміщення в житловому будинку 9/11 по вул. Гуданова в м. Харкові з централізованою системою теплопостачання яке здійснює КП "Харківські теплові мережі" (далі «ХТМ»). Відповідач отримує теплову енергію на підставі договору № 10828 від 1 квітня 2007 р, яку позивач подає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташоване приміщення відповідача. Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року. За період користування тепловою енергією з 01 квітня 2013 року по 14 квітня 2014 року , відповідачем спожито теплової енергії на суму 4594 грн. 67 коп. За кожен розрахунковий період відповідачу направлялися платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення опалення, що складені представниками позивача та житлово- експлуатаційної організації. У зв'язку з тим, що приміщення відповідача, не обладнані пристроями обліку теплової енергії розрахунок спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько - побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження. Позивач зазначив, що відповідно до Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі-продажу. Таким чином, у період з 01 квітня 2013 року по 14 квітня 2014 року, відповідач на підставі договору № 10828 від 1 квітня 2007 року користувався тепловою енергією на потреби опалення, у зв'язку з чим було спожито теплової енергії на суму 4594 грн. 67 коп. Згідно ст. 625 ЦК України відповідачу здійснено індексацію боргу та нараховані 3% річних на суму спожитої теплової енергії. Сума інфляційних втрат складає 289 грн. 49коп., сума трьох процентів річних 575 грн. 5 коп. Тому КП «ХТМ» просить стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за надане теплопостачання у сумі 4594 грн. 67 коп., 3 % річних на суму спожитої теплової енергії у розмірі 289 грн. 49 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 575 грн. 5 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп. Представник позивача Харіна Н.М. у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, якою підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу за відсутності представника позивача, ухвалити рішення по справі, яким позовні вимоги КП «ХТМ» задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки , що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про її небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення в житловому будинку за адресою м. Харків, вул. Гуданова, 9/11 (договір купівлі - продажу квартири від 05.04.2006 року зареєстрованого в реєстрі № 1204, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО). Відповідач отримує теплову енергію на підставі договору № 10828 від 1 квітня 2007 р., яку позивач подає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташоване приміщення відповідача. Приміщення відповідача та житловий будинок, де вони розташовані, не обладнані пристроями обліку теплової енергії, тому позивачем розрахунок безпідставно спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження. Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі-продажу. Згідно матеріалів справи, [PERSON] та КП «ХТМ» уклали договір № 10828 від 01.04.2007 на постачання теплової енергії в нежитлове приміщення. Відповідно до положення ст. 11 ГК України цивільні права і зобов'язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідача є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за надане теплопостачання склалася за період з 01 квітня 2013 року по 14 квітня 2014 року в сумі 4594 грн. 67 коп. Крім стягнення з відповідача основної суми заборгованості за використані послуги, позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних витрат 289 гривні 49 коп., трьох відсотків річних від простроченої суми 575 гривень 5 коп. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідачів інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства „ХТМ" підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved