Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначив, що 09.08.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №DNN0G100000085 відповідно до умов якою позичальнику був наданий кредит у розмірі 20000,00 (Долар США) в обмін на зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати передбачених Кредитним договором платежів. В забезпечення виконання відповідачем зобовязань за Кредитним договором, 09.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки №DNN0G100000085. Згідно із п. 35.3. Договору іпотеки, в забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., який знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл. м. Синельникове, вул. Новоукраїнська. буд. 155. Предмет іпотеки належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Новомосковського міською нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі під №718. Згідно п. 35.4. Договору іпотеки та у відповідності до ст. 6 Закону України "Про іпотеку", іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 456 кв.м., на якій розташований предмет іпотеки. 09.08.2007 року приватним нотаріусом [PERSON] Новомосковського міського нотаріального округу на підставі ст.. 73 Закону України "Про нотаріат" та у зв'язку з посвідченням договору іпотеки була накладена заборона відчуження предмету іпотеки, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Новоукраїнська, буд. 155. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на нерухоме майно, яке належить [PERSON], накладені наступні арешти: - запис про обтяження № 16044524 від 23.08.2016 р. про арешт нерухомого майна боржника [PERSON], накладений державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.08.2016 року (виконавче провадження №52013046). З вищевикладених обставин вбачається, що право застави у позивача щодо предмета іпотеки виникло 09.08.2007 року, а 23.08.2016 року державним виконавцем був накладений арешт на вказане майно, тобто пізніше ніж було укладено Договір іпотеки. Крім того, станом на 15.11.2016 року заборгованість відповідача перед банком становить 108274.91 (Долар США), що перевищує вартість предмета іпотеки. Отже, у державного виконавця Новомосковськом міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головною територіального управління юстиції у Дніпропетровській області були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, яке є предметом іпотеки згідно із договором іпотеки. Просять звільнити з-під арешту нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: будинок загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., який знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Новоукраїнська, буд. 155 та земельну ділянку площею 456 кв.м.. на якій розташований вказаний будинок. Заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії. пов'язані з обмеженням ПАТ КБ "Приватбанк''' права іпотекодержателя щодо будинку загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., який знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Новоукраїнська, буд. 155 та земельної ділянки площею 456 кв.м., на якій розташований вказаний будинок, а також стягнути судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Представник позивача до початку судового засідання надав заяву в якій просить суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про отримання які є в матеріалах справи. Відповідно до абзаців 4, 5 ч. 5\~ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справі, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. 09.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанком» та [PERSON] укладено кредитний договір №DNN0G100000085, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 20000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач і відповідач 09.08.2007 року уклали договір іпотеки, згідно п.35.3 якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., який знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Новоукраїнська, буд. 155 та земельної ділянки площею 456 кв.м., на якій розташований вказаний будинок, який належить відповідачу на праві власності. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, постановою державного виконавця Новомосковького МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON] про відкриття виконавчого провадження, ВП №52013046 від 23.08.2016 року, накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON] Постановою заступника начальника Новомосковького МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №52013046 від 23.08.2016 року, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у\~Конституції України\~(ст. 55),\~Цивільному кодексі України\~(ст. 16),\~Цивільному процесуальному кодексу України\~(ст.3). Згідно\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до\~статті 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до п. 2\~ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно до п. 3\~ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»\~постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт на все майно боржника або на окремі предмети. Відповідно до п.5\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»\~у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до\~ст. 572 ЦК України\~в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. В силу\~ст. 1 Закону України «Про заставу»\~кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Статтями\~17,\~18\~цього ж\~Закону\~передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом або договором. Наступні застави вже заставлено майна допускаються у разі, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя зберігає силу. Відповідно до\~ст. 19 Закону України «Про заставу»\~за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 575 ЦК України\~визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про іпотеку»\~(в редакції, чинній на час укладення договору про іпотеку), іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту\~\~його\~\~нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Іпотекою може бути\~\~ забезпечене\~\~ виконання\~\~ дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може\~\~виникнути\~\~в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом\~\~-\~\~у черговості їх державної реєстрації. Згідно з\~ст. 7 Закону України «Про іпотеку»\~за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до вимог\~ст. 12 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, незалежно від настання строку виконання зобов'язань за основним договором, у випадку, зокрема, невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором. Як передбачено\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Згідно з ч. 4\~ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»\~про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Як встановлено, право застави у ПАТ КБ «ПриватБанк» на спірне майно виникло до накладення арешту. Таким чином, системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про наявність у іпотекодержателя права на вчинення дій, спрямованих на захист прав іпотекодержателя, визначених умовами договору іпотеки, в тому числі і шляхом подачі позову про зняття арешту з майна, в складі якого є предмет іпотеки, переданий в іпотеку позичальником на забезпечення задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази та те, що на теперішній час арешт, накладений вищезазначеною постановою заступника начальника Новомосковського МВ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, знятий не був, а також те, що кредитні зобов'язання відповідача, забезпечені заставою, не погашені, суд дійшов висновку, що право ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержателя порушено, оскільки у такому випадку позивач буде позбавлений можливості задовольнити свої вимоги щодо погашення кредитної заборгованості за рахунок спірного арештованого майна в тому числі і шляхом реалізації своїх прав іпотекодержателя при зверненні стягнення на майно, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у повному обсязі доведеними і підлягають задоволенню, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення з-під арешту нерухомого майна, розташованого за адресою: Дніпропетровська область м. Синельникове, вул. Новоукраїнська, б.155. Стосовно вимоги позивача про заборону органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» прав іпотекодержателя щодо нерухомого майна, суд зазначає наступне. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їх особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є субєктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Відповідно до\~ст. 26 ЦПК\~особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. \~Відповідно до ч. 1\~ст. 30 ЦПК\~сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Субєкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, предявивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих субєктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 34 ЦПК). \~Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є субєкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх субєктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК). З формулювання вказаної позовної вимоги вбачається, що вона заявлена до «органів державної виконавчої служби», та повязана з правами позивача як іпотекодержателя, тобто без конкретизації певної юридичної особи. До органів державної виконавчої служби позивачем будь-яких самостійних вимог не заявлені і статус Новомосковського ВДВС визначений позивачем, як третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог. В той же час відповідачем у справі є фізична особа [PERSON], яка не є стороною зазначеного правовідношення та не має безпосередньої заінтересованості у його розвязанні. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial