Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

У березні 2014 року ПАТ „Дельта Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Збільшивши позовні вимоги, позивач остаточно просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 390 412, 40 гривень. Та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS] шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 березня 2007 року між ТзОВ "Український промисловий банк", який 30.06.2010 року передав ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, та [PERSON] укладено кредитний договір № 26/ФКВ-07 (далі Договір) за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 23 600 доларів США до 22 березня 2022 року зі сплатою 14,6 % річних. З укладенням кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки частинами: у розмірі не менш як 131, 11 доларів США по 10 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси, а у разі прострочення невиконання або неналежного виконання умов Договору Банк вправі вимагати дострокового повного повернення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між кредитором та [PERSON] (Поручитель) 23.03.2007 року укладено договір поруки № 26/Zфпор-07 за яким остання поручилась перед Кредитором за виконання позичальником його кредитних зобов'язань. Крім того в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між ТОВ "Укрпромбанк" та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 23.03.2007 року укладено договір іпотеки № 26/Z/фквіп-07, предметом іпотеки стала трикімнатна квартира, яка належить іпотекодавцям на праві власності. 30.06.2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», в тому числі за кредитними зобов'язаннями [PERSON] [PERSON] належним чином не виконує свої грошові зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 28 липня 2014 року складає 390 412 ( триста дев'яносто тисяч чотириста дванадцять) гривень 40 копійок, з яких заборгованість за кредитом, з урахуванням дострокового повернення - 232 822 гривні 79 копійок, відсотки - 157 589 гривень 61 копійку. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно. В рахунок погашення заборгованості просить звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судові витрати стягнути з відповідачів пропорційно. Представник позивача Блонський В.К. у судовому засіданні позов підтримав. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали з тих підстав зазначених у запереченні проти позову ( а.с 70-75). Зокрема позивачем не доведено факту переуступки права вимоги від ТОВ „Укрпромбанк" до ПАТ "Дельта Банк". ПАТ „Дельта Банк" не повідомило боржників про переуступку права вимоги. Позивачем не доведено розміру заборгованості по кредитному договору. Крім того банк не вправі вимагати дострокового повернення кредиту, оскільки не повідомив належним чином боржників про його дострокове повернення. Також порушена процедура звернення стягнення на предмет іпотеки. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з такого. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України). Судом встановлено, що 23.03.2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26/ФКВ-07, згідно з яким відповідач отримав у кредит 23600 доларів США, зі сплатою 14,2 %, строком до 22 березня 2022 року. (а.с. 7-10, ). В той же день між сторонами укладено додаткову угоду, відповідно до якої погоджено рахунки для виконання умов договору ( а.с. 11). Пунктами 2.4. та 2.5. Кредитного договору передбачено, що повернення кредиту боржником здійснюється шляхом внесення щомісячно частками в розмірі не менше 131,11 дол. США в строк до 10 числа кожного місяця. Пунктами 1.5., 2.6., 2.7. кредитного договору передбачено внесення процентів за користування кредитом щомісячно у валюті кредиту щомісячно до 10 числа включно наступного місяця за місяцем нарахування процентів. 23 березня між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] укладено договір поруки № 63/Zфпор-07, відповідно до якого відповідачка зобов'язувалася відповідати перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, у разі невиконання [PERSON] вимог кредитного договору ( а.с.12). Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 березня 2014 року ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] уклали іпотечний договір №26/Zфквіп-07, посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу [PERSON] за р. №1315, згідно яким [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали у іпотеку ТОВ «Український промисловий банк» належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] ( а.с. 13-16). У відповідності до ст. 512-519 ЦК України, ст.ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління Національного банку України № 369 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк». Згідно вказаного договору АТ "Дельта Банк" набув права вимоги по кредитному договору від 23.03.2007 року № 26/ФКВ-07, договором поруки № 63/Zфпор-07 та іпотечним договором №26/Zфквіп-07 (а.с. 153-165). З додатку № 2 до вказаного договору вбачається, що ТОВ "Український промисловий банк" передано АТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 26/ФКВ-07 на загальну суму 22 548, 63 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 178700,15 грн. (а.с. 47). Відповідно до акту приймання передачі кредитних договорів від 15 липня 2010 року на виконання договору про передачу активів від 30.06.2010 р., укладеного між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк» АТ «Укрпромбанк» передав, а ПАТ „Дельта Банк" прийняв кредитний договір укладений з [PERSON] 23.03.2007 року № 26/ФКВ-07,додатковий договір від 23.03.2007 року та договором поруки № 63/Zфпор-07 та іпотечним договором №26/Z фквіп-07, матеріали кредитної справи (а.с. 128). Таким чином позивач довів факт передачі права вимоги від АТ «Укрпромбанк» передав до ПАТ „Дельта Банк" та своє право пред'являти вимогу боржникам за вищевказаним кредитним договором та забезпечувальними договорами. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для її здійснення, що є доказами прав нового кредитора у зобов'язанні. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредитору є належним виконанням (стаття 516 ЦК України). Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Згідно положень статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач [PERSON] не міг виконати свої обов'язки за кредитним договором внаслідок прострочення кредитора ПАТ «Дельта Банк». Крім того, про переуступку права вимоги ПАТ „Дельта Банк" та ТОВ „Укрпромбанк" повідомило [PERSON], шляхом направлення повідомлення на адресу, вказану у кредитному договорі ( а.с. 168, 169). Після переуступки прав вимоги [PERSON] у період з 2010 року по 31 липня 2011 року було кілька разів внесено кошти на погашення заборгованості, на загальну суму 1300 доларів США (а.с. 31, 181-182). Твердження представника відповідачки у судовому засіданні, що [PERSON] не вносив коштів на погашення заборгованості ПАТ „Дельта Банк" не підтверджено належними доказами. Письмові докази, надані банком відповідачкою не спростовані. Також 15 серпня 2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ „Дельта Банк" з заявою щодо можливості погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок заставного майна ( а.с. 170). [PERSON] належним чином не виконує свої грошові зобов'язання щодо повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка банком обрахована станом на 28 липня 2014 року та складає 390 412 ( триста дев'яносто тисяч чотириста дванадцять) гривень 40 копійок. З них: заборгованість за кредитом, з урахуванням дострокового повернення - 232 822 гривні 79 копійок, відсотки - 157 589 гривень 61 копійку ( а.с. 131). Доказів іншого відповідачі не надали, вказаний розрахунок ними не оспорений. З розрахунку заборгованості також вбачається, що на момент відступлення права вимоги за [PERSON] рахувалася прострочена заборгованість по відсоткам на сумі 2925,81 доларів США, по кредиту - 1323,32 доларів США. Детального розрахунку за період з березня 2007 року по липень 2010 року, до моменту передачі прав вимоги ТА "Дельта Банк" позивачем не надано. Поряд з тим, відповідачі не оспорили вказаних сум заборгованості, не надали доказів, які б свідчили про інший розмір боргу, чи про його відсутність на той час. Ці суми заборгованості узгоджуються з витягом з додатку до договору про передачу активів від 30.06.2010 р., з якого вбачається, що фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання [PERSON] на момент передачі прав вимоги за кредитним договором складав 25548, 63 доларів США ( а.с. 47). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як зазначалося вище, позивач просить стягнути [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованість за кредитним договором солідарно з урахуванням дострокового повернення кредитку. Пунктами кредитного договору 6.2., 6.3 Кредитного договору передбачено, що банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту у зв'язку з невиконанням умов договору після направлення вимоги про дострокове повернення та незадоволення цієї вимоги боржником у 15 денний строк. Відповідно до частини десятої статті Закону України „Про захист прав споживачів", згідно якої якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту забезпеченого іпотекою можуть бути здійснені споживачем протягом 60 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. 12 лютого 2014 року ПАТ „Дельта Банк" направило [PERSON] та його поручителям вимоги про дострокове повернення кредиту ( а.с.34-40). Вимоги боржнику та поручителям направлялися за адресами, вказаними у договорах. Поряд з тим до першого судового засіданні у справі, до 22 квітня 2014 року відповідачі не вжили заходів направлених на погашення кредиту. Заборгованість за кредитним договором ні поточна, ні прострочена, починаючи з липня 2011 року [PERSON] не погашалася. Оскільки позивач виконав вимогу закону щодо повідомлення боржників про дострокове повернення споживчого кредиту, будь-яких дій щодо повернення кредиту відповідачами протягом розгляду справи не вживалися, суд вважає, що ПАТ „Дельта Банк" вправі вимагати повернення всієї суми кредиту, незалежно від того, що на момент подачі позову 60 денний строк, з моменту направлення досудової вимоги не минув. Суд відмовляє в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення богу за кредитним договором, виходячи з такого. Відповідно до статей 33, 39 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання банк вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 7 червня 2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Доказів про те, вказана квартира не використовується як основне місце проживання власників житла, або ж наявності у них іншого житла, суду не надано. Згода всіх співвласників квартири на її відчуження також у матеріалах справи відсутня. Натомість з умов кредитного договору, договору іпотеки, а також пояснень відповідачки [PERSON] вбачається, що вказана квартира використовується як місце проживання боржника [PERSON] Крім того, пред'являючи вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на квартиру [ADDRESS] позивач вказує, що квартира належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Натомість з наданих доказів ( а.с. 13-20) вбачається, що власниками квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вимоги в цій частині позивач не уточнив. Суд не вправі вийти за межі позовних вимог. Банк не буде позбавлений можливості звернутися з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до всіх співвласників квартири у разі припинення дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" або у разі виникнення обставин, за яких до власників заставної нерухомості вказаний закон не буде застосовуватися. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, суд, пропорційно до задоволених позовних вимог стягує з відповідачів [PERSON] та [PERSON] 3654 гривень витрат по сплаті судового збору, в рівних частках з кожного, по 1827 гривень, за задоволену вимогу майнового характеру ( а.с. 1, 130). У відшкодуванні судових витрат за публікацію оголошення у пресі про виклик [PERSON] суд відмовляє, оскільки у задоволенні позову до вказаного відповідача відмовлено.

Outcome: partial