Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності їй, [PERSON] , свідоцтва про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] , яке було видане 22 грудня 1997 року, відділом приватизації житла на підставі розпорядження №4123 від 22 грудня 1997 року. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначала, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.12.1997 року, на підставі розпорядження № 4123 та зареєстровано органами БТІ у реєстровій книзі № 126-17004 від 22.12.1997 року, вона є співвласником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Співвласниками вказаної також є моя мама [PERSON] .На даний час мають намір продати вищезазначену квартиру, але у свідоцтві про право власності на квартиру виявлено описку у зазначенні її імені, вказано " [PERSON] ", замість правильного " [PERSON] ".У паспорті громадянина України моє ім`я вказано, як " [PERSON] ".У довідці про присвоєння ідентифікаційного номера моє ім`я вказано як " [PERSON] "у свідоцтві про народження, моє ім`я також вказано, як " [PERSON] ".Зазначена розбіжність перешкоджає заявнику розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. В судове засідання [PERSON] та її представник адвокат Нікітенко О.Ю. не з`явилися. Адвокат Нікітенко О.Ю. направила заяву про розгляд справи у їх відсутність, заяву підтримала та просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою. Представник заінтересованої особи - Управління майном комунальної власності міста в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.12.1997 року, на підставі розпорядження № 4123 та зареєстровано органами БТІ у реєстровій книзі № 126-17004 від 22.12.1997 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Як зазначає заявник, у вказаному свідоцтві про право власності на житло допущено помилку у зазначенні її імені та зазначено замість « [PERSON] » - « [PERSON] ». Зазначена розбіжність перешкоджає заявнику розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. На запит щодо можливості внесення виправлення до свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , Управління майном комунальної власності міста надало відповідь, що управління не має правових підстав для внесення виправлень та роз`яснило порядок вирішення вказаного питання в судовому порядку (а.с.15). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, заява розглядається в порядку окремого провадження. Частиною першою ст. 318 ЦПК України передбачено, що заявник у своїй заяві зобов`язаний зазначити який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. В п. 12 вищевказаної Постанови зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. За положеннями ч. 1 ст. 293 ЦПК у порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. На підтвердження факту належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] , яке було видане 22 грудня 1997 року, відділом приватизації житла на підставі розпорядження №4123 від 22 грудня 1997 року - заявником надано наступні належні та допустимі докази. Паспорт громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданий 21 травня 1999року Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, в якому зазначено місце реєстрації особи з 21.05.1999 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-6). Свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO], серії [NUMBER] , видане 12.03.1983 року Ленінським районним ЗАГС м.Полтави, виконане російською мовою, згідно якого її ім`я на російській мові зазначено « [PERSON] », а у графі мати вказана співвласниця квартири - [PERSON] (а.с.8). Таким чином, факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] , яке було видане 22 грудня 1997 року, відділом приватизації житла на підставі розпорядження №4123 від 22 грудня 1997 року, знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, а встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки необхідне заявнику для подальшого розпорядження майном.

Outcome: approved