Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-Центр» (далі - ТОВ «Кредо-Центр») про визнання договору недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди, в обґрунтування якого вказала, що 22.09.2014р. уклала із відповідачем договір №141356 про надання послуг, на виконання якого сплатила реєстраційний платіж в розмірі 3500грн. Позивач вважає, що вказаний договір здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, поза як предметом договору є не позика, а формування об'єднання клієнтів загальних умов програми «Кредо-центр», метою яких є придбання товару, зазначеного в додатку № 1 до договору, тобто відповідач взагалі не надає позик, а лише формує об'єднання клієнтів системи, які за рахунок власних внесків формують фонд, з якого учаснику надаються кошти на придбання товару. В подальшому позивач подала відповідачу письмову заяву про розірвання договору та повернення реєстраційного платежу, проте відповідач кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач просить визнати недійсним договір №141356 від 22.09.2014р укладений між нею та ТОВ "Кредо-Центр»,стягнути з ТОВ «Кредо-Центр» на її користь 3500грн. та моральну шкоду в розмірі 5000грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення на позовну заяву, зазначивши, що діяльність ТОВ «Кредо-Центр» пов'язана із наданням фізичним та юридичним особам системи оплатних послуг, спрямованих на придбання клієнтами товарів на умовах програми "Кредо-Центр», що базується на принципі взаємодопомоги всіх клієнтів. ТОВ «Кредо-Центр» є фінансовою установою, що перебуває в реєстрі фінансових установ України згідно розпорядження Нацкомфінпослуг від 19.02.2013р. № 559, діяльність товариства відбувається на підставі, згідно та в порядку ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах просить, на що відповідач має ліцензію, а тому відсутні підстави для визнання договору недійсним. Договір з позивачем розірвано шляхом припинення, позивачем термін у 14 календарних днів належно не дотримано, у зв'язку з чим відсутні підстави для повернення реєстраційного платежу, в позові просить відмовити, справу слухати за відсутності представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 22 вересня 2014 року [PERSON] та ТОВ «Кредо-Центр» укладено договір № 141356 про надання послуг, предметом якого є надання компанією, яка діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта, системи послуг, спрямованих на придбання клієнтом товару, зазначеного в додатку № 1 до цього договору, на умовах («додаток № 2 до договору»). Як вбачається із умов договору клієнт оцінює вигідність придбати товар за попередньо накопичені ним кошти, можливість отримання у власність лише частково сплаченого майна з наступним погашенням його залишкової вартості протягом достатнього для клієнта періоду часу з мінімальними адміністративними витратами. Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що відповідно до пункту 7.1 невід'ємними складовими договору є додатки № 1 та № 2. Додаток № 2 визначає загальні умови програми "Кредо-Центр", пункт 1.3 яких передбачає, що предметом договору є послуги, які надаються шляхом формування об'єднання учасників програми "Кредо-Центр" та створення фонду з метою придбання товарів у групах. У пункті 1.5 цих умов зазначено, що внесені [PERSON] суми чистих платежів використовуються для формування грошового фонду з метою здійснення почергової оплати товарів на користь кожного з учасників програми. Процедура отримання товару учасником програми врегульована у статті 4 додатку № 2. Згідно з пунктом 4.1 цього додатку компанія організовує та проводить видачу коштів на придбання товару. Учасник набуває право брати участь у найближчій видачі коштів після вчасної чергової проплати чистого внеску. Згідно з пунктом 4.7 додатку № 2 право на отримання товару надається шляхом підрахунку чистих платежів та графіка платежів. Пріоритетне право на отримання товару має учасник з найбільшою кількістю сплачених чистих платежів згідно з графіком платежів, який своєчасно й відповідно до умов договору виконує свої зобов'язання. Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. За змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" та статті 34 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг") діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. До фінансових послуг, зокрема, належить діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (пункт 11 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (Закон від 2 червня 2011 року № 3462-VII). Відповідно до положень, закріплених у частині першій, пункті 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з пунктом 7 частини третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми". Аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Отже, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності. Відсутність будь-якої з вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Висновок про саме таке застосування статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" міститься в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-14цс13). Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом договору, укладеного в рамках функціонування системи придбання товару в групах "Кредо-Центр", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару. Відповідно до статті 6 пункту 6.2 договору ТОВ "Кредо-Центр" гарантує надання кожному учаснику отримання товару за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених договором. Враховуючи вищевикладене, під час вчинення оспорюваного правочину не існувало жодних обставин, та відповідачем не здійснювались дії, які б порушували вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», цивільного законодавства та свідчить про досягнення сторонами договору згоди щодо істотних умов, повну зрозумілість умов договору позивачем та про те, що договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і те, що умови договору не порушують прав на інтересів позивача як споживача. Крім того, ТОВ «Кредо-Центр» є фінансовою установою, що перебуває в реєстрі фінансових установ України згідно розпорядження Нацкомфінпослуг від 19.02.2013р. № 559, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, яка міститься в матеріалах справи, а діяльність товариства відбувається на підставі, згідно та в порядку ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах просить, на що відповідач має ліцензію серія АЕ № 198424 зі строком дії з 28.02.2013р. по 28.02.2018р., копія якої наявна в матеріалах справи. Відповідно п. 9.1. ст. 9 Загальних умов програми «Кредо-центр», учасник групи, який не отримав товар, має право односторонньо відмовитися від договору про адміністрування не пізніше чотирнадцяти календарних днів з дати його укладення шляхом подання відповідної письмової заяви ліцензіату. Термін у 14 календарних днів позивачем дотримано, про що свідчить копія заяви позивача від 06.10.2014р. про розірвання договору та копія чеку про поштове відправлення від 06.10.2014р., яке вручено відповідачу 08.10.2014р., що відповідно узгоджується з умовою повернення грошових коштів, сплачених [PERSON] в якості реєстраційного платежу в розмірі 3500 гривень, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. В частині вимог про визнання недійсним договору належить відмовити з тих підстав, що договір про надання послуг був розірваний за ініціативою позивача та згодою відповідача, при цьому розірвання договору передбачено як умовами самого договору, Загальними умовами програми «Кредо-центр», так і діючим законодавством. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивач щодо заподіяння моральної шкоди, посилається на протиправні дії відповідача щодо укладання недійсного правочину з використанням нечесної підприємницької практики та неповернення грошових коштів протягом тривалого проміжку часу. Проте позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправність дій відповідача, не здобуто таких доказів і судом, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання правові наслідки щодо відшкодування збитків та моральної шкоди настають лише у випадку, якщо це встановлено договором або законом. Умовами укладеного сторонами договору від 22.09.2014р. відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язань не передбачено. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60грн.

Outcome: partial