Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

у вересні 2016 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про визнання недійсними змін до договору. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 07 червня 2006 року між нею та ЗАТ "ОТП Банк" був укладений кредитний договір № CL-004/325/2006. 14 червня 2016 року між сторонами у справі був укладений кредитний договір № CL-004/165/2007. 23.09.2011 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до п. 3.1 ст. 3 якого в порядку та на умовах, визначених договором, продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься в додатку № 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов"язується сплатити на користь продавця винагороду. 21.12.2011 р. між [PERSON] та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено додатковий договір № 4 до кредитного договору № CL-004/325/2006 від 07.06.2006 року та додатковий договір № 1 до кредитного договору № CL-004/165/2007 від 14.06.2007 року. Позивач зазначає, що за договором купівлі-продажу кредитного портфелю ТОВ "ОТП Факторинг Україна" набули право вимоги суми боргу, що утворилась на дату набрання чинності договором купівлі-продажу кредитного портфелю. Даний вид правонаступництва у зобов"язанні є сингулярним правонаступництвом, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" набуло право вимоги, що мало за кредитними договорами ПАТ "ОТП Банк" на момент укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю і не є правонаступником ПАТ "ОТП Банк". Оскільки ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не є стороною у кредитному договорі, воно не мало права укладати договори щодо будь-якої зміни умов кредитного договору. ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не має належної дієздатності для укладення даного правочину. На думку позивача, додатковий договір № 1 до кредитного договору № CL-004/165/2007 від 14.06.2007 р. та Додатковий договір № 4 до кредитного договору № CL-004/325/2006 від 07.06.2006 р. укладені особою, яка не мала на це права, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності та не спрямований на реальне настання правових наслідків. Єдиною метою укладення даного договору є створення у [PERSON] враження правомірності дій ТОВ "ОТП Факторинг Україна" щодо стягнення з неї сум, на які ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не має права. Також позивач зазначає, що дані правочини було укладено під впивом обману зі сторони ТОВ "ОТП Факторинг Україна", яке стверджувало, що отримало всі права за кредитними договорами, укладеними між [PERSON] та ПАТ "ОТП Банк". За таких підстав, позивач просила визнати недійсним та таким, що вчинений внаслідок обману, Додатковий договір № 1 до кредитного договору № CL-004/165/2007 від 14.06.2007 р., укладений між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON], а також визнати недійсним і таким, що вчинений внаслідок обману, Додатковий договір № 4 до кредитного договору № CL-004/325/2006 від 07.06.2006 р., укладений між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON] У квітні 2017 року позивач звернулася до суду із заявою про зміну предмету позову, в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 23 вересня 2011 року, укладений між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в частині передачі права майбутньої вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № CL-004/325/2006 від 07.06.2006 р., укладеним між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк", та кредитним договором № CL-004/165/2007 від 14.06.2007 р., укладеним між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк". Також визнати недійсним та таким, що вчинений внаслідок обману додатковий договір № 1 до кредитного договору № № CL-004/165/2007 від 14.06.2007 р., укладений між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON], а також визнати недійсним і таким, що вчинений внаслідок обману, Додатковий договір № 4 до кредитного договору № CL-004/325/2006 від 07.06.2006 р., укладений між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON] (а.с. 74) В обгрунтування заяви про зміну предмету позову зазначає, що за договором факторингу, яким за своєю правовою суттю є договір купівлі-продажу кредитного портфелю, не відступається право вимоги до фізичної особи не суб"єкта господарювання. [PERSON] уклала договори споживчого кредитування, згідно договору факторингу не може бути відступлено право майбутньої вимоги за такими кредитного договорами. Оскільки при укладенні між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" договору купівлі-продажу кредитного портфелю не було додержано вимог п. 1 та 2 ст. 203 ЦК України, на думку позивача, цей правочин є недійсним в частині передачі права майбутньої вимоги до боржника [PERSON] за кредитними договорами, укладеними між нею та ЗАТ "ОТП Банк". В судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в судове засідання не з"явився, надіслав письмові заперечення, в яких просить застосувати положення ч. 4 ст. 26 ЦК України про застосування строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. (а.с. 44, 88) Відповідач ПАТ "ОТП Банк" в судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-004/325/2006 від 07.06.2006. Відповідно до умов цього договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 28710,94 доларів США із фіксованою процентною ставкою в розмірі 12%+FIDR. Строк дії договору був визначений сторонами в графіку платежу до 07.06.2012. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-004/325/2006 від 07.06.2006, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати, як солідарний боржник, за повне і своєчасне виконання боржником ([PERSON].) його боргових зобов'язань перед кредитором (ЗАТ «ОТП Банк») за кредитним договором (№ CL-004/325/2006 від 07.06.2006) в повному обсязі таких зобов'язань. Згодом 04.06.2010 між сторонами ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено три додаткові угоди, якими передбачались зміни до кредитного договору: щодо порядку здійснення погашення кредиту, а саме шляхом здійснення ануїтетних платежів; щодо порядку реалізації права дострокової вимоги банку; щодо страхування з умовою розстрочки, умов підвищення та зниження процентної ставки. Також 04.06.2010 між сторонами договору поруки ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений додатковий договір, яким вносились зміни відповідно до змін внесених в основне зобов'язання. Додатковим договором від 10.01.2011, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], кредитний договір був викладений в новій редакції. Відповідно до умов цього договору встановлена процентна ставка в розмірі 12%+FIDR. Строк дії договору визначений сторонами до 07.06.2013. Додатковим договором від 10.01.2011, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] були внесені відповідні зміни до умов договору поруки. 23.09.2011 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким, зокрема, позивачу було передано право вимоги за кредитним договором № CL-004/325/2006 від 07.06.2006. Згідно умов даного договору «Кредитний портфель» - права вимоги до Боржників (їх Поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості Боржників перед Продавцем (ПАТ «ОТП Банк») за кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, усі та будь-які санкції (у разі їх наявності) на дату набрання чинності, а також права, зазначені у ст. 3.3. цього Договору. Стаття 3.3. передбачає, що до Покупця (ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ) переходять права за кредитними договорами у зв'язку з продажем кредитного портфелю: а. Покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій. б. Право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності. в. На умовах, передбачених Договором комісії, право вимагати від продавця перерахування будь-яких та усіх коштів, отриманих ним від боржників в результаті реалізації заставленого майна. Після укладення Договору купівлі-продажу кредитного портфелю між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] було укладено два додаткових договори. Так за додатковим договором № 4 від 21.12.2011 була встановлена пільгова процентна ставка 4,8 %+UIRD (Український індекс ставок за депозитом), строк дії договору змінений не був, визначений у графіку датою 07.06.2013. Додатковим договором від 21.03.2013 сторони домовились про встановлення процентної ставки - 0,00 % з 21.03.2013 до повного виконання зобов'язань та визначили дату остаточного повернення кредиту - 21.07.2015. Додатковими договорами від 21.12.2011 та від 21.03.2013, укладеним між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON], були внесені відповідні зміни до умов договору поруки SR-004/325 /2006 від 07.06.2006. З матеріалів справи також вбачається, що між сторонами ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 14.06.2007 був також укладений кредитний договір № CL-004/165/2007. Згідно з умовами цього договору, банк видав позичальнику кредит в розмірі 22268,20 доларів США із фіксованою процентною ставкою в розмірі 11,99%+FIDR. Строк дії договору був визначений сторонами в графіку платежу. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір поруки від 14.05.2010 № SR-004/165/2007, за яким поручитель зобов'язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору. [PERSON] померла 16.10.2009 р. А отже, зобов'язання за цим договором поруки припинились, так як не передбачають правонаступництва. Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № CL-004/165/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-004/165/2007/1 від 14.05.2007. За умовами цього договору [PERSON] взяв на себе зобов'язання відповідати як солідарний боржник за повне і своєчасне виконання боржником ([PERSON].) його боргових зобов'язань перед кредитором (ЗАТ «ОТП Банк») за кредитним договором (№ CL-004/325/2006від 07.06.2006) в повному обсязі таких зобов'язань. 02.02.2009 між сторонами ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Додатковий договір № 1, згідно якого сторони домовились внести зміни та доповнення щодо порядку здійснення погашення кредиту, а саме шляхом здійснення ануїтетних платежів відповідно до графіку платежів в новій редакції. За графіком платежів, останній платіж був передбачений 14.06.2013. 05.05.2009 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Додатковий договір №1. Сторони домовились з питань здійснення страхування з умовою розстрочки, умов підвищення та зниження процентної ставки. 14.05.2010 між сторонами ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Додатковий договір № 2, яким були внесені зміни до п.1.9.1. щодо порядку реалізації права дострокової вимоги банку. За вже згаданим вище договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 23.09.2011, права кредитора за кредитним договором № CL-004/165/2007 від 14.06.2007 перейшли від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 21.12.2011 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] укладений Додатковий договір № 1, згідно якого сторони домовились внести зміни та доповнення до Кредитного договору, зокрема, щодо встановлення пільгової процентної ставки на рівні 4,79 %+UIRD (Український індекс ставок за депозитом), строк дії договору змінений не був, визначений у графіку датою 14.06.2013. Додатковим договором №2 від 21.03.2013 сторони домовились, зокрема, про встановлення процентної ставки - 0,00 % з 21.03.2013 до повного виконання зобов'язань, змінили графік погашення заборгованості та визначили дату остаточного повернення кредиту - 21.07.2015. Додатковими договорами від 21.12.2011 та від 21.03.2013, укладеним між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON], були внесені відповідні зміни до умов договору поруки № SR-004/165/2007/1. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.08.2016 р. відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» про визнання окремих положень договору недійсними. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 13 вересня 2017 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 02.08.2016 скасувано та ухвалено нове рішення. Постановлено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № CL-004/325/2006 від 07.06.2006 в розмірі 3767,02 долари США, що еквівалентно 56535,18 гривень та пеню в розмірі 21234,72 грн.; за договором № CL-004/165/2007 від 14.06.2007 в розмірі 3404,28 доларів США, що еквівалентно 51091,20 гривень та пеню в розмірі 22567,58 гривень. Всього стягнути 7171,3 долари США, що еквівалентно 107626,38 гривень та пеню на загальну суму 43802,3 гривень. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати в розмірі 2372,89 гривень в рівних частках. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» про визнання окремих положень договору недійсними - відмовити. З тексту рішення Апеляційного суду м. Києва вбачається, що у вимогах зустрічного позову [PERSON] просила визнати недійсним положення підпукту "б" пункту 3.3 статті 3 Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 23.09.2011 р., укладеного між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ПАТ "ОТП Банк", посилаючись на те, що вказане положення суперечить ст. 509 ЦК України. А саме [PERSON] вважає, що право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності не є зобов'язанням в розумінні вимог ЦК України, а тому не може бути передане іншій особі за договором. Апеляційний суд м. Києва зазначив, що, виходячи із наведених в Законі визначень твердження відповідача про те, що право нараховувати проценти та штрафні санкції не є зобов'язанням в розумінні вимог ЦК України є безпідставним, оскільки право на отримання процентів та неустойки є грошовим зобов'язанням, яке виникає при певних умовах. В силу ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим як вбачається з обставин справи між [PERSON] та новим кредитором були укладені додаткові угоди, якими між сторонами погоджені нові умови, зокрема, встановлена процентна ставка на рівні 0,00 % річних, скасована пеня, що була нарахована на момент укладення додаткового договору № 2, розмір пені погоджений між новим кредитором і боржником, проте її розмір не змінений (п.3.1. частини 3 Кредитного договору та п.2.1..11 Додаткового договору №2). В порядку ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За наведених обставин, вимоги зустрічного позову про визнання недійсними умов підпунктом (б) пункту 3.3 статті 3 Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 23.09.2011, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» є безпідставними, оскільки суду не доведено та ним не встановлено порушень норм чинного законодавства при його укладенні сторонами. До того ж не вбачається порушенням прав [PERSON] оспорюваними умовами, а тому відсутні підстави для здійснення судового захисту її прав. (а.с. 54 - 58) Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] просила визнати недійсним договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 23 вересня 2011 року, укладений між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в частині передачі права майбутньої вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № CL-004/325/2006 від 07.06.2006 р., укладеним між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк", та кредитним договором № CL-004/165/2007 від 14.06.2007 р., укладеним між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк". В обгрунтування таких вимог посилається на те, що при укладенні між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" договору купівлі-продажу кредитного портфелю не було додержано вимог п. 1 та 2 ст. 203 ЦК України. В порядку ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частина 2 ст. 203 ЦК України - особа, яка вчиняєправочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 565 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Оспорюваний договір за своїм змістом не суперечить діючим нормам ЦК України і повністю узгоджуються з положеннями ст. 526, 565, 611, 1077 та 1078 ЦК України. У разі ж порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором (ст. 611 ЦК України). Належних та допустимих доказів на підтвердження факту суперечності умов зазначеного договору актам цивільного законодавства матеріали справи не містять. Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Нормами чинного законодавства не встановлено обмежень щодо відступлення права грошової вимоги до боржників, які не є суб"єктами господарювання. Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231 «Про відновлення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» не встановляє виключний характер переліку операцій з фінансовими активами, які відносяться до факторингу, а тільки визначає ті види операцій, які разом з іншими можуть відноситися до факторингу. Крім того, згідно підпункту «а»пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг 1988 року постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Проте, ні зазначеною статтею, ні іншими статтями Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг 1988 року не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб, по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу. З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, для визнання вище зазначеного оспорюваного правочину недійсним. В оспорюваному договорі купівлі-продажу, на думку суду, дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Таким чином, в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити у повному обсязі, оскільки її позовні вимоги про визнання недійсними та такими, що вчинені внаслідок обману, додаткові договора, є похідними від основних вимог.

Outcome: dismissed