Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

ПАТ "Укрсоцбанк" 28.11.2016 року звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на заставне майно відповідача [PERSON] , мотивуючи позов тим, що 15 березня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому реорганізовано в ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено договір кредиту №12/02-25, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 80000,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 14.03.2018 року або достроково, у випадках, передбачених Договором кредиту. 15.03.2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем укладено Іпотечний договір №02-23-12/02-25-458, за яким відповідач надав позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме: будівлю літ. А за номером 20, загальною площею 1406,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 13.09.2007 року між банком та відповідачем укладено Генеральний договір кредиту №051/033 про здійснення кредитування в рамках якого, 13 вересня 2007 укладено Додаткову угоду №051/033.1 до Генерального договору кредиту №051/033 про здійснення кредитування відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3800,00 доларів США, з порядком повернення кредиту зі сплатою 13,5% річних з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 12 вересня 2019 року або достроково, у випадках, передбачених Договором кредиту та укладено Додаткову угоду №051/033.2 від 21 серпня 2008 року до Генерального договору кредиту №051/033 про здійснення кредитування, відповідно до якого, банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 50000,00 доларів США з порядком повернення кредиту, передбаченим ст. 1 Договору кредиту зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 20 серпня 2019 року або достроково. 13.09.2007 року з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем укладено Іпотечний договір №02-23-051/033-1459 відповідно до умов якого відповідач передав позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме: - будівлю літ. А, що складається з: будівлі (літ. А), загальною площею 1406,7 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Банк свої зобов`язання за договорами кредитів виконав належним чином та в повному обсязі, а саме надав суми кредитів. Відповідач не виконує умови договорів кредиту - порушує строки повернення кредиту та сплати процентів. Неналежне виконання зобов`язань відповідачем за договором кредиту №12/02-15 призвело до виникнення простроченої заборгованості у сумі 21359,13 доларів США; за договором кредиту №051/033.1 заборгованість складає 19610,49 доларів США; за договором кредиту №051/033.2 заборгованість - 19623,88 доларів США. 09.09.2016 року відповідачу направлено повідомлення з інформуванням про виниклу заборгованість за Договором кредиту та про необхідність її сплати, яка відповідачем проігнорована В зв`язку з чим, банк просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №02-23-12/02-25-458 від 15.03.2006 року укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Волкодав В.Г. зареєстрованого в реєстрі за номером 2108 та за Іпотечним договором №02-23-051/033-1495 від 13.09.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Волкодав В.Г. зареєстрованого в реєстрі за номером 9988, а саме: на будівлю Літ.А, що складається з: будівлі (Літ. А) загальною площею 1406,7 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 15 березня 2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г, реєстраційний номер 2059, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу не нижче експертної оцінки проведеної в рамках виконавчого провадження за рахунок чого задовольнити вимоги банку по Договору кредиту №12/02-25 від 15.03.2006 року укладеного з [PERSON] на загальну суму 21359,13 доларів США; за Договором кредиту №051/033.1 від 13.09.2007 року на загальну суму 19610,49 доларів США; за Договором кредиту №051/033.2 на загальну суму 19623,88 доларів США. Крім того, просить стягнути на свою користь судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в сумі 24149,50 грн. Провадження у справі відкрите ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Гаврилова Д.В. від 29 листопада 2016 року. 13.03.2017 року відповідачем [PERSON] в судовому засіданні подана письмова заява про застосування строків позовної давності з огляду на розірвання договірних відносин 01.12.2008 року та зустрічний позов до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсними договорів іпотеки № 02-2312/02-25-458 від 15.03.2006 року з додатками та № 02-23-051/033-1459 від 13.09.2007 року. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" 15.03.2006 р. укладено договір кредиту №12/02-25 та іпотечний договір №02-23-12/02-25-258 від 15.03.2006 р., в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. 13.09.2007 р. між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" укладено Генеральний договір №051/033 про здійснення кредитування та іпотечний договір від 13.09.2007 р. за №025-23-051/033-1495, за яким банк зобов`язався надавати грошові кошти у гривнях та/або доларах США, євро в межах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентним за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановлених Національним банком України надати укладення договору - 696900 грн., на умовах, визначених Договором та додатковими угодами. Банк листом від 01.12.2008 р. №12.2-7/67-2008 повідомив її про дострокове розірвання всіх договорів в односторонньому порядку, з якою вона погодилась та заперечень не надавала. 05.09.2017 р. представником ПАТ «Укрсоцбанк» подана письмова заява про застосування строків позовної давності до вимог за зустрічним позовом та відмову у його задоволенні. 15.01.2018 року відповідачем ( [PERSON] - позивач за зустрічним позовом) подано до суду відзив на позовну заяву про звернення стягнення на заставне майно, вказавши на те, що позивач (відповідач за зустрічним позовом) втратив своє право на звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки договірні відносини з позивачем розірвані 01.12.2008 року. 18.06.2018 року представником позивача (відповідача за зустрічним позовом) подано заяву про застосування строків позовної давності до зустрічного позову [PERSON] та подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просила відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2018 року у зв`язку з тим, що суддя Гаврилов Д.В. не може продовжувати розгляд справи, через закінчення строку дії повноважень судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/15492/16-ц. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2018 року, головуючим у справі визначена суддя Рядча Т.І. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Рядчої Т.І. від 02.10.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 31.10.2018 року через те, що суддя Рядча Т.І. не може продовжувати розгляд справи, оскільки перебуває на лікарняному, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/15492/16-ц. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2018 року, головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.11.2018 р. справу прийнято до провадження судді Ус О.В. та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.05.2019 року відмовлено представнику [PERSON] за довіреністю у допуску до участі у справі в якості представника (позивача за зустрічним позовом). Усною ухвалою суду з занесенням в протокол судового засідання від 17.01.2020 року Акціонерне товариства "Укрсоцбанк" замінено на правонаступника - Акціонерне Товариство «Альфа-Банк». Представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити через його необґрунтованість, а також пропущення строку позовної давності. Представник відповідача в задоволені позову просила відмовити через його необґрунтованість, дала пояснення аналогічні викладеним у відзиві, просила застосувати наслідки пропущення строку позовної давності, зустрічний позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Раніше, в судовому засіданні представник відповідача за довіреністю звертала увагу на те, що кредитні договори визнані нікчемними, а тому, вимоги позивача необгрунтовані. Суд, заслухав вступне слово представника позивача адвоката Шевцова О.С. (відповідач за зустрічним позовом), представника відповідача адвоката Лодига М.Т. (позивача за зустрічним) дослідив матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 15 березня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому реорганізовано в ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», правонаступник на час розгляду справи в суді АТ «Альфа-Банк» ) та [PERSON] укладено договір кредиту №12/02-25, відповідно до якого, банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 80000,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 14.03.2018 року або достроково у випадках передбачених Договором кредиту. 15.03.2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань між АКІБ «Укрсоцбанк» та відповідачем укладено Іпотечний договір №02-23-12/02-25-458, відповідно до умов якого відповідач надав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: будівлю літ. А за номером 20, загальною площею 1406,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 13.09.2007 року між АКІБ "Укрсоцбанк" та відповідачем укладено Генеральний договір кредиту №051/033 про здійснення кредитування в рамках якого 13 вересня 2007 укладено Додаткову угоду №051/033.1до Генерального договору кредиту №051/033 про здійснення кредитування відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3800,00 доларів США, з порядком повернення кредиту зі сплатою 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 12 вересня 2019 року або достроково, у випадках, передбачених Договором кредиту та укладено Додаткову угоду №051/033.2 від 21 серпня 2008 року до Генерального договору кредиту №051/033 про здійснення кредитування, відповідно до якого, банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 50000,00 доларів США з порядком повернення кредиту, передбаченим ст. 1 Договору кредиту зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 20 серпня 2019 року або достроково. 13.09.2007 року з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, між АКІБ «Укрсоцбанк» та відповідачем укладено Іпотечний договір №02-23-051/033-1459 відповідно до умов якого відповідач передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: - будівлю літ. А, що складається з: будівлі (літ. А), загальною площею 1406,7 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] свої обов`язки за кредитним договором перестала виконувати з 12.01.2015 р. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 20.05.2015 р. у справі № 667/8605/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, що набрало законної сили 31.05.2015 р. встановлено та не доводиться при розгляді цієї справи за приписами ч.4 ст. 82 ЦПК України, що кредитний договір №12/02 -25 від 15 березня 2006 року та Генеральний договір №051/033 про здійснення кредитування від 13.09.2007 року є нікчемними через те, що під час укладання вищезазначених кредитних договорів мала місце нечесна підприємницька практика (ч.2 ст.215ЦК України). У відповідності до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Відповідно до частин 4 та 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Враховуючи те, що рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 20.05.2015 р. у справі № 667/8605/14-ц, яке набуло чинності, встановлено, що кредитний договір №12/02 -25 від 15 березня 2006 року та Генеральний договір №051/033 про здійснення кредитування від 13.09.2007 року є нікчемними, то таке зобов`язання не може забезпечуватись дійсними договорами іпотеки. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина 3 статті 215 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Оскільки Іпотечний договір №02-23-12/02-25-458 від 15.03.2006 р. та Іпотечний договір №02-23-051/033-1459 від 13.097.2007 року укладені в забезпечення виконання кредитного договору №12/02-25 від 15 березня 2006 року та Генерального договору №051/033 про здійснення кредитування від 13.09.2007 року, які є нікчемними, такі іпотечні договори суперечать вимогам цивільного законодавства щодо застави майна та частини 4 статті 3 Закону України «Про іпотеку». За правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у справі № 917/1739/17 від 04.12.2019 р. саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відносно заяв про застосування строків позовної давності. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Таким чином, до вимог позову банку позовна давність не застосовується, оскільки права банка не порушені. До вимог про застосування недійсними договорів іпотеки. Відповідно до статтей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. У справі, яка переглядається, відповідач звернулася до суду з зустрічними позовними вимогами про визнання іпотечних договорів недійсними. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. В даному конкретному випадку, відповідач звернулася до суду з зустрічним позовом 13.03.2017 р., про порушення своїх прав, вона повинна була дізнатися з дня ухвалення судового рішення Комсомольським районним судом м.Херсона 20.05.2015 р. у справі № 667/8605/14-ц за її позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, що набрало законної сили 31.05.2015 р., оскільки цим рішенням встановлено нікчемність кредитних договорів, що були підставою для укладення іпотечних договорів. За таких обставин, строк позовної давності [PERSON] за зустрічними позовними вимогами не пропущений. Ураховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення вимог зустрічного позову та визнання недійсними Іпотечного договору №02-23-12/02-25-458 від 15.03.2006 р. з додатками та Іпотечного договору №02-23-051/033-1459 від 13.097.2007 року; про відмову в задоволенні вимог первісного позову, оскільки недійсний правочин за ч.1 ст. 216 ЦПК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Рішення в повному обсязі складене 22 січня 2019 року. На підставі ст. 81, 82, 141, 258, 264-265, 353-355 ЦПК України, ст. 23,1167 ЦК України, суд,

Outcome: approved