Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулася [PERSON] , в якому просила стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року та за період з березня 2017 року по липень 2017 року в загальному розмірі 30458,08 грн. В обґрунтування вказаних позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що у вказаний період вона працювала у державному підприємстві «Донецька залізниця», правонаступником якого стало АТ «Українська залізниця». З лютого 2016 року по серпень 2016 року та з березня 2017 року по липень 2017 року роботодавець не виплачував їй заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. Станом на день звільнення 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року складає 11586,02 грн, за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 15422,45 грн. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 січня 2020 року відзив Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишено без розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача АТ «Укрзалізниця» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення відповідач повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді апаратника хімводочищення 3 розряду дільниці котельного господарства, в тому числі з 02.11.2015 року в Ясинуватському будівельно-монтажному експлуатаційному управлінні Державного підприємства «Донецька залізниця», а з 01.09.2016 року у виробничому підрозділі «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 17 липня 2017 року на підставі наказу від 10.07.2017 року № 9749/ДН-ОС позивач була звільнена у зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються трудовою книжкою [PERSON] серії [NUMBER] , копія якої долучена до матеріалів справи. Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 р. було утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1, до переліку якого входить, зокрема, й ДП «Донецька залізниця». Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Донецька залізниця» перебуває в стані припинення. Крім того, в Реєстрі містяться дані про юридичних осіб, правонаступником яких є ПАТ "Українська залізниця", серед яких зазначено ДП "Донецька залізниця". Відповідно до пункту 1 постанови КМУ від 12.11.2014р. № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» на часткову зміну пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (Офіційний вісник України, 2014 р., N 53, ст. 1402) установлено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 зазначеної постанови, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним Акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови. 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включено м. Донецьк. Процедуру реорганізації ДП «Донецька залізниця» та передачу всіх прав та обов`язків ПАТ «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» (далі - Постанова № 604) призупинено до завершення проведення антитерористичної операції. Відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 938 від 31.10.2018 р. Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило назву на Акціонерне товариство «Українська залізниця». Згідно із зведеною відомістю на виплату заборгованості по Державному підприємству «Донецька залізниця» від 17.03.2020 року за № 618/2, інформаційною довідкою № 618 від 17.03.2020 року, наданою в.о. начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», інформаційною довідкою № 776 від 04.05.2020 року, наданою начальником фінансово - економічного відділу структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», до АТ «Українська залізниця» були передані відомості щодо заборгованості із заробітної плати позивача [PERSON] , розмір якої складав після утримання обов`язкових податків та зборів 11586,02 грн (за 5 місяців в розмірі окладу 1957,24 грн, за шостий місяць в розмірі 1799,82 грн). З платіжних відомостей № 96 від 28 листопада 2016 року та № 96/2 від 22 лютого 2017 року вбачається, що СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» в рахунок погашення вказаної заборгованості виплатила позивачу кошти в загальному розмірі 3917,48 грн шляхом перерахування вказаних коштів на банківський рахунок [PERSON] № [NUMBER] , відкритий в ТВБВ № 10004/0149 ПАТ «Державний ощадний банк України». На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що від ДП «Донецька залізниця» до АТ «Українська залізниця» була здійснена передача обов`язків щодо виплати позивачу заборгованості по заробітній платі [PERSON] по ДП «Донецька залізниця» за 2016 рік. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно з ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Частиною 1 статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Згідно з ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Враховуючи те, що від ДП «Донецька залізниця» до АТ «Українська залізниця» була здійснена передача обов`язків щодо виплати позивачу заборгованості по заробітній платі за 2016 року в сумі 11586,02 грн та судом було встановлено, що за вказаний період [PERSON] було сплачено 3914,48 грн, суд дійшов висновку про те, що за вказаний період залишилась не сплаченою заборгованість по заробітній платі в розмірі 7671,54 грн, сума якої отримана після проведення відрахувань та утримань із заробітної плати податків та загальнообов`язкових платежів. Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а другою частиною цієї статті встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. На виконання вимог статті 110 КЗпП України роботодавець повідомляв робітника про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати, на підтвердження чого позивачем долучені до матеріалів справи відповідні табуляграми. Так, відповідно до табуляграм, доданих до позову, працівнику [PERSON] у період з березня 2017 року по липень 2017 року заробітну плату було нараховано з урахуванням часу простою: в березні 2017 року в розмірі 3054,81 грн, що після утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів складає 2429,13 грн; за квітень 2017 року в розмірі 1890,08 грн, що після утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів складає 1502,96 грн; за травень 2017 року в розмірі 1591,65 грн, що після утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів складає 1265,64 грн; за червень 2017 року в розмірі 696,34 грн, що після утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів складає 553,72 грн; за липень 2017 року заробітну плату було нараховано в розмірі 8245,45 грн, яка складається, в тому числі, з компенсації за невикористану відпустку за 25 днів в сумі 3610,50 грн, вихідної допомоги при скороченні в сумі 4191,15 грн, що після утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів складає 6598,56 грн. А у підсумку розмір нарахованої заробітної плати за відповідний період складає 15478,33 грн, що є сумою вищенаведених доданків. Ухвалами Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2019 року, 09 січня 2020 року, 20 лютого 2020 року, 08 квітня 2020 року та 14 травня 2020 року у Акціонерного товариства «Українська залізниця» було витребувано докази про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивача за періоди з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, документи щодо остаточного розрахунку із [PERSON] , рішення робочої комісії з їх опрацювання або їх копії, документи, які стали підставою для внесення відомостей про її звільнення з 17.07.2017 року в трудову книжку [NUMBER] . Відповідачем на виконання вказаних ухвал суду надано довідку від 02.12.2019 р. за № 1519/2, копію відомості на виплату грошей за березень 2017 р. № 3, з яких вбачається, що за першу половину березня 2017 року позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 1621,79 грн, яку після вирахування обов`язкових податків та зборів отримано позивачем 27 липня 2017 року в розмірі 1289,63,01 грн, нарахування заробітної плати з 16 березня 2017 року по липень 2017 року не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2018 року у справі 233/559/18 за позовом працівника СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі було встановлено, що з 20 березня 2017 року згідно з наказом ПАТ «Українська залізниця» філії «Донецька залізниця» №384 від 15.03.2017 року та наказом СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» №236/ДНД від 17.03.2017 року у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця», викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією відповідно до ст.ст. 34, 113 КЗпП України встановлено простій для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. Враховуючи те, що з 20 березня 2017 р. встановлено простій для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції на підставі наказу ПАТ «Українська залізниця» філії «Донецька залізниця» № 384 від 15.03.2017 р. та наказу СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» №236/ДНД від 17.03.2017 р., а відповідно до ч. 1 ст. 113, ч. 1 ст. 44, ч. 1 ст. 83 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) та при припиненні трудового договору з підстави, зазначеної пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також те, що роботодавцем не спростовано вказаний розрахунок позивача, суд дійшов висновку про те, що розрахунок заборгованості по заробітній платі, здійснений позивачем, відповідає обставинам справи. Посилання відповідача про неможливість розрахунку заборгованості по заробітній платі через відсутність у роботодавця оригіналів первинних документів щодо розміру виконаної роботи та розміру заборгованості не спростовує висновків суду, оскільки обов`язок вести облік відпрацьованого часу та розміру заробітної плати покладено лише на роботодавця, обставини, які зумовлюють відсутність первинної документації, не звільняють роботодавця від обов`язку сплачувати заробітну плату працівнику, право на яку гарантоване Конституцією України. Вказаний висновок відповідає позиції, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відповідно до якого відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати. Наявність форс-мажорних обставин, що спричинили невиплату заробітної плати та відсутність оригіналів первинних документів не спростовує висновків суду, оскільки право на заробітну плату гарантоване статтею 43 Конституції України та відсутність вини відповідача у невиконанні своїх обов`язків щодо виплати заробітної плати не звільняє його від виконання такого обов`язку в наступному, а може лише бути підставою для звільнення роботодавця від відповідальності, передбаченої трудовим законодавством за вказане порушення трудових прав. Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Позивач, здійснюючи розрахунок заборгованості по заробітній платі не врахував вищезазначені положення та вказав суму заборгованості по заробітній платі після утримання обов`язкових податків та зборів, а також не врахував сплачену після вирахування обов`язкових податків та зборів заробітну плату за першу половину березня 2017 року, в розмірі в розмірі 1621,791 грн, та яку після вирахування обов`язкових податків та зборів позивач отримала в розмірі 1289,63 грн. Розглядаючи питання про розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що відповідачем АТ «Українська залізниця» не спростовано розрахунок, наданий позивачем в частині заборгованості по заробітній платі за 2016 рік в сумі 7671,54 грн, розмір якої встановлено після вирахування обов`язкових податків та зборів, а також в частині заборгованості по заробітній платі в розмірі 13856,54 грн за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року з наступним утриманням обов`язкових податків та зборів, розмір якої отримано після вирахування сплаченої суми нарахованої заробітної плати за першу половину березня 2017 року в розмірі 1621,79 грн (15478,33 - 1621,79 = 13856,54). А отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню позовні вимоги в частинні стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за 2016 рік по ДП «Донецька залізниця» в розмірі 3914,48 грн та за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 1621,79 грн, які були виплачені позивачу. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 611,22 грн, розмір якого вирахуваний виходячи з того, що розмір задоволених позовних вимог дорівнює 21528,08 грн, а всього дійсна ціна позову дорівнює 27064,35 грн та відповідає розміру судового збору 768,40 грн.

Outcome: partial