Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із позовом до ТОВ «Овочі-Заріччя» та [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки поновленим та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.02.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 3, 7625 га, кадастровий номер [NUMBER], який зареєстровано 21.10.2009 року та відповідно до якого позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач належно виконував обов'язки за умовами договору і мав намір використати своє переважне право перед іншими особами на укладання договору оренди землі на новий строк, про що повідомив [PERSON] своїм листом повідомлення від 14.11.2017 року, до якого долучено проект додаткової угоди про поновлення договору оренди на строк 10 років. При намаганні зареєструвати додаткову угоду від 14.11.2017 року про внесення змін до договору оренди від 02.02.2008 року позивачу стало відомо, що ТОВ «Овочі-Заріччя» зареєстрували договір оренди на зазначену вище земельну ділянку. У зв'язку із тим, що під час дії договору оренди землі від 02.02.2008 року, який зареєстрований 21.10.2009 року та дійсний до 21.10.2019 року, укладено спірний договір про оренду землі між ТОВ «Овочі-Заріччя» та [PERSON], позивач вимушений звернутися із даним позовом до суду. Ухвалою суду від 05.12.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19.03.2019 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. 02.01.2019 року від ТОВ «Овочі-Заріччя» надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТОВ «Овочі-Заріччя» просить суд у задоволенні позовних вимогах відмовити, оскільки у позовній заві вказано, що позивач повідомив [PERSON] про намір використати своє переважне право перед іншими особами, однак [PERSON] було направлено на адресу позивача заяву про небажання продовжувати договори оренди земельних ділянок та повернення земельних ділянок від 24.01.2018 року, яку позивач отримав. Договір оренди землі від 02.02.2008 року закінчився 02.02.2018 року. Відповідно до укладеного договору оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Овочі-Заріччя», орендна плата становить 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що на 4 % більше, ніж зазначено в додатковій угоді, тому такі умови договору є кращі для [PERSON] ніж умови, передбачені додатковою угодою. З урахуванням зазначеного, відсутні підстави, які свідчать про порушення відповідачами законних прав та інтересів позивача, щодо реалізації останнім його переважного права. Представник позивача ТОВ «Щедра Нива» - адвокат Липень С.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ОВОЧІ-ЗАРІЧЧЯ» - адвоката Якименко-Шевчук Ю.О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні. Позицію викладену у відзиві підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Суд заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, встановив що згідно договору оренди земельної ділянки від 02.02.2008 року, який зареєстрований 21.10.2009 року та акту прийому передачі об'єкта оренди за договором від 02.02.2008 року, [PERSON]передала в оренду на строк 10 років, а ТОВ «Щедра Нива» прийняла в оренду земельну ділянку площею 3, 7625 га, яка розташована на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER].(а.с.8-10) Відповідно до ст. ст. 759, 760 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Особливості найму окремих видів майна встановлюються ЦК України та іншим законом. Згідно ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. [PERSON] згідно листа-повідомлення від 14.11.2017 року (а.с.15) отримала додаткову угоду від 14.11.2017 про внесення змін до договору оренди землі від 02.02.2008 року, зареєстрованого 21.10.2009 року (а.с.12-14) та передала в оренду на 10 років, земельну ділянку, розміром 3, 7625 га, яка розташована на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] ТОВ «Щедра НИВА». Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речових прав [PERSON] та ТОВ «ОВОЧІ-ЗАРІЧЧЯ» укладено договір, відповідно до якого ТОВ «ОВОЧІ-ЗАРІЧЧЯ» строком на 10 років передана в користування земельна ділянка площею 3, 7625 га, яка розташована на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER]. (а.с.16) Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, встановлених серед іншого ч. 1 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Згідно ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Положеннями статей 125, 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі", укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень . Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Згідно ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язані дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Згідно із ч. 4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі", перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Таким чином, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договору оренди земельної ділянки від 02.02.2008 року, набуто після відповідної державної реєстрації. При цьому суд бере до уваги те, що свобода договору, передбачена статтею 627 ЦК України, не є абсолютною. Сторони договору мають враховувати вимоги законодавства, які визначені для них як обов'язкові, та не можуть змінити дію таких вимог законодавства договором, якщо це прямо не передбачено законодавством. Отже, строк оренди земельної ділянки (існування права оренди земельної ділянки) не може починатися раніше за строк дії договору оренди такої земельної ділянки, та закінчуватися раніше строку, на який його укладено. Тобто, строк дії договору земельної ділянки, починається з моменту його укладення, відтак він чинний протягом 10 років з дня державної реєстрації тобто до 21.10.2019 року. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2018 року у справі № 532/384/16-ц, постанові від 07 березня 2018 року у справі № 702/764/16-ц. Оскільки згідно договору оренди земельної ділянки від 02.02.2008 року, сторони погодили строк його дії - 10 років, погодили також припинення дії договору саме у разі закінчення строку, на який його було укладено, строк оренди земельної ділянки (існування права оренди земельної ділянки) не може починатися раніше за строк дії договору оренди такої земельної ділянки, та закінчуватися раніше строку, на який його укладено. Тобто, строк дії договору земельної ділянки, починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладення, відтак він чинний протягом 10 років з дня державної реєстрації, тому зазначення терміну його дії до 02.02.2018 року не відповідає вимогами ст. ст. 631, 759, 760, 763, 792 ЦК України, ст. 31 Закону України "Про оренду землі" та змісту договору від 02.02.2008 року. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що оспорюванний договір оренди землі, який зареєстрований 23.07.2018 року, був укладений та зареєстрований в період дії договору оренди земельної ділянки від 02.02.2008 року, зареєстрований 21.10.2009 року, укладеного між позивачем та [PERSON], що порушує право оренди цієї земельної ділянки ТОВ «Щедра Нива», а тому він має бути визнаний недійсним, відповідно до положень ст. ст. 203, 215, 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст. ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В частині позовних вимог про визнання поновленим на строк 10 років договір оренди земельної ділянки (паю) площею 3,7625 га, яка розташована на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] від 02.02.2008 року, який зареєстрований 21.10.2009 року слід відмовити, оскільки договір дійсний до 21.10.2019 року та не може бути поновленим під час дії старого договору від 02.02.2008 року. Згідно із ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Щодо розподілу судових витрат, пов'язаних з оплатою витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. За змістом положень статті 29 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, докази про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження витрат на правничу допомогу, позивач та її представник - адвокат Якименко-Шевчук Ю.О. надала суду ордер серії ВН № 098457 від 30.01.2019 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВН № 00001 від 23.07.2014 року, довідку адвоката, додаток до договору про надання правової допомоги від 29.01.2019 року, рахунок № 4 та розрахункову квитанцію від 29.01.2019 року № 8. При цьому, представником відповідача - адвокатом Якименко-Шевчук Ю.О., не надано суду акт приймання-передачі наданих послуг. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи представника відповідача - адвоката Якименко-Шевчук Ю.О. щодо розміру витрат на правничу допомогу не підтверджені належними доказами, а тому в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат слід відмовити. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 6, 201, 203, 215, 251, 254, 626, 627, 631, 638, 640, 759, 760, 763, 792 ЦК України, ст. ст. 124, 125, 126 ЗК України, ст. ст. 18, 20, 31, 32 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 2, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",

Outcome: partial