Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в реалізації права власності та зобов'язання знести самовільно збудоване нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він, [PERSON], є власником нежитлового приміщення, яке розташоване на першому поверсі багатоповерхового житлового будинку по [ADDRESS]. Впритул до вікна такого приміщення без будь-якої відстані, повністю загороджуючи вікно, відповідачем [PERSON] було збудовано прибудову (кіоск). Внаслідок таких незаконних дій відповідача майже повністю замуровано вікно приміщення, яке належить позивачеві, що спричинило суттєве затінення його приміщення, денне освітлення не попадає до нього. Внаслідок чого позивач зазначає, що він постійно повинен користуватися тільки засобами електричного освітлення. Окрім цього, позивач зазначає, що він не може провітрювати приміщення адже на даху збудованої відповідачем незаконної прибудови (кіоск) збирається сміття та вода, та при спробах відкрити вікно все сміття сиплеться до його нежитлового приміщення. У зв'язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у реалізації його, [PERSON], права власності на нерухоме майно по [ADDRESS], шляхом знесення за рахунок відповідача самочинно збудованого нерухомого майна, а саме: торгівельного кіоску (павільйону) А-1 площею 16,9 кв.м. по [ADDRESS] з відновленням фасадної стіни та вивезенням будівельних відходів та сміття. В судове засідання, призначене для розгляду справи по суті, позивач не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити, висловив згоду на розгляд даної цивільної справи по суті у заочному порядку. Відповідач - [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про відкладення судового засідання у зв'язку із хворобою її матері [PERSON], [INFO], яка не в змозі рухатись після тяжкої травми - закритого перелому шейки стегна правої ноги та постійно потребує допомоги. Однак така заява задоволена судом не була, оскільки суд оцінюючи такі дії у їх сукупності із іншими випадками щодо подання стороною позивача в межах розгляду даної цивільної справи аналогічних за своїм змістом заяв про відкладення розгляду справи із названих причин (заява від 04.04.2014 року (а.с. 165), не подання суду належних доказів щодо поважності причин неявки у судове засідання, вважає, що в даному випадку має місце зловживання процесуальними правами, що суперечить вимогам ч.3 ст. 27 ЦПК України. Зокрема, суд зауважує, що відповідно до вимог Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року N 455 та Інструкції про порядок заповнення листків непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 3 листопада 2004 року № 532/274/136-ос/1406, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2004 року за № 1456/10055 єдиним документом, що засвідчує в офіційному порядку тимчасову непрацездатність громадянина у зв'язку із певною хворобою є листок непрацездатності. Такий документ, що виготовляється за допомогою спеціального бланку документів суворої звітності, суду з боку сторони відповідача подано не було. За вказаних вище підстав, суд ухвалив про відсутність поважних причин для відкладення розгляду справи, та вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності таких осіб, що беруть участь у справі, та зауважити, що систематичне відкладення судового засідання з вказаних причин фактично призводе до безпідставного затягування розгляду такої справи, що як наслідок, обумовлює перебування в проваджені суду не вирішеної по суті справи поза строками, що передбачені цивільним процесуальним законодавство для розгляду такої справи по суті. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань від такої особи, що бере участь у справі, до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Так судом встановлені наступні обставини справи та визначені виниклі відповідно до них правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві власності належить нежитлове приміщення № 289 , що розташоване на першому поверсі багатоповерхового житлового будинку по [ADDRESS]. Судом встановлено, що відповідачем біля стіни першого поверху житлового будинку по [ADDRESS], впритул до вікна приміщення позивача, що спричинило його повне загородження, було побудовано одноповерхову споруду у вигляді торгівельного кіоску А-1 площею 16,9 кв.м. (а.с.9). Судом також встановлено, що рішенням Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 977 від 18.08.2006 року «Про введення в експлуатацію торгівельного кіоску» означене нежитлове приміщення у вигляді торгівельного кіоску було введено в експлуатацію. Із матеріалів справи також вбачаться, що такий кіоск а в розумінні статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності " є тимчасовою спорудою торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності. Судом також встановлено, що рішенням Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 274 від 27.04.2009 року було скасоване вищевказане рішенням органу місцевого самоврядування про введення в експлуатацію торговельного кіоску від 18.08.2006 року (а.с.14). Судом також встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2011 року по справі адміністративної юрисдикції № 2а-1885/2011 в задоволені адміністративного позову [PERSON] про скасування вказаного рішенням Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 274 від 27.04.2009 року та визнання діючим рішенням Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 977 від 18.08.2006 року було відмовлено. Означена постанова набула чинності у встановленому законом порядку. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З аналізу наведених норм матеріального закону вбачається, що власник (титульний володілець), може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову. Негаторний позов - це позадоговірна вимога власника, що володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування і розпорядження майном. Перешкодою в здійсненні правомочностей власника є неправомірні дії порушника цих прав. Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення порушень, не з'єднаних з позбавленням володіння. Підставою негаторного позову є обставини, що обґрунтовують право позивача на користування і розпорядження майном, а також підтверджують, що поведінка третьої особи створює перешкоди у здійсненні цих правомочностей. Обов'язком власника не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки. Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Аналогічне за своїм змістом роз'яснення міститься у п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до змісту якого при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Відповідно до п. 5.4 Державних будівельних норм «Будинки і споруди підприємства торгівлі» В.2.2-23:2009 тимчасові споруди сезонної торгівлі, павільйони, кіоски тощо повинні розміщуватися до будинків та інших споруд на відстані, яку слід приймати залежно від ступеня їх вогнестійкості згідно з ДБН 360, але не менше 10 м. Також суд зазначає, що п.3.25 Державних будівельних норм "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" 360-92 розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до "Санитарных норм и правил обеспечения инсоляцией зданий и территорий жилой застройки" та СНІП II-4-79 "Естественное и искусственное освещение" як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менш 1,0 метра. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Суд зауважує, що вищевказані ДБН обов'язкові для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об'єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень. Окрім цього, відповідно п. 4.1.16 Правил пожежної безпеки України, що затверджені Наказом Міністерства з питань надзвичайної ситуації від 19.10.2004 року № 126 кіоски повинні розміщуватися на відстані не менш 10 метрів від інших будівель та споруд. Як вбачається з матеріалів справи означені вимоги чинного законодавства, під час будівництва відповідачем спірного кіоску дотримані не були, таке нерухоме майно побудоване впритул до стіни будинку, без дотримання 10 метрової відстані до стіни будинку, також без дотримання відстані не менш 1,0 метра для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту. Також спірний кіоск повністю загороджує вікно позивача, що спричиняє порушення відповідних норм інсоляції. Згідно ч.1 п.22 означеної Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до ч.1, 3-5 п.24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. За приписами ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, зокрема не надав суду доказів можливості перебудови спірного нерухомого майна відповідно до норм і правил, визначених державними правилами, санітарними нормами і правилами протипожежної безпеки, не вчинив також дій спрямованих на таку перебудову, що розцінюється судом як бездіяльність відповідача в усунення порушень встановлених законодавством державних будівельних норм, санітарних правил та норм протипожежної безпеки. Окрім цього, статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди землі (стаття 124 вказаного Кодексу). Способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії. За приписами статей 125, 126 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Згідно із ст.1 Закону України від 19.06.2003 року № 963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Суд зауважує, що доказів правомірності використання земельної ділянки під спірний кіоск стороною відповідача також суду представлено не було. Небажання відповідача подавати докази на обґрунтування своїх доводів та заперечень дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України За вказаних обставин суд доходить висновку, про обґрунтованість вимог позивача та необхідність усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні ним права власності своїм майном у вигляді нежитлового приміщення № 289, що розташоване на першому поверсі багатоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] шляхом зобов'язання [PERSON] знести за власний рахунок встановлений торгівельний кіоск А-1 площею 16,9 кв.м., що розташований в районі будинку [ADDRESS]. Також відповідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved