Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання буд.№3 по вул.Молодіжна с.Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області об"єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, та визнання за позивачем права власності на 1 / 2 частку даного будинку. Позов обгрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2014 року, згідно договору купівлі-продажу від 25 грудня 2015 року останні придбали житловий будинок за спільні кошти, який згідно витягу з Державного реєстру речових прав зареєстрований на імя відповідача. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 28 серпня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач має право на 1 / 2 частку вказаного будинку, який є об»єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя. Просить позов задовольнити. Згідно заяв від 08 січня 2019 року позивач [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності; відповідач [PERSON] проти позову не заперечує, просить розглянути справу за відсутності. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. Із врахуванням заявлення клопотання про розгляд справи за відсутності всіма учасниками справи, судовий розгляд справи в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.\~ \~ \~ \~ Враховуючи надані сторонами докази суд приходить до слідуючих висновків. Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2014 року, рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 28 серпня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 грудня 2015 року відповідач [PERSON] придбала буд.3 по вул. Молодіжна в с.Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області, згідно п.15-договір укладений за згодою [PERSON]. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 грудня 2015 року відповідач [PERSON] є власником буд. 3 по вул. Молодіжна в с.Вертіївка Ніжинського району, державна реєстрація права власності проведена 25 грудня 2015 року. Згідно довідки про склад сім»ї від 21 серпня 2018 року позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання у [INFO], також зареєстровані: відповідач [PERSON] та їх дочка [PERSON]. Із врахуванням викладеного та положень ст.60 СК України вищезазначений будинок, набутий за час шлюбу сторін, є їх спільною сумісною власністю і на підставі ст.70 СК України частки майна подружжя є рівними-по 1 / 2 частці, що є підставою для визнання даного будинку об"єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, та визнання за позивачем права власності на його 1 / 2 частку, залишивши за відповідачем право власності на 1 / 2 частку будинку. Позивач має право та інтерес до належної йому 1 / 2 частки будинку, визначення даної частки має правове визначення. При вирішення даної справи судом також враховується Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року по справі №1-10/2004, відповідно до якого поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що є також підставою в порядку ст.ст.200, 206\~ЦПК\~України для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved