Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів. Просив визнати протиправним та скасувати в повному обсязі наказ №1975 СГ від 31 липня 2014 року Головного управління Держземагентства в Полтавській області про поновлення договору оренди земельної ділянки розміром 99,7889 (рілля) землі запасу, який було укладено 01.09.2009 року між [PERSON] та Гадяцькою райдержадміністрацією Полтавської області; визнати недійсним договір оренди б/н від 04.08.2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагентства у Полтавській області та [PERSON], зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №26463561 від 05 вересня 2014 року виданого реєстраційною службою Гадяцького РУЮ Полтавської області. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених в письмових запереченнях. Заслухавши представників сторін, свідків та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. 21 травня 2014 року позивач [PERSON] звернувся з заявою до начальника Головного управління Держземагентства в Полтавській області про передачу безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 2 га (рілля), яка знаходиться на території Середняківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області за межами населеного пункту та надати дозвіл землевпорядним організаціям на проведення робіт із землеустрою щодо відведення зазначеної ділянки. Наказом від 10 липня 2014 року №1581-СГ позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з земель сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 2 га земель із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Розроблений проект погодити у відповідності до вимог ст.. 186-1 Земельного кодексу України. 24 липня 2009 року між Гадяцькою районною державною адміністрацією та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 99,7889 га ріллі на строк до 31.12.2013 року. Після закінчення строку договору орендар має право переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Згідно заяви, датованої 29.11.2013 року, зареєстрованої в Головному управлінні Держземагентства у Полтавській області 06 грудня 2013 року [PERSON] звернулася про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 99,7889 га на території Середняківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області терміном на 10 років. Згідно відповіді на вказану заяву від 11 січня 2014 року вона розглянута та зазначено про необхідність додати до клопотання проект договору оренди землі; основний договір оренди землі або завірену у встановленому порядку копію; документацію з землеустрою на земельну ділянку; витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку та обмінний файл. Наказом від 31 липня 2014 року №1975 СГ поновлено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, зареєстрований 01 вересня 2009 року за № 040935900001, укладений між Гадяцькою РДА та [PERSON] площею 99,7889 га ріллі, кадастровий номер 5320487500:00:010:0285 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Середняківської сільської ради терміном на 10 років шляхом укладення договору оренди землі. Відповідно до вищезазначеного наказу між Головним управлінням Держземагентства в Полтавській області та [PERSON] 04 серпня 2014 року укладено договір оренди землі на термін 10 років. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-146цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України, частинами першоюпятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Для застосування частини першої статті 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. В ході судового розгляду встановлено, що орендарем було втрачено переважне право на поновлення договору оренди, так як не було дотримано встановленої ст. 33 Закону України «Про оренду землі» процедури. Так, заяву від імені [PERSON] сформовано та зареєстровано в Головному Управлінні Держземагентства в Полтавській області 06 грудня 2013 року, про свідчить відповідний штрих - код з програми документообігу, але останнім днем подачі заяви було 30 листопада 2013 року. До заяви орендаря не додано проект додаткової угоди, що свідчить про недотримання процедури поновлення договору оренди та неможливості застосування ст.33 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до показань у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] з 01 січня 2014 року в сільській раді була відсутня інформація щодо продовження строку дії договору орендарем земельної ділянки площею 99,7889 га ріллі, тому місцевим жителям, які були зацікавлені в приватизації землі були надані відповідні графічні матеріали та рекомендовано звернутися до Головного управління Держземагентства, що в подальшому і було зроблено громадянами в кількості 50 чоловік, в тому числі позивачем. Однак, на даний час вони позбавлені можливості виготовити документацію, так як землевпорядна організація не може виготовити проект у звязку з наявним обтяженням земельної ділянки. Вказані обставини також підтвердила свідок [PERSON] - землевпорядник, пояснивши, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність можливо на даний час виготовити лише за письмовим погодженням з орендарем [PERSON] Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що при розгляді справ суди зобов'язані застосовувати\~Європейську Конвенцію з прав людини\~та основоположних свобод, в тому числі для того щоб попередити порушення прав осіб, які гарантовані\~Європейською Конвенцією з прав людини\~та основоположних свобод. В рішенні у справі «Беєлер проти Італії» від 5 січня 2000 року Європейський Суд зазначив, що поняття «майно» у статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується власністю на фізичні речі. Воно є незалежним від формальної класифікації в національному праві: деякі інші права та інтереси, що складають активи, можуть розглядатися, як право власності і, таким чином, як «майно» в цілях даного положення. В справі «[PERSON] Девелопмент ЛТД. та інші проти Ірландії» суд постановив, що ст. 1 може застосовуватися для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей у майбутньому.\~ Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволенн суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. В даному випадку позивач мав правомірні очікування щодо оформлення права власності на земельну ділянку без додаткового узгодження з землекористувачем. Враховуючи практику Європейського суду, суд вважає, що при вирішенні питання передачі земельних ділянок відповідачу [PERSON], головне управління Держземагенства у Полтавській області в межах своїх повноважень зобов'язано було з'ясувати питання щодо прав інших осіб на ці земельні ділянки, так як на момент укладення договору оренди [PERSON] не мала будь-яких переваг перед позивачем щодо оформлення своїх прав на спірну земельну ділянку. Відповідно до ч.2 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі поновлення договорів оренди землі. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про те, що фактично поновлення договору за змістом ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не відбулося, у звязку з порушенням його процедури, тому передача земельної ділянки в оренду повинна була відбуватися в порядку ст.135 ЗК України, тобто шляхом проведення земельних торгів. Частиною 1 ст.155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 203 ЦК України\~передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена\~законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених\~законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За таких обставин оспорюванні позивачем наказ головного управління Держземагенства у Полтавській області та договір оренди земельної ділянки, укладений між відповідачами підлягають визнанню протиправними та недійсними, оскільки ними порушуються права позивача, а їх зміст\~суперечить актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства. У частині скасування спірного наказу в повному обсязі та визнання недійсним договору оренди щодо всієї земельної ділянки, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, так як позивач має право заявити позов в частині порушення його законного інтересу, тобто в межах земельної ділянки, яка повинна бути надана йому у власність згідно графічних матеріалів, але не наділений правом оскаржувати надання в оренду іншої площі без належним чином оформлених повноважень.

Outcome: partial