Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" на свою користь заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 лютого 2017 року по 06 жовтня 2017 року в сумі 57597,44 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 25 березня 2014 року №16-о, він призначений на посаду директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" та 26 березня 2014 року з ним був укладений контракт №32. Наказом т.в.о. Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України [PERSON] від 22 липня 2015 року №71-о позивача було звільнено із займаної посади з 22 липня 2015 року, відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України з підстав передбачених пунктами 6.2.5.2 та 6.2.5.11 Контракту від 25.03.2014 року №32 та достроково припинено дію контракту. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року визнано незаконним та скасовано вказаний наказ та поновлено його на посаді директора державної установи "Рівненський обласний центр Держсанепідемслужби України" та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12948,90 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді директора Державної установи «Рівненський обласний центр Держсанепідемслужби України. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року, вищезазначене рішення залишене без змін. Наказом Держсанепідемслужби України від 23 грудня 2015 року №118-о позивача поновлено на посаді директора Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України». Проте вже 11 січня 2016 року його було знову було звільнено з роботи на підставі наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11.01.2016 року №1-о «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з [PERSON]М.». 13 січня 2016 року в приміщенні Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» позивача було ознайомлено з копією наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11.01.2016 року №1-о «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з [PERSON]М.» та вручено трудову книжку, але не було проведено нарахування та виплату йому компенсації за невикористану відпустку при звільненні, у зв'язку з чим позивач звернувся до Управління Держпраці у Рівненській області із скаргою на такі незаконні дії відповідача. 29 лютого 2016 року головним державним інспектором Управління Держпраці у Рівненській області Міщук Н.І. було винесено Припис №06п/04-5/06а та встановлено порушення при звільненні позивача вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ч. 1 ст. 47 КЗпП України, ст. 83 КЗпП України, зокрема в частині не проведення нарахування та виплати компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток при звільненні [PERSON] та зобовязано Відповідача у строк до 29 березня 2016 року письмово проінформувати Управління Держапраці у Рівненській області про виконання вимог припису. Проте, вимоги припису Відповідачем у строк вказаний інспектором виконані не були, а сам припис було оскаржено в судовому порядку, але судом у задоволенні позову було відмовлено. 28 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про невідкладне виконання вимог припису інспектора Держпраці та нарахування і виплат йому грошової компенсації за невикористані щорічні (основну і додаткову) відпустки та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На підставі платіжних доручень №1113, 1114, 1115 від 05.10.2017 року, 06.10.2017 року позивачу було виплачено 8 990,89 грн. компенсації за невикористані 40 днів відпустки, а також утримано ПДФО із загальної суми компенсації в сумі 2 010,38 грн. (18%) та військовий збір в сумі 167,53 грн. (1,5%). Позивач вказує, що оскільки рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року з відповідача на користь позивача вже стягнуто заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 січня 2016 року по 27 лютого 2017 року включно в сумі 112524,80 грн., тому просить стягнути з Відповідача заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 28 лютого 2017 року по 06 жовтня 2017 року включно. Середньоденна заробітна плата за останні два календарних місяці перед звільненням відповідача складала - 381,44 грн., а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 151 день склав - 57597,44 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали із зазначених вище підстав. Представники відповідача позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, де вказано, що днем звільнення позивача є 22 липня 2015 року, але того дня він не працював. З 23 по 27 липня 2015 року позивач також перебував на лікарняному і не працював. Заява про виплату грошової компенсації за невикористані (основну і додаткову) відпустки та середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку від 28 вересня 2017 року зареєстрована у журналі вхідної коресподенції 29 вересня 2017 року, тому саме 29 вересня 2017 року в розумінні положень ст.116 КЗпП вважається датою звернення позивача про проведення повного розрахунку. Наступним днем після предявлення [PERSON] вимоги роботодавцеві про розрахунок є 02 жовтня 2017 року. Позивач офіційно подав Відповідачу заяву із номером свого карткового рахунку для перерахування компенсації за невикористані дні відпустки лише 11 жовтня 2017 року. Тому, через таке зволікання представник відповідача 05 жовтня 2017 року підготував платіжні доручення №1113, 1114, 1115 та направив їх для проведення до УДКСУ м.Рівне. При їх підготовці були використані реквізити карткового рахунку [PERSON], вказані в Меморіальному ордері, який було складено за результатами проведення безспірного списання коштів в розмірі 150287,36 грн., проведеного в межах виконання рішення Дубровицького районного суду від 10.03.2017 року по справі №560/85/16-ц. Тому представник відповідача вважає, що визначений позивачем період затримки розрахунку при звільненні з 28 лютого 2017 по 06 жовтня 2017 року є необгрунтований. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що наказом від 25 березня 2014 року №16-о, голови Державної санітарно-епідеміологічної служби [PERSON] призначено на посаду директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" з 26 березня 2014 року, як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір на цю посаду та укладено контракт з громадянином [PERSON], як з директором Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" (а.с.5). Наказом т.в.о. Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України [PERSON] від 22 липня 2015 року №71-о позивача було звільнено із займаної посади з 22 липня 2015 року, відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України з підстав передбачених пунктами 6.2.5.2 та 6.2.5.11 Контракту від 25.03.2014 року №32 та достроково припинено дію контракту (а.с.6). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року, що сторонами не оспорюється, визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 22 липня 2015 року №71-о "Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з [PERSON]М."; поновлено його на посаді директора державної установи "Рівненський обласний центр Держсанепідемслужби України" з 23 липня 2015 року; стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12948,90 грн.; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді директора Державної установи «Рівненський обласний центр Держсанепідемслужби України. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року в частині визнання незаконним та скасування наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 22 липня 2015 року №71-о «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з [PERSON]М.» і поновлення [PERSON] на роботі - залишено без змін. Наказом Держсанепідемслужби України від 23 грудня 2015 року №118-о позивача поновлено на посаді директора Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» з 23 липня 2015 року (а.с.7). Проте, наказом №1-о Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11 січня 2016 року «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з [PERSON]М.», [PERSON] 11 січня 2016 року звільнено з займаної посади директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» та достроково припинено з ним дію контракту (а.с.8). У своїх позовних вимогах позивач стверджує, що 13 січня 2016 року в приміщенні Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» його було ознайомлено з копією наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11.01.2016 року №1-о «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з [PERSON]М.» та вручено трудову книжку, що підтверджується листом відповідача адресованому начальнику Управління держпраці у Рівненській області №08-08-1764 від 09.10.2017 року (а.с.23), однак нарахування та виплату компенсації за невикористану відпустку при звільненні, позивачу проведено не було, у зв'язку з чим він звернувся до Управління держпраці у Рівненській області зі скаргою на незаконні дії відповідача. 29 лютого 2016 року головним державним інспектором Управління Держпраці у Рівненській області Міщук Н.І. було винесено Припис №06п/04-5/06а та встановлено, що в порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від установи не проведена в день звільнення: в порушення вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, належно заповнена трудова книжка не видана звільненому [PERSON] у день звільнення, і не проведений з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП; в порушення вимог ст. 83 КЗпП України, при звільненні [PERSON] 11.01.2016 року не проведено нарахування та виплата компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток. Зобов'язано відповідача у строк до 29 березня 2016 року письмово поінформувати виконання припису Управління Держпраці у Рівненській області (а.с.9). У вказаний строк вимоги припису відповідачем не було усунуто та подано позов до Рівненського окружного адміністративного суду, постановою якого у справі за позовом Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони, здоровя України» до головного державного інспектора Управління Держпраці у Рівненській області Міщук Н.І.. про визнання протиправними та скасування пунктів припису було відмовлено у задоволенні позову (а.с.11-16). Ухвалою Житомирського Апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року - залишено без змін (а.с.17-21). 28 вересня 2017 року Позивач звернувся до відповідача із заявою про невідкладне виконання вимог припису інспектора Держпраці та нарахування і виплат йому грошової компенсації за невикористані щорічні (основну і додаткову) відпустки та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (а.с.22). На підставі платіжних доручень №1113, 1114, 1115 від 05.10.2017 року, 06.10.2017 року позивачу було виплачено 8 990,89 грн. компенсації за невикористані 40 днів відпустки, а також утримано ПДФО із загальної суми компенсації в сумі 2 010,38 грн. та військовий збір в сумі 167,53 грн. (а.с.27,28). Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до вимог частини 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 28 лютого 2017 року по 06 жовтня 2017 року включно з розрахунку за затримку починаючи з 11 січня 2016 року, оскільки того дня позивач був на роботі. Разом із тим, представники відповідача зазначили, що позивач 11 січня 2016 року на робочому місці не був, а тому затримку розрахунку при звільненні йому слід обраховувати з 02 жовтня 2017 року, оскільки із заявою з вимогою про проведення повного розрахунку, він звернувся лише 28 вересня 2017 року. В зв'язку з цим, на спростування твердження представників відповідача за клопотанням представника позивача Ухвалою суду від 07 березня 2018 року, було зобов'язано державну установу "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони зоров'я України" надати Дубровицькому районному суду Рівненської області табель обліку робочого часу працівників Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" за 11 січня 2016 року, проте, 21.03.2018 року до суду надійшла відповідь представника відповідача, що табель обліку робочого часу за 11 січня 2016 року по місцю зберігання документів відсутній, тому вимоги вказаної ухвали виконано не було. У зв'язку з цим, судом було задоволене клопотання представника позивача про долучення копії табелю обліку робочого часу під час судового розгляду, оскільки представником відповідача вимоги ухвали суду не виконано. Тому суд враховує дані, наведені в табелі обліку використання робочого часу за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2016 року та розрахункового листка за січень 2016 року, з яких вбачається, що позивач [PERSON] 11 січня 2018 року був на робочому місці і за цей день йому було нараховано заробітну плату (а.с.144-148). Тому в даному випадку, час затримки виплати позивачу заробітку за затримку розрахунку при звільненні слід розраховувати з 11 січня 2018 року, а тому доводи представників відповідча, що 11 січня 2018 року [PERSON] не був на роботі є безпідставні. За таких обставин відповідачем було порушено законодавство про своєчасне нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані щорічні (основну і додаткові) відпустуки в день звільнення працівника. Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11.01.2016 року №1-о "Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з [PERSON]М.". Поновлено [PERSON] на посаді директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України". Стягнуто з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.07.2015 року по 11.01.2016 року в сумі 45009,92 грн. Стягнуто з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2016 року по 27.02.2017 року в сумі 112524,80 грн. Стягнуто солідарно з Державної санітарно-епідеміологічної служби України на користь [PERSON] 14000 грн. витрат на правову допомогу. Стягнуто солідарно з Державної санітарно-епідеміологічної служби України та Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" судовий збір у розмірі 2677,75 грн. на користь держави. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 7247,36 грн. допущено до негайного виконання (а.с.30-33). Рішенням колегії судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 20 вересня 2017 року рішення Дубровицького районного суду Рівненської області в частині визнання незаконним та скасування наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11.01.2016 року №1-о "Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з [PERSON]М." та поновлення [PERSON] на вказаній посаді. Стягнення з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.07.2015 року по 11.01.2016 року в сумі 45009,92 грн. та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2016 року по 27.02.2017 року в сумі 112524,80 грн. залишено без змін (а.с.34-36). Отже, оскільки вказаними рішення було стягнуто з відповідача заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2016 року по 27.02.2017 року включно, тому затримку розрахунку при звільненні необхідно рахувати з 28 лютого 2017 року по 06 жовтня 2017 року, що складає 151 день. Статтею ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з роз'ясненнями, що містяться п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 року, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв"язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред"явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв"язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається із довідки про доходи №78 від 13.01.2016 року, виданої ДУ "Рівненським обласним лабораторним центром Держсанепідслужби України", розмір заробітної плати [PERSON] за травень 2015 року складає 5735,64 грн. (18 робочих днів), а за червень 2015 року складала 5707,58 грн. (12 робочих днів). На підставі вищевказаного Порядку, середньоденна заробітна плата позивача обраховується шляхом ділення загальної суми заробітної плати за останні два місяці його роботи: за травень і червень 2015 року, яка складає загалом - 8267, 99грн. на 30 фактично відпрацьованих протягом цих двох місяців днів, яка становить 381,44 грн. Аналогічний розмір середньоденної заробітної плати відповідача перед звільненням встановлений рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2018 року, яке 20 вересня 2017 року, набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому судом в даному випадку враховується саме такий розмір середньої заробітної плати відповідача перед звільненням. Отже, середній заробіток за час затримки позивачу розрахунку при звільненні за період з 28 лютого 2017 р. по 06 жовтня 2017 року, що підлягає стягненню на користь позивача, складає 57597,44 грн., який визначений без утримання податків та інших обов'язкових платежів. За таких обставин, суд вважає доведеними в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, Разом із тим, відповідно до роз'яснень, які містяться в ч. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», з подальшими змінами та доповненнями, оскільки справляння і сплата податку на доходи фізичних осіб з громадян є відповідним обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суми, що підлягають стягненню на користь працівника, без утримання цього податку та інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Зі змісту п.3 Порядку вбачається, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Тому, при виплаті [PERSON] вищезазначеної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, необхідно із вказаної суми утримати передбачені діючим законодавством України податок на доходи фізичних осіб та інші обов'язкові платежі. За правилами п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved