Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що 01.08.2014р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Інструментальний завод» було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви третя особа ТОВ «Інструментальний завод» приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 01.08.2014 р. та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору. Відповідно до договору третій особі було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок [NUMBER], в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта, що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг". Зобов'язання за вказаним договором забезпечено Договором поруки № POR1412944790304 від 10.10.2014 року, укладеним з поручителем [PERSON], директором ТОВ «Інструментальний завод» в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором третьої особи ТОВ «Інструментальний завод». Позичальник допустив порушення своїх зобов'язань щодо вчасного та належного повернення кредиту, та у зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку третьої особи станом на 16.05.2017 року існує заборгованість - 286 888,14 грн., з яких сума заборгованості за кредитом /без відсотків та штрафних санкцій/ становить 170 000,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача, як поручителя за зобов'язаннями третьої особи, дану суму боргу та вирішити питання відшкодування судових витрат. Відповідач [PERSON] подав суду зустрічний позов про визнання договору поруки недійсним з підстав неналежного повідомлення поручителя щодо умов договору. [PERSON] зазначає, що договір поруки не має ідентифікації угоди між банком та ТОВ «Інструментальний завод», їх реквізитів, терміну дії, обсягу зобов'язань. Оскільки [PERSON] поручився за зобов'язання які передбачені правилами про надання банківських послуг без відповідної деталізації, із зазначеними правилами [PERSON] не був належно ознайомлений, їх не підписував, а зі змісту договору поруки вбачається, що кредитний ліміт було встановлено в розмірі 50000 грн., а не 170 000 грн., а тому позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним договір поруки від 10.10.2014 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» первісний позов підтримав та просив відмовити в зобдоволення зустрічних позовних вимог. Представник [PERSON] первісний позов не визнала, просила задовольнити зустрічний позовні вимоги. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріалами справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судом встановлено, що 01.08.2014р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Інструментальний завод» було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно цієї заяви ТОВ «Інструментальний завод» приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 01.08.2014 р. та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору. Відповідно до договору ТОВ «Інструментальний завод» було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок [NUMBER], в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта, що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг". Встановлено, що даний договір від 01.08.2014 року не було оскаржено. Банк виконав свої зобов'язання за цим договором, надав кошти та за погодженням обох сторін було збільшено кредитний ліміт. Директор ТОВ «Інструментальний завод» [PERSON] діяв від імені заводу та підписав Заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг і він же погодив збільшення кредитного ліміту за договром. Встановлено, що зобов'язання за вказаним договором були забезпечені Договором поруки № POR1412944790304 від 10.10.2014 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] (а.с.31-32). Відповідно до 3.2.1.1.16. Умов - при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт- банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі. Відповідно до п. 3.2.1.1.1. Умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банка та Клієнта. Відповідно до п. 3.2.1.1.3 Умов - кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди. Відповідно до 3.2.1.1.8. Умов - Проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту, підписання угоди про приєднання Клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - «Угода»). Відповідно до п. 3.2.1.1.6. Умов зазначає, що Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших). Отже, встановлено, що свої зобов'язання за договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі, надавши третій особі кредитний ліміт в розмірі 170 000,00 грн. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку станом на 16.05.2017 року третя особа має заборгованість - 286 888,14 грн. яка складається з: 170 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 68 277,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 37 050,96 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11560,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» суду пояснив, що враховуючи те, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачу, про що роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, то ПАТ КБ «Приватбанк» бажає захистити свої порушені права шляхом стягання з відповідача частини боргу, а саме 170 000,00 грн. - заборгованість за договором № б/н від 01.08.2014 року та судові витрати. Згідно п. 1.1 Договору поруки, предметом договору є надання поруки [PERSON] перед банком, за виконання ТОВ «Інструментальний завод» всіх своїх обов'язків за договором б/н від 01.08.2014 р. Слід звернути увагу, що пунктами 1.1.1. та п.1.1.2 Договору поруки передбачено можливість збільшення зобов'язань боржника і відсутність потреби в додаткових узгодженнях про такі збільшення з поручителем. В зв'язку з угодою обох сторін було збільшено кредитний ліміт та [PERSON], як директор ТОВ «Інструментальний завод» та, як поручитель, який дав згоду на збільшення обсягу відповідальності поручителя в зв'язку із збільшенням зобов'язань, був належно повідомлений про отримання коштів та порушення зобов'язань. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» суду пояснив, що спостерігається прострочене сальдо, тобто порушення боржником умов кредитного договору, з 03.10.2016 року і [PERSON] знав про ці порушення, тривалий час вів перемови з банком від імені ТОВ «Інструментальний завод», що вказує на обізнаність [PERSON] про розмір кредиту та про всі деталі договору і про обізнаність щодо свого обсягу зобов'язань за договором поруки. Представник відповідача [PERSON] суду пояснила, що оспорюваний договір поруки з моменту його укладення не є належною підставою для набуття його сторонами згідно ст. 509 ЦК України прав та обов'язків, зокрема права банку змінювати основне зобов'язання із збільшенням обсягу відповідальності [PERSON] без погодження такої зміни із ним із збереженням поруки, яке не було визначене з самого початку. Існування зазначених положень договору поруки є несумісним із передбаченою діючим законодавством імперативною визначеністю розміру основного зобов'язання та обсягів відповідальності на момент укладення договору поруки. Наміри змінити обсяг ще відсутніх до цього солідарних зобов'язань поручителя є несумісним із первісним встановленням такого обсягу та нівелює спрямованість на настання належних правових наслідків за порукою, що суперечить ч.5 ст.203 ЦК України. Крім того, представник [PERSON], суду пояснила, що за рішенням Господарського суду Київської області від 13.12.2017 року вказаний борг в 170 000 грн. за кредитним договором від 01.08.2014 року вже був стягнутий з боржника ТОВ «Інструментальний завод», хоча на даний час сторонам невідомо чи набрало дане рішення суду законної сили. При вирішенні даної справи, суд виходить з наступного. Згідно статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ч.1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, в силу принципу свободи договору [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» договір поруки. Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В пункті 1.3. оскаржуваного договору поруки закріплена обізнаність позивача про умови договорів «Угода 1» і «Угода 2». Крім того, в даному випадку, суд приймає до уваги факт того, що від імені боржника, при укладені самого Кредитного договору діяв директор ТОВ «Інструментальний завод» [PERSON], який підписав Заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, і який, в подальшому, виступив поручителем за цими зобов'язаннями і який надав згоду на збільшення кредитного ліміту, а отже, є безпідставним твердження, що поручитель не був обізнаний із змінами обсягу зобов'язань поручителя. Відповідно до п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частиною першою ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. На момент укладення кредитного договору та договору поруки обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема, надання поруки відповідачем за первісним позовом перед банком, за виконання ТОВ «Інструментальний завод» всіх своїх обов'язків за договором б/н від 01.08.2014 р. Також,представник ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд застосувати строки позовної давності, адже договір поруки укладений ще 10.10.2014 року, а позов до банку про визнання договору поруки недійсним [PERSON] подав 12.12.2017 році. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, з огляду наведеного та встановленого судом вбачається, що [PERSON] пропустив строк позовної давності щодо оскарження договору поруки. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як роз'яснено в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Під час розгляду цієї справи встановлено, і про що було вказано вище, що судовим рішенням Господарського суду Київської області від 13.12.2017року від 13.12.2017 року заборгованість за кредитним договором від 01.08.2014 року була стягнута з боржника в повному обсязі та в даній справі банк звернувся до суду з вимогою про стягнення, лише, заборгованості за кредитом із поручителя. Рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2017року у справі №911\\3024\\17 не виконано, борг не повернуто. З положень ст.554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників /солідарних боржників/ кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. За ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу /регрес/ до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитом з поручителя [PERSON] знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду справи та можливо стягнути з відповідача 170 000 грн. заборгованість за договором № б\\н від 01.08.2014року, а зустрічний позов не підлягає до задоволення з наведених вище підстав. Згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати по справі в сумі 2550 грн., що підтверджено квитанцією про оплату судового збору (а.с.1).

Outcome: approved