Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою у якій просила суд визнати недійсним з моменту вчинення договір від 12.08.2011 року № 204310, укладений між нею та Приватним підприємством "Грандфінресурс". Стягнути з відповідача на користь позивача 12205,06 грн, як незаконно отримані за наслідками укладення вказаного договору та 7000,00 грн. завданої моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 12 серпня 2011 року вона з ПП"Грандфінресурс" уклала договір № 204310. Метою укладення договору було отримання грошових коштів для придбання товару вартістю 50000 грн. на умовах діяльності програми «Альянс Україна». Згідно умов програми, що міститься у додатку №2, який є невід'ємною частиною договору вона сплатила одноразовий внесок у розмірі 1750 грн. У подальшому з 12.09.2011 р. по 12.03.2013 р. сплатила 25 щомісячних внесків по 277.78 грн. та 0,42% щомісяця від суми кредиту по 210 грн. Усього на виконання умов договору вона сплатила 12205.06 грн. Позивач посилалася на те, що вказаний договір не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містить несправедливі умови договору стосовно розподілу коштів, що залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає таке рішення, процедура прийняття рішення про передачу товару є непрозорою. Її, як споживача відповідач ввів в оману, в зв'язку з чим просила визнати договір недійсним. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, суд частково задовольняє позовні вимоги позивачки, виходячи з наступного: Матеріалами справи встановлено, що 12 серпня 2011 року між [PERSON] та приватним підприємством "Грандфінресурс" укладено договір №204310. Від відповідача позивач розраховувала отримати позику в розмірі 50000 грн. протягом кількох днів з моменту підписання договору, у чому її запевнила представник відповідача. Відповідно до умов договору ПП «Грандфінресурс» за згодою позивачки зобов'язується вчинити від її імені та за її рахунок певні дії (надати послуги), спрямовані на придбання товару (чи отримання відповідної суми в позику), яка зазначена в додатку №1 до договору на умовах діяльності програми "Альянс Україна", яка відповідно міститься у додатку №2. Зокрема відповідач зобов'язувався сформувати групу учасників, забезпечити її організацію та діяльність у системі адміністрування, присвоїти учаснику його код у групі, організувати та проводити заходи по розподілу коштів здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму в позику, надавати інші послуги та вчинити інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені договором і додатками до нього. Стаття 2 договору визначає перелік обов'язків учасника. Позивачка добросовісно виконувала всі умови договору та своєчасно внесла вступний платіж та вносила загальні платежі, всього сплатила 12205.06 грн., що підтверджується копіями квитанцій, що знаходяться у матеріалах справи /а.с.11- а.с.60/, однак позику так і не отримала. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що умови оспорюваного договору про надання послуг є несправедливими та непрозорими й спрямовані на введення в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації пірамідної схеми, що є нечесною підприємницькою діяльністю відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно з положеннями ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч.2 ст. 216 ЦК, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі, завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодування винною стороною. Суд відмовляє позивачки у задоволенні позову про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 7000 грн. за відсутності доказів підтвердження такої шкоди. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243.60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial