Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

10 червня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ "УкрСиббанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБОРГ", третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], Мале приватне підприємство "Берізка" про визнання договору споживчого кердиту №11104249000 від 22 грудня 2006 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товаристтвом "УкрСиббанк" недійсним з моменту його укладення, зобов'язання Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" прийняти у [PERSON] суму залишку заборгованості по кредиту, що складає 301454,29 грн. рівними частинами в строк до 22 грудня 2017 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 грудня 2006 року між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі -ПАТ «УкрСиббанк»), був укладений договір споживчого кредиту №11104249000, згідно умов якого останній надав позивачу кредит у сумі 600000,00 грн. Поручителем за кредитним зобов'язанням є МПП «Берізка», директором якого є [PERSON] Вказує, що підписання ним договору про надання споживчого кредиту №11104249000 від 22 грудня 2006 року стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та його прав як споживача кредитної послуги з боку ПАТ «УкрСиббанку». Стверджує, що банком було фактично видано в різні терміни вісьма платежами 595454,55 грн., що не відповідає сумі зазначеній у договорі, а саме 600000 гривень. Видача банком частинами оговореної в договорі суми кредиту позбавила його, як споживача, можливості використати кошти споживчого кредиту за цільовим призначенням в розмірі 600000 гривень. Вказує, що він користувався кредитними коштами, дотримувався умов договору кредиту щодо погашення, однак, незважаючи на це АКІБ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом про дострокове повернення кредиту, а тому рішенням Нововолинського міського суду від 29 квітня 2010 року в солідарному порядку з нього та МПП «Берізка» в користь ПАТ «УкрСиббанк» присуджено до стягнення 692687,67 грн. боргу за кредитним договором від 22.12.2006 року. Вважає дострокове стягнення коштів безпідставним, зазначає, що такими діями ПАТ «Укрсиббанк» порушено умови договору споживчого кредиту. Крім того вказує, що в порушення норм чинного законодавства банк кредитор починаючи з липня 2008 року в односторонньому порядку підвищував відсоткову ставку за період з березня 2008 року до вересня 2008 року, яка станом на 17.09.2014 року становила 49 %, що є підставою для визнання договору споживчого кредиту недійсним. 03 березня 2014 року від відповідача ТзОВ «Кей-Колект» він отримав пакет документів, серед яких знаходився договір про відступлення ТзОВ «Кей-Колект» прав вимог за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем ПАТ «УкрСиббанк». Однак вважає, що відповідачами при укладанні договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року було порушено вимоги ст.1076 ЦК України та ст.60 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», оскільки ПАТ «УкрСиббанк» після укладання кредитного договору з ним повинен був зберігати таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про позивача. Задля виконання договору факторингу, без його відома, Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» банком надані всі відомості про операції та рахунки, які стали відомі відповідачу ПАТ «УкрСиббанк» в зв'язку з укладанням кредитного договору. При цьому, вказує, що банк в порушення пунктів 9.4, 9.6 кредитного договору від 22 грудня 2006 року замінив сторону договору, передав текст договору, конфіденційну інформацію, матеріали, що стосуються договору, без його попередньої згоди. Крім того, не обумовив про необхідність письмової згоди позивача про це в самому тексті договору факторингу, чим порушив взяті на себе зобов'язання визначені в кредитному договорі від 22 грудня 2006 року. Зважаючи на викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених в ньому, пояснивши, що про порушення своїх прав, яке мало місце при укладенні спірного договору кредиту, йому стало відомо після ознайомлення навесні 2014 року із рішенням Конституційного суду України від 10.11.2011 року у справі №1-26/2011 щодо кредитних відносин по захисту споживача. Тому в червні 2014 року він звернувся з позовом в суд. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» Нестерук Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.62-64), просить у задоволенні позову відмовити. Вказує на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, а також на відсутність жодних підстав, визначених цивільним законодавством України для визнання договору кредиту недійсним. Вважає, що позивач [PERSON] неправильно тлумачить ст.60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», оскільки при відступленні прав вимоги банк дійсно надав інформацію про рахунки позивача, однак в розумінні вищевказаної норми це не є розкриттям банківської таємниці. Крім того, відповідно до п.9.11 кредитного договору, позивач [PERSON] надав право банку зберігати, використовувати та отримувати інформацію, в тому числі, необхідну для укладення договорів щодо відступлення права вимоги за даним договором - до відповідних фізичних та юридичних осіб. При цьому сторонами було погоджено, що позичальник не матиме до банку жодних претензій в разі вчинення останнім будь-якої дії, зазначеної в цьому пункті договору. Крім того, зазначає, що рішення Нововолинського міського суду від 29.04.2014 року про стягнення з позивача [PERSON] заборгованості по кредиту та договорами поруки в розмірі 692 687, 67 грн. та рішення Господарського суду Волинської області від 26.09.2011 року позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з МПП «Берізка» заборгованості за договором поруки в сумі 885 288,07 грн. набрали законної сили. Беручи до уваги заявлені та задоволені позовні вимоги Банку про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON], [PERSON] та МПП «Берізка», предмет доказування в даній справі становили обставини про виконання позичальником та поручителями своїх зобов'язань, і вищевказаними рішеннями ці обставини щодо дії договору про надання споживчого кредиту, договорів поруки та відповідальності позичальника [PERSON] і поручителів [PERSON] та МПП «Берізка» було встановлено. Тому в силу ст.61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню у даній справі. Крім того посилається на норми ст. 257 ЦК України, просить застосувати строки позовної давності та відмовити у позові [PERSON] Представник відповідача ТзОВ «Кей-Колект» Бохонкович В.Є. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.35-40). Вказав, що твердження позивача [PERSON], викладені у позові є безпідставним та спростовується фактичними даними у справі. Позивач самостійно подав заяву на отримання кредиту, яка була розглянута кредитним комітетом Банку (протокол № 134 від 22.11.2006 року). Він надав свою згоду на отримання кредиту на встановлених Банком умовах. Умови на яких надавався кредит були доведені до [PERSON] та останній з ними погодився шляхом підписання Кредитного договору та додатків до нього. Крім того, зміст п.п. 8.2., 9.13 Кредитного договору свідчить про те, що позивач уклав договір свідомо, розуміючи його умови та наслідки та перед укладенням договору отримав від Банку інформаційний лист відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того зазначає, що позивач, у відповідності до вимог ст. 11 цього Закону, мав право та можливість відмовитися від вже укладеного Кредитного договору на протязі 14 днів, вбачаючи в умовах укладеного договору, порушення своїх прав. Проте, не скористався такою можливістю, що свідчить про уставлену волю позивача укласти та отримати належне по кредитному договору. Вказує, що позивач раніше отримував аналогічні кредити, тому останній добре орієнтувався у процедурах та умовах отримання кредитних коштів, що спростовує твердження позивача про те, що останній був введений банком в оману шляхом надання йому незрозумілої, двозначної інформації для здійснення свідомого вибору. Також зазначив, що у відповідності до умов, передбачених п. 9.1., 9.2. Кредитного договору та вимог ст. 651 ЦК України, у зв'язку з економічними обставинами, банк підвищив процентну ставку по кредиту з 17, 5 % до 19,5% ще до 01.01.2009 року. Іншого підняття процентної ставки не відбувалося. Вказав, що договором факторингу №1, відповідно до якого ПАТ "УкрСиббанк" уступило право вимоги за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором № 11104249000 від 22.12.2006 року, - ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", банк ніяким чином не порушив банківської таємниці щодо передачі персональних даних позивача третій особі. Зазначає, що на момент укладення договору факторингу у відповідача ПАТ «УкрСиббанк» існувало право вимоги до боржника [PERSON] щодо виконання умов кредитного договору по належному виконанню ним своїх грошових зобов'язань. А тому, на підставі укладеного договору, до нового кредитора ТзОВ «Кей-Колект» перейшло право первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» у зобов'язанні позивача в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Крім того, в силу ст.516 та ст.517 ЦК України зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. З цих підстав, просить у позові відмовити повністю. Як представник третьої особи МПП «Берізка» [PERSON] подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити. Третя особа на стороні позивача без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не зявилась, належним чином повідомлена про день час, місце судового розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання судового виклику особисто. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що 22 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем [PERSON] укладено договір споживчого кредиту №11104249000 (а.с.6-10), згідно умов якого позивачу надано кредит у сумі 600 000 грн., строком на 132 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,50 % річних. Відповідно до договору поруки №11104249000/1 від 22 грудня 2006 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та МПП «Берізка» (а.с.17) поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань по вищезазначеному кредитному договорі. Згідно копії договору іпотеки, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та Малим приватним підприємством «Берізка» в особі директора [PERSON], останній іпотекою (частиною нежитлового приміщення колишнього магазину « 1001 дрібниця») забезпечив в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту №11104249000 від 22 грудня 2006 року та всіх додаткових угод до нього (а.с.72-76). Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.59), [PERSON] є керівником юридичної особи МПП «Берізка» і має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, в тому числі підписувати договори. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей -Колект» було укладено договір факторингу №1 (а.с.11-13), відповідно до якого банк за винагороду передав своє право вимоги по кредитним договором №11104249000 від 22 грудня 2006 року, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитним договором, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Повідомленням від 27 грудня 2013 року ТзОВ «Укрборг», на підставі договору про надання послуг №6-2 від 01.11.2013 року, укладеного між ТзОВ «Кей-Колект» та ТзОВ «Укрбарг», проінформував [PERSON], про відступлення прав вимоги заборгованості за кредитним договором №11104249000 від 22 грудня 2006 року ТзОВ «Кей-Коллект» (а.с. 14). В судовому засіданні встановлено, що і не заперечив сам позивач [PERSON], що рішенням Нововолинського міського суду від 29 квітня 2010 року в солідарному порядку з [PERSON] та МПП «Берізка» в користь ПАТ «УкрСиббанк» присуджено до стягнення 692687,67 грн. боргу за договором про надання споживчого кредиту №11104249000 від 22 грудня 2006 року. Ухвалою апеляційного суду Волинської області у справі № 22ц-2293/10 від 29 липня 2010 року апеляційні скарги відповідачів відхилені, а рішення Нововолинського міськрайонного суду від 29 квітня 2010 року залишено без змін. Ухвалою Верховного суду від 02.03.2011 року в справі № 6-57130 св 10 касаційну скаргу [PERSON] та МПП «Берізка» було задоволено частково. Рішення Нововолинського міського суду від 29.04.23010 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29.07.2010 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до МПП «Берізка» скасовано, та закрито провадження в цій частині, оскільки такий спір підсудний суду господарської юрисдикції. У решті рішення залишено без змін. Рішенням Господарського суду Волинської області від 26.09.2011 року позов ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено повністю, та стягнуто з МПП «Берізка» заборгованість за договором поруки в сумі 885 288, 07 грн., судових витрат в сумі 8 852, 88 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 236 грн. Постановою Рівненського апеляційного суду Рівненської області у справі №5004/1469/11 від 04.01.2012 року рішення Господарського суду Волинської області від 26.09.2011 року залишено без змін. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 11.04.2014 року, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", Товарства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про визнання договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року та додатку до договору в частині передачі прав вимоги за кредитним договором №11104249000 від 22 грудня 2006 року про надання споживчого кредиту від первинного кредитора Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до нового кредитора Товарства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", що стосується зобов'язань [PERSON], Малого приватного підприємства "Берізка", недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Не заслуговують на увагу твердження позивача, що в порушення ст.60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банком неправомірно, задля виконання договору факторингу, без його відома надані відповідачу ТзОВ «Кей-Колект» всі відомості про операції та рахунки позивача, його персональні дані, які стали відомі банку в зв'язку з укладанням кредитного договору. Відповідно до вимог ч.1 ст.1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Згідно положень ч.1 ст.60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.61 вищевказаного закону, банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону. Крім того, відповідно до п.9.11 кредитного договору №11104249000 від 22 грудня 2006 року, позивач [PERSON] надав право банку ПАТ «УкрСиббанк» зберігати, використовувати та отримувати інформацію, в тому числі, необхідну для укладення договорів щодо відступлення права вимоги за даним договором - до відповідних фізичних та юридичних осіб. При цьому сторонами було погоджено, що позичальник не матиме до банку жодних претензій в разі вчинення останнім будь-якої дії, зазначеної в цьому пункті договору. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що при укладенні кредитного договору 22 грудня 2006 року банком було додержано вимоги чинного законодавства України, зокрема, щодо форми та змісту договору і не порушено прав позивача. Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач [PERSON], як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а його позовні вимоги щодо визнання договору споживчого кредиту №11104249000 від 22 грудня 2006 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" недійсним з моменту його укладення, зобов'язання Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" прийняти у [PERSON] суму залишку заборгованості по кредиту в сумі 301454,29 грн. рівними частинами в строк до 22 грудня 2017 року недійсним, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки, позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи (а.с.16), а тому звільнений від сплати судового збору і в задоволенні позову йому було відмовлено повністю, суд відносить судовий збір за вимогою немайнового характеру за рахунок держави.

Outcome: dismissed