Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

10.10.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Хомутецької сільської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] померла [PERSON] - матір позивачки. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку площею 2,7205 га, розташовану на території Хомутецької сільської ради Миргородського району, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, якій на даний час надано кадастровий номер 5323288200:00:007:0483, державний акт серії ПЛ№066737 від 14.07.2003 року. Вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку був виготовлений після смерті [PERSON] , тому оригінал правовстановлюючого документа в позивача відсутній. Після смерті матері, позивачка фактично прийняла спадщину шляхом вступу з управління та володіння належним їй будинком, речами домашнього вжитку, меблями в будинку, сільськогосподарським інструментом тощо, якими володіє до даного часу. При зверненні до органів нотаріату для оформлення спадщини, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа та відсутністю доказів прийняття спадщини позивачкою. В зв`язку з вказаними обставинами у позивачки відсутні умови для одержання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку, тому позивачка з метою захисту своїх прав звернулася до суду з цим позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день та час судового розгляду справи. Представник позивачки адвокат Москаленко М.П. позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив його задовольнити, як законний та обґрунтований. Представник відповідача Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність проти задоволення позову не заперечує. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав (а.с.20,34, 44 ). Враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивачки, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 12, 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала в с. Хомутець Миргородського району, що підтверджується свідоцтвом про її смерть та довідкою виконавчого комітету Попівської сільської ради (а.с.5,8). За життя [PERSON] мала право на отримання земельної частки (паю). Після її смерті був виданий на її ім`я державний акт серії ПЛ №066737 від 14.07.2003, на земельну ділянку площею 2,7205 га, розташовану на території Хомутецької сільської ради Миргородського району, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, якій на даний час надано кадастровий номер 5323288200:00:007:0483. Дана обставина підтверджується повідомленням в.о. начальника відділу у Миргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 6,7). Позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, яке свідчить про зміну прізвища позивачки (а.с.11-12). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що знають позивачку, були знайомі з її матір`ю [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] здійснювала догляд за домогосподарством, проводила необхідні ремонтні роботи, покраску, побілку, садила город. Деякий час проживала в будинку. Отже, після смерті [PERSON] , позивачка фактично прийняла спадщину шляхом вступу з управління та володіння майном належним спадкодавцю: будинком, речами домашнього вжитку, меблями в будинку, сільськогосподарським інструментом тощо, якими володіє до даного часу, що підтверджується витягом з погосподарської книги, беззаперечними твердженнями свідків [PERSON] , [PERSON] , довідкою Хомутецької сільської ради (а.с.9-10). Постановою приватного нотаріуса від 07.08.2019 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після померлої матері [PERSON] відмовлено [PERSON] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку на ім`я спадкодавця та відсутністю доказів прийняття спадщини позивачкою (а.с.12). Інших спадкоємців крім позивачки ні за законом ні за заповітом немає. З роз`яснень, викладених в п. 2 та п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику справах про спадкування" слідує, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа, може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січна 2004 року тощо. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду Україні № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику справах про спадкування" слідує, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP. Згідно ст. ст. 524, 525, 526, 529 Цивільного кодексу Української PCP (1963 року), який діяв на той час спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом мас місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 нього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч 2 ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з нормами ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадкування. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті і Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Позивач є спадкоємцем по закону майна, яке належало померлій [PERSON] і вона вчинила дії по прийняттю спадщини, шляхом вступу в управління та володіння. ЇЇ право ніким не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає. Суд, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Оскільки позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved