Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

[PERSON] , через свого адвоката Воронка Віталія Васильовича, звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , якою, після зміни предмета позову, просила розділити в натурі, спільно нажите позивачкою та відповідачем, як подружжям, майно: визнати за позивачем право власності на Диван «Принц», м`який куточок «Малютка» - вартість 2300 гривень, тумба під телевізор - колір «яблоня» - вартість 560 гривень, матрац «Фаворит» вартість - 135 гривень, пральна машина «INDESIT» вартість 3000 гривень, телевізор « FILIPS » вартість 2200 гривень, стіл кухонний - білий - двохдверний вартість - 500 гривень, газова плита «NORD» вартість1500 гривень, резиновий човен - двомісний вартість 350 гривень, електрична крупорушка вартість - 500 гривень, автоклав - вартість 1000 гривень, бак електричний для нагріву води вартість 1000 гривень, ручна швейна машина «ZINGER» вартість 200 грн., полиця для сушки білизни вартість 200 грн., механічний соковитискач вартість 200 грн., соковарка на 6 літрів вартість 200 грн., чайник вартість 150 грн., електричний духова шафа «SATURN» вартість 750 грн., алюмінієва каструля ємністю 15 літрів вартість 200 грн., емальована каструля на 40 літрів вартість 200 грн., емальована каструля на 5 літрів вартість 100 грн., каструля з нержавіючого металу ємністю 1,5 літра - вартість 50 грн., бак для води на 20 літрів вартість 150 грн., шланг для поливу білого кольору вартість 300 грн., бочки квадратні оцинкована ємністю 100 літрів - 2 шт., вартістю 1000 грн., бочки пластикові синього кольору) - 2 шт.,вартістю 350 грн., бутиль скляний на 20 літрів вартість 100 грн., миска з нержавіючого металу вартість 300 грн., постільна білизна - 2 комплекти вартість 400 грн., набір посуди зі скла вартість 300 грн., парник переносний для вирощування квітів вартість 300 грн., лійка для поливу вартість 50 грн., плед коричньового кольору вартість 150 грн., 2 одіяла вартість 400 грн. Загальною вартістю - 22095 грн., визнати за відповідачем право власності на М`який куточок «Лугуна вартість 2330 грн., кухонний куточок (набір меблів) вартість 900 грн., журнальний столик вартість 245 грн., матрац «Фаворит» вартість 135 грн., холодильник «INDESIT» вартість 3000 грн., телевізор «LG» вартість 2000 грн., відеомагнітофон «LG» вартість 800 грн., мийка на кухні вартість 400 грн., шафа для посуду вартість 200 грн., крупорушка електрична вартість 1500 грн., болгарка електрична вартість 1000 грн.,шуруповерт електричний вартість 500 грн., супутникова антена вартість 2000 грн., електрочайник вартість 200 грн., пилосос вартість 550 грн., два стільця вартість 400 грн., прасувальна дошка вартість 200 грн., настільна електрична плитка вартість 500 грн., електричний соковитискач вартість 400 грн., блендер вартість 400 грн., каструля алюмінієва ємністю 10 літрів вартість 200 грн., каструля емальована ємністю 7 літрів вартість 200 грн., каструля емальована ємністю 5 літрів вартість 200 грн., алюмінієва миска вартість 150 грн., бак для води на 30 літрів вартість 300 грн., шланг для поливу чорного кольору вартість 300 грн., бочки металеві ємністю 250 літрів - 3 шт., вартістю 900 грн., пластикова бочка вартість 200 грн., скляний бутиль на 35 літрів вартість 200 грн., посуд керамічний вартість 250 грн., постільна білизна - 3 комплекти вартість 600 грн., подушка вартість 50 грн., одіяло - 3 шт, вартість 300 грн. Загальною вартістю - 21760 гривень. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 липня 2020 року, позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків, ухвалою від 12 серпня 2020 року суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання (з урахуванням перебування судді у відпустці) на 05 жовтня 2020 року, о 10 годині 15 хвилин. Але в ньому було оголошено перерву до 23 жовтня, а потім і до 16 листопада 2020 року, на підставі клопотань учасників у справі (для надання їм часу для підготовки заяв по суті спору, а потім для врегулювання спору мирним шляхом). І за цей час, адвокатка відповідача подала відзив на позов, а адвокат позивачки відповідь на відзив та заяву про виклик двох свідків для надання ними пояснень придбання спільного майна позивачкою та відповідачем. Також за цей час, адвокат позивачки подав заяву про зміну предмета позову, у зв`язку із чим адвокатка відповідача подала відзив на позов, а адвокат позивачки відповідь на відзив з письмовими доказами придбання певного майна позивачкою та заяву про виклик ще одного свідка. 16 листопада 2020 року, прийнявши від сторін усі подані ними документи, суд своєю ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 02 грудня 2020 року на 14 годину 30 хвилин. У судовому засіданні, оскільки своє ставлення до питання допиту свідків позивачки, відповідач та його адвокатка так і не виклали, суд задовольнив клопотання адвоката позивачки та викликав для допиту трьох свідків, але відклав розгляд справи у зв`язку із хворобою адвокатки відповідача, на 22 грудня 2020 року. Проте у цей день розгляд справи не відбувся через знеструмлення електромережі будівлі суду. Справу було призначено на 18 січня 2021 року, але почавши розгляд справи суд оголосив перерву до 03 лютого 2021 року, для надання учасникам у справі, за їх клопотаннями, додаткового часу з метою подання ними до суду додаткових доказів. 03 лютого 2021 року, в судове засідання учасники справи не з`явились. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що незможе з`явитись через погане самопочуття. І незважаючи на те, що суд неодноразово роз`яснював позивачці її право бути допитаною за її заявою, такої заяви вона не подала. Адвокат позивачки також просив розглянути справу без його участі та заначив, що не зможе з`явитись через зайнятість в кримінальному провадженні в Лисичанському ГУНП. При цьому ні позивачка, ні її адвокат не просили відкласти розгляд справи, а просили розглянути справу без їх участі. У цей же день, адвокатка відповідача після ознайомлення з матеріалами справи, разом із відповідачем також подали заяву з проханням розглянути справу без їх участі. Але наполягали на тому аби суд розглянув справу на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи, тобто без допиту свідків. І сам відповідач, заяви про його у якості свідка, не подав. Свідки яких суд викликав за клопотанням адвоката позивачки не з`явились, і їх явку позивачкою чи її адвокатом забезпечено не було. При цьому питання про застосування до них заходів процесуального примусу, ні позивачка ні її захисник перед судом не ставили. а сам суд не бачив підстав для їх вжиття. І позивачка, і її адвокат просили розглядати справу без їх участі. Разом з цим, відповідач та її адвокатка просили суд розглянуути справу без виклику і допиту свідків позивачки, оскільки в силу положень статей 77-79 ЦПК України покази свідків не можуть бути доказами підтвердження факту придбання майна. А суд, без виходу до нарадчої кімнати постановив, на підставі частини 3 і частини 4 статті 12 та частини 2 статті 13 ЦПК України, тобто з урахуванням принципу змагальності (відповідно до якого саме сторони повинні доводити обставини, на які вони посилаються доказами і забезпечувати суд доказами, а у випадку неможливості звертатись до суду за допомогою) та принципу диспозитивності (відповідно до якого суд не має право з власної ініціативи збирати та забезпечувати доказаи), суд прийняв рішення проводити розгляд справи без участі всіх учасників у справі та свідків. Оскільки підстав для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви з ініціативи суду не було, а учасники справи не просили суд відкласти розгляд справи або оголосити перерву для збирання і подання додаткових доказів ними самими або при допомозі суду у тому числі й що стосується свідків. У зв`язку із чим, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиції учасників у справі. Позиція позивача полягала у тому, що під час перебування нею у шлюбі з відповідачем, ними було придбано багато різних речей для побуту. Приблизна вартість цих речей складає 43855 гривень, але документи, які б підтверджували придбання цих речей, в більшій частині не збереглись. Після припинення шлюбних відносин, вона намагалась в добровільному порядку вирішити з відповідачем питання поділу спільно нажитих ними речей, але відповідач не бажає цього робити. Тому вона просить суд захистити її право шляхом поділу спільного майна подружжя на умовах, вказаних нею у предметі позову. Суд неодноразово роз`яснював позивачці та її адвокату необхідність надання суду доказів часу і джерел придбання кожної речі, яку позивачка хоче поділити; доказів наявності цих речей на момент розгляду справи та їхню вартість, оскільки відповідач заперечував вартість усіх речей, які позивачка хотіла поділити, до того ж їх наявність він визнав тільки щодо декількох з них; доказів того, які речі з тих, що є в наявності, є неподільними, які є речами для професійних занять, які використовуються виключно позивачкою і виключно відповідачем, які речі є речами індивідуального користування. Окремо суд роз`яснював і те, що поділ неподільної речі не є можливим, за виключенням поділу всіх неподільних речей відповідно до ідеальних часток співвласників, для чого суду треба довести дійсну вартість всіх речей на момент розгляду справи, і якщо поділ на таких умовах неможливий, тоді треба вирішувати питання про компенсацію для чого треба вносити грошові кошти на депозитний рахунок суду. Але позиція позивачки і її доказова база не змінились. Позиція відповідача полягала в тому, що позивач у своєму позові не зазначила та не надала суду доказів підтверджуючих придбання ними речей, які складають предмет позову, саме під час перебування ними у шлюбі, що було би підставою для включення цього майна до переліку спільної сумісної власності подружжя та його поділу. Частину речей, визначених позивачкою до поділу, було придбано самим відповідачем ще до укладення шлюбу, а деякі речі були залишені колишнім власником будинку при придбанні будинку, тому такі речі не підлягають поділу, оскільки є його приватною власністю. Також вказував на те, що є певна частина речей, які були придбані позивачкою та відповідачем під час перебування у шлюбі, із визначенням їх вартості, але позивачка про них не зазначила, хоча оспорювала їх вартість. Разом з цим частину речей, які вказала позивачка у позову, як такі, що є їх спільною сумісної власністю і підлягають поділу, відповідач визнав як такі, що є в наявності, але не визнав їх вартості та зазначав, що все майно перебувало у використанні, а деяка техніка вже у непридатному стані. Але, як і у випадку з позивачкою, незважаючи на роз`яснення суду обов`язку надання доказів на підтвердження вказаних обставин, позиція відповідача не змінилась, як і його доказова база. Встановлені судом обставини, на підставі доказів і аргументів сторін. [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) уклали шлюб, який було зареєстровано між ними 27 грудня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стан Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 354. При цьому під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 4,5,6,7,8). 24 травня 2007 року, у період перебування сторонами у шлюбі, у магазині « Аленмакс », [PERSON] був придбаний м`який куточок «Лагуна» вартістю 2330 гривень та стіл журнальний вартістю 145 гривень (а.с. 66 - товарний чек). 05 липня 2007 року, [PERSON] придбала в магазині №3 ТОВ Сєвєродонецька фірма «Мебель», тумбу ТВ-2 яблуня вартістю 560 гривень та 2 матраци ФАВОРИТ-70, загальною вартістю 270 гривень, по 135 гривень один (а.с. 67 - копія квитанції на доставку № m3-0000353 від 05.07.2007 р.). Відповідно до наданої позивачкою копії договору № 11, укладеного між нею та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , [PERSON] замовила виготовлення дивану «Принц» вартістю 2300 гривень. А строком виконання цього замовлення було 30 червня 2009 року (а.с. 65). З копії відвантажувального листка № РН(р)1246 від 28.09.2011 року вбачається, що з магазину «Водолей плюс» м. Рубіжне, було оплачено доставку товару і товар у вигляді «Тумби під мийку 60 біла мармур (комплект для збірки)», вартість якої склала - 180 гривень. Але конкретного покупця цього товару та адреса доставки названого товару в листку не зазначені (а.с.66), не визнав і придбання такої речі відповідач, тому суд не погоджується із тим, що [PERSON] чи [PERSON] придбали вказану річ. 11 березня 2020 року, рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.137-138). Разом з цим суд враховує, що [PERSON] визнав факт придбання ними під час перебування у шлюбі таких речей і факт їх наявності: диван "Принц"; м`який куточок "Малютка"; тумба під телевізор - колір яблуня; пральна машина "INDESIT"; телевізор: "PHILIPS"; газова плита: "NORD"; соковарка на 6 літрів; чайник; каструля з нержавіючого металу ємністю 1,5 літри; кухонний куточок (набір меблів); журнальний столик; холодиьник "INDESIT"; супутникова антена; електрочайник (у неробочому стані); настільна електрична плитка (у нерабочому стані); блендер (у неробочому стані) (а.с.59-61). Але відповідач не надав суду доказів того, що вони знаходяться у нерабочому стані, а також ні він, ні позивачка не надали суду доказів вартості цих речей, станом на дату розгляду справи. І жоден з них не просив у суду допомоги це зробити, якщо у них були складнощі. Будь-яких доказів того, що інші речі, вказані [PERSON] у предметі позову дійсно були придбані у період перебування нею у шлюбі з відповідачем та факт їх наявності, і вартості позивачка не надала суду. [PERSON] не надав суду будь-яких доказів того, що речі, які він вказав у відзиві на позов, дійсно були придбані у період перебування ними у шлюбі, але позивачка вивезла їх, як і докази їх вартості. У зв`язку із чим, з урахуванням визнання відповідачем факту придбання частини речей їх сім`єю суд вважає, що позивачка змогла довести, що у період перебування ними у зареєстрованому шлюбі, вони придбали наступні речі: м`який куточок «Лагуна»; стіл журнальний; тумба під телевізор ТВ-2 колір яблуня; 2 матраци ФАВОРИТ-70; диван «Принц»; м`який куточок "Малютка"; пральна машина "INDESIT"; телевізор: "PHILIPS"; газова плита: "NORD"; соковарка на 6 літрів; чайник; каструля з нержавіючого металу ємністю 1,5 літри; кухонний куточок (набір меблів); холодильник "INDESIT"; супутникова антена; електрочайник; настільна електрична плитка; блендер. Доказів придбання іншого майна у період перебування в шлюбі, ні позивачка, ні відповідач не надали. При цьому суд відзначає, що відповідач не погоджувався із вартістю речей, зазначених позивачкою, а позивачка не погоджувалась із вартістю речей, наявність і факт придбання яких визнав відповідач. І жоден з них, незважаючи на неодноразові роз`яснення суду з приводу предмета доказування, не надав суду ні доказів вартості майна на момент розгляду справи, ні відомостей про те, які ж речі є неподільними, які є речами для професійних занять, які використовуються виключно позивачкою і виключно відповідачем; які речі є речами індивідуального користування; варіанти поділу неподільних речей відповідно до ідеальних часток співвласників; відомості про бажання отримати чи виплатити компенсацію за поділ неподільної речі, із внесенням грошових коштів на депозитний рахунок суду. Оцінка суду щодо змісту спірних правовідносин. Встановлені судом обставини прямо вказують на те, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні (сімейні) правовідносини, після припинення яких між ними виник спір з приводу поділу спільного нажитого ними майна, за час ведення спільного господарства. Оцінка суду щодо права. Дійсно, положеннями статті 60 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А положеннями частини 4 статті 61 СК України встановлено, що речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 1 статті 69 та частиною 1 статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69); а у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70). Разом з цим, положення статті 71 СК України (яка встановлює способи та порядок поділу такого майна) передбачає такі правила поділу: майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом; при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина 1); неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина 2); речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя (частина 3); присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4). Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частина 5). І застосовуючи вказані правила, суд враховує правові висновки Верховного Суду України зроблені ним у постанові Пленуму №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя", які у судовій практиці не зазнали змін. Зокрема, висновки зроблені Верховним Судом у пунктах 22-25,30: - вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання; - до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї; - не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; - вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду; за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми; у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності; - рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. І суд знову відзначає, що про всі ці правила, суд неодноразово повідомляв усіх учасників справи, роз`яснював їм їх процесуальний обов`язок довести суду всі ті обставини, які вони повинні довести і за доведеності яких суд може поділити майно. А також суд неодноразово роз`яснював і позивачці, і відповідачу, що у випадку не подання ними суду доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються для обгрунтування своїх вимог і заперечень, суд може відмовити у задоволенні позову. Як вже вказувалось судом, з урахуванням визнання відповідачем частини обставин, на які посилалась позивачка у позові, суд вважає встановленим ту обставину, що у період перебування позивачки та відповідача у зареєстрованому шлюбі, вони набули наступні речі: м`який куточок «Лагуна»; стіл журнальний; тумба під телевізор ТВ-2 колір яблуня; 2 матраци ФАВОРИТ-70; диван «Принц»; м`який куточок "Малютка"; пральна машина "INDESIT"; телевізор: "PHILIPS"; газова плита: "NORD"; соковарка на 6 літрів; чайник; каструля з нержавіючого металу ємністю 1,5 літри; кухонний куточок (набір меблів); холодильник "INDESIT"; супутникова антена; електрочайник; настільна електрична плитка; блендер. Дати, підстави та джерела набуття інших, вказаних позивачкою та відповідачем речей, вони не довели доказами. Разом з цим ні позивачка, ні відповідач, незважаючи на неодноразові роз`яснення суду з приводу предмета доказування, не надали суду ні доказів вартості цих речей на момент розгляду справи (оскільки жоден з них не визнавав вартість цих речей); ні відомостей про те, які ж речі, із вказаного переліку є неподільними, які речі є речами для професійних занять, які використовуються виключно позивачкою і виключно відповідачем; які речі є речами індивідуального користування; жоден з них не надав суду варіанти поділу неподільних речей відповідно до ідеальних часток співвласників та не виказав суду бажання отримати чи виплатити компенсацію за поділ певної неподільної речі (чи всіх), із внесенням грошових коштів на депозитний рахунок суду. У зв`язку із чим, суд позбавлений будь-якої можливості поділити вказаний перелік майна, оскільки його поділ суд повинен здійснювати за правилами поділу, що вказані у статтях 60,61 та 68-71 СК України (і наведені вище), що неможливо зробити у зв`язку із цим та наступними обставинами. Із вказаного переліку, суд повинен виокремити речі, які є речами індивідуального користування, оскільки вони не вважаються об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за презумпцією. Але суд не має права це здійснювати з власної ініціативи, тим більше грунтуючись на припущеннях. Це є обставинами, які входять до предмету доказування у справі, а отже доказування повинні здійснити сторони спору. Саме вони повинні вказати на такі речі і довести це доказами. Однак цього не відбулось. Далі, суд повинен виокремити речі для професійних занять, оскільки хоча вони і вважаються об`єктами спільної сумісної власності, вони передаються тому з подружжя, хто їх використовував у своїй професійній діяльності. Позаяк вартість таких речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. оскільки саме так забезпечується реалізація засади рівності часток подружжя у спільно нажитому майні. Однак знову ж таки, саме сторони повинні визначити такі речі та, що не менш важливо, їх вартість, із наданням суду доказів аби суд міг вчинити поділ на таких умовах. Однак ні позивач, ні відповідач цього не зробили. Окремої уваги заслуговують речі, які є неподільними, оскільки ці речі підлягають поділу за особливими умовами, де у першу чергу враховується їх вартість, без наявності якої, (оскільки сторони не дійшли згоди щодо вартості всіх речей із вказаного переліку), суд в принципі не може вчинити поділ майна між подружжям, який може бути вчинений судом виключно на засадах рівності часток подружжя, що неможливо зробити без наявності вартості цих речей на момент розгляду справи. І суд нагадував про це учасникам у справі неодноразово, особливо позивачці, оскільки із позовом про поділ звернулась саме вона. Також суд роз`яснював учасникам у справі, що доказування не може грунтуватись на припущеннях і що суд з власної ініціативи не може здійснювати доказування замість учасників у справі. І що суд може відмовити у задоволенні позову, якщо позивачка не надасть суду доказів, які є необхідними для здійснення поділу майна подружжя на умовах, на яких просить це зробити позивачка. Однак ні позивачка, ні відповідач не надали суду відомостей та доказів вказаних вище обставин, що входять до предмету доказування і за наявності яких суд міг би здійснити поділ майна на умовах позивачки або відповідача. А за таких фактичних і правових підстав, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню у зв`язку із недоведеністю нею можливості поділу майна за вказаним нею переліком, і на вказаних нею умовах, тобто з підстав і предмету її позову. І з цих же мотивів, суд не може навіть визначити частки позивачки та відповідача у праві їх спільної сумісної власності на такі речі, які вони набули у період перебування ними у зареєстрованому шлюбі: м`який куточок «Лагуна»; стіл журнальний; тумба під телевізор ТВ-2 колір яблуня; 2 матраци ФАВОРИТ-70; диван «Принц»; м`який куточок "Малютка"; пральна машина "INDESIT"; телевізор: "PHILIPS"; газова плита: "NORD"; соковарка на 6 літрів; чайник; каструля з нержавіючого металу ємністю 1,5 літри; кухонний куточок (набір меблів); холодильник "INDESIT"; супутникова антена; електрочайник; настільна електрична плитка; блендер. Проте і позивач, і відповідач мають право звернутись до суду з окремим позовом для визначення і вирішення подальшої долі їх часток у праві спільної сумісної власності на ці речі, у тому числі й із застосуванням грошової компенсації, але з іншим предметом та з інших підстав. Висновок суду по суті позовних вимог. Таким чином, у задоволенні позову [PERSON] про поділ майна, слід відмовити повністю. Отже,

Outcome: dismissed