Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просили встановити факт, що їх вимушене переселення у вересні 2015 року та у вересні 2014 року відповідно, з окупованої території Луганської області України відбулось внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації проти України та окупації [PERSON] Федерацією частини території Луганської області України. В обгрунтування заяви заявники вказали, що [PERSON] народився 31.03.1965 року у селищі Біле, Лутугинського району, Луганської області, був зареєстрований та проживав в [INFO]. З 05.01.2016 року він перебуває в шлюбі з [PERSON], яка народилась [INFO] в с.Родакове, Слов'яносербського району, Луганської області, була зареєстрована та проживала з ним в [ADDRESS]. На праві приватної спільної власності вони володіють квартирою №33 по вул.30 лет Победи, 3 в м.Луганськ, що підтверджується свідоцтвом права власності, [PERSON] володіє також земельною діялнкою, розташованою за адресою: Луганська область, Краснодонський район, сільська рада Хрящуватенська, садове товариство «Кристал», земельна ділянка 70, що підтверджується державним актом на право власності. Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 09.12.2016 року та від 06.01.2016 року №6825100518, №6825100144 вони були вимушені переміститись з [ADDRESS] до м.Хмельницький, вул.Проскурівського підпілля, 32, де зараз постійно проживають, а отже дана адреса є їх фактичним місцем проживання. Як загальновідомо, у кінці лютого - на початку березня 2014 року перекинуті з Росії війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів і з цього моменту фактично розпочалась військова агресія [PERSON] Федерації проти України. Згідно з постановою Верховної [PERSON] України Про Заяву Верховної [PERSON] України "Про відсіч збройній агресії [PERSON] Федерації та подолання її наслідків" від 21.04.2015 року №337-VIII, зазначені події розвивались за таким сценарієм, зокрема: збройна агресія [PERSON] Федерації проти України розпочалася 20.02.2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами [PERSON] Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керчинської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків. 27.02.2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил [PERSON] Федерації захопили будівлі [PERSON] Міністрів та Верховної Ради Автономної [PERSON] Крим. Водночас відбулося створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил [PERSON] Федерації, а Чорноморський флот [PERSON] Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. За цих обставин лідер портії "Русскоє единство" [PERSON] у незаконний спосіб проголосив себе головою [PERSON] Міністрів Автономної [PERSON] Крим та закликав Президента [PERSON] Федерації "забезпечити мир та спокій у Криму". У відповідь на цей заклик Президент [PERSON] Федерації звернувся до [PERSON] Федерації Федеральних зборів [PERSON] Федерації, яка своєю постановою від 01.03.2014 року, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України Збройних Сил [PERSON] Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невідємної частини України - Автономної [PERSON] Крим та міста Севастополя. 21.03.2014 року владою [PERSON] Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Россійскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Росийской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя". 15 квітня 2014 року з метою забезпечення додержання прав і свобод людини і громадянина, захист інтересів держави, державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах окупації, Верховною [PERSON] України був прийнятий [PERSON] України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" № 1207-VII. [PERSON] визначив статус частини території України, як тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації, встановив особливий правовий режим на цій території, визначив особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. 14 серпня 2014 року з метою правової протидії агресору Верховною [PERSON] України також був прийнятий [PERSON] України "Про санкції" № 1644-VII, яким визначено механізм впровадження спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів щодо [PERSON] Федерації. 11 вересня 2014 року на виконання зазначеного Закону України "Про санкції" Кабінет Міністрів України видав розпорядження від 11 вересня 2014 року №829-р "Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів" саме у зв'язку з військовою агресією [PERSON] Федерації. Незаконно анексувавши [PERSON] Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України. Друга фаза збройної агресії [PERSON] Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами [PERSON] Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). 23 серпня 2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил [PERSON] Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил [PERSON] Федерації. Задіяння регулярних Збройних Сил [PERSON] Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: "За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)". На засіданні [PERSON] Безпеки ООН, яке відбулосся 29 серпня, делегація України заявила: "Росія розпочала безпосереднє воєне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних зброєних сил". 29 червня 2016 року незалежна неурядова правозахисна організація Міжнародне партнерство за права людини разом із Норвезьким Гельсінським Комітетом та Українською Гельсінською Спілкою представила Звіт "Звідки відкрили вогонь? Розслідування транскордонних атак на сході України". Відповідно до Звіту, перетини кордону та напади на українські території були організовані за допомогою військових підрозділів [PERSON] Федерації. Покинуті речі персонального вжитку та сліди переміщення військової техніки; рух російських військових підрозділів на території [PERSON] Федерації і через кордон України; факти нелегальних перетинів українського кордону комбатантами з [PERSON] Федерації, які згодом здійснювали напади на об'єкти військової інфраструктури, державні прикордонні частини та цивільні об'єкти; здійснення атак з локацій військових частин регулярних Збройних Сил [PERSON] Федерації слугують цьому підтвердженням. Крім того, проаналізовані у звіті докази прямого втручання російських збройних сил, служб безпеки, осіб, які прямо пов'язані з військовими підрозділами [PERSON] Федерації, а також аналіз атак на населені пункти Луганської області влітку 2014 року доводять наявність міжнародного характеру збройного конфлікту на Донбасі. Незважаючи на укладення Мінських домовленостей, з моменту підписання 05.09.2014 року Мінського протоколу Збройні Сили [PERSON] Федерації та іррегулярні підрозділи російських найманців захопили Донецький аеропорт, м.Дебальцеве та інші населені пункти, розширивши контрольовану ними територію України у Донецькій та Луганській областях більше ніж на 500 квадратних кілометрів. Постачання російських окупаційних сил відбувається зокрема, за допомогою так званих "гуманітарних конвоїв, які регулярно скеровуються [PERSON] Федерацією на територію України шляхом несанкціонованого перетинання українсько-російського державного кордону. Україною за наслідками збройної агресії [PERSON] Федерації прийнято постанову Верховної [PERSON] України від 17 березня 2015 року №254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Постановою Верховної [PERSON] України від 27.01.2015 року №129-УІІІ законодавчий орган України затвердив звернення до ООН, Європейського парламенту, Парламентської [PERSON] Європи, Парламентської [PERSON] НАТО, Парламентської [PERSON] ОБСЕ, Парламентської [PERSON] ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання [PERSON] Федерації державою - агресором. Заявники також посилаються на те, що [PERSON] Федерація неодноразово порушувала норми Конвенції Організації Об'єднаних Націй "Про захист цивільного населення під час війни" від 12 серпня 1949 року, а також Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та відповідно такі права фізичних осіб як, право на життя, право на свободу, повагу до честі і гідності, право не бути підданим катуванням. Наявність таких порушень та факти збройної агресії [PERSON] Федерації підтверджуються серед іншого постановою ВРУ Про Заяву Верховної [PERSON] України «Про відсіч збройній агресії [PERSON] Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 року №337-VІІ, а також підтверджується наступними доказами. Згідно з оперативною інформацією Інформаційно-аналітичного центру РНБОУ за 23 липня 2014 року, бойовики, за вказівкою з [PERSON] Федерації та з метою підриву економіки східних регіонів України, цілеспрямовано знищують та пошкоджують об'єкти інфраструктури Луганської області. Зокрема, було заміновано будівлі в кварталі Степовий, Луганська, а також знищено посіви в районах селища Хрящувате, Краснодонського району (http://www.rnbo.gov.ua/news/1750.html). На сторінках Інтернет ресурсу "іmі.org.ua" міститься стаття «У Луганську відключили українські телеканали, а по радіо кличуть у сепаратисти» від 31.07.2014 року, в якій вказано, що у Луганську припинена трансляція українських телеканалів. З 30.07.2014 року проросійські бойовики вимкнули всі українські канали, не працює радіо «Ера». На частотах державного FM-радіо «Пульс» були заклики «поповнювати лави армії південного сходу» (http://іmі.org.ua/news/45243-u-lugansku-vidklyuchili-ukrajinski-telekanali-a-po-radio-klichut-u -separatisti.html). В статті «Луганщина под обстрелом», яка була опублікована 28.08.2014 року на Інтернет-сайті «Остров» повідомлялось, що внаслідок бойових дій знеструмлений майже весь Луганськ, у місті відсутнє водопостачання так як повноцінно не могли очистити питну воду із за постійних обстрілів. В районі селища Стрельцівка Луганської області заміновано автомобільний міст. Протягом попереднього тижня в Луганську тривав обстріл житлових кварталів з артилерійської зброї. По коридору, створеному для виходу біженців стріляли російські танки (http: // www.ostro.org/lugansk/proisshestviya/ articles/449809/). На сторінках Інтернет-ресурсу «media.vbs.com.ua міститься стаття «Над будівлею Луганської ОДА піднято прапор Росії» від 29.04.2014 року, в якій вказано, що на даху будівлі Луганської ОДА, під скандуванням «Молодці, Росія, Донбас», проросійськи налаштованими прихильниками федералізації України було знято український прапор і піднято прапор [PERSON] Федерації ( http:// media.vbs.com.ua/novyny_105312.html). Інтернет джерело «Цензор.нет» у статті «Вооруженные люди украли 20 бензовозов: Луганск вскоре останется без бензина» від 06.06.2014 року повідомлялося, що у Луганську дефіцит бензину із за того, що на одній із обласних доріг бойовики викрали 20 бензовозів, котрі везли паливо у місто, дефіцит продуктів харчування також через контролювання блокпостів російськими бойовиками (cenzor. net. ua/ news/288771). Із статті «Житель Луганська: Так нас ще не бомбили!» від 18.07.2014 року, розміщеній на сторінках Інтернет-ресурсу «Сьогодні» повідомлялося, що в Луганську протягом дня російські бойовики обстрілювали не тільки аеропорт, а й житлові квартали міста. В результаті обстрілів загинуло близько 20 людей і близько 215 осіб, включаючи дітей отримали різні осколкові і кулові поранення (http://ukr.segodnya.ua/regions/donetsk/z hitel-luganska-tak-nas-eshche-ne-bombili-537937. html). \~Масовість таких порушень призвела до того, що в результаті збройної російської агресії на території Донецької та Луганської областей та на території Автономної [PERSON] Крим понад 921 000 осіб були переміщені в межах України станом на 23 січня 2015 року, що підтверджується резолюцією Парламентської [PERSON] Європи "Гуманітарна ситуація українських біженців і переміщених осіб" № 2028 від 27 січня 2015 року. Більше 2\~000 000 осіб залишаються в районах, контрольованих проросійськими бойовиками, схильними до нестабільності, серйозних порушень прав людини і створення неадекватних умов життя. За даними УВКБ ООН (UNHCR Ukraine) станом на 14 серпня 2015 року 1 438 000 осіб були змушені покинути свої домівки внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації на території України. Крім цього, відповідно до Заяви Міністерства закордонних справ України щодо виконання Мінських домовленостей від 01 березня 2016 року з моменту початку агресії загинуло понад 2600 українських військовослужбовців та понад 9000 було поранено. Заявники також зазначають, що було порушено безпосередньо їх, гарантовані Конвенціями права, а саме до початку збройної агресії [PERSON] Федерації та подальшої окупації частини території Луганської області, вони були повноцінними громадянами своєї держави, будували своє життя, мали все необхідне, жили в оточені близьких родичів, друзів, завжди допомагали один одному, будували плани на майбутнє, але війна на рідній землі зруйнувала все їх життя. До вимушеного переселення з окупованої території Луганської області вони з дітьми проживали в трьохкімнатній квартирі, мали садово-земельну ділянку, [PERSON] була зареєстрована приватним підприємцем, мала свій бізнес, на території ринку в Луганську їй належали торгові кіоски, вони були матеріально забезпечені, мали роботу, діти навчались, життя було налагоджене. Приблизно з березня 2014 року в Луганську стали проходити акції протесту проти нового керівництва країни, протестувальники відмовлялись виконувати вказівки головних органів влади, по місту лунали заклики до створення нових держав з ціллю приєднання їх до [PERSON] Федерації, а на початку квітня 2014 року в Луганську під керівництвом російських військових розпочалися захоплення будівель Управління СБУ, Обласної Державної адміністрації та інших адміністративних будівель міста, вони захоплювали будівлі і вивішували російські прапори. В кінці травня 2014 року проїзди з Луганська на контрольовану Україною територію були перекриті блокпостами проросійських бойовиків. Вони зупиняли людей і перевіряли документи, вулицями Луганська почали пересуватись озброєнні автоматами Калашникова проросійські бойовики. Вони дуже хвилювались за своє життя, оскільки раніше ніколи не бачили такої кількості агрессивно налаштованих людей зі зброєю. В червні 2014 року стало небезпечно з'являтись на вулицях міста, повсюди були озброєнні проросійські бойовики, ніхто не міг гарантувати безпеку, місцева влада на їх погляд не контролювала ситуацію, місто вже обстрілювали, не було води, електрики, постійно гуділи сирени перед обстрілами, більшість магазинів були зачинені, з транспортом постійні перебої. З часом на території Луганська було розпочато жорстку російську пропаганду. В червні-липні 2014 року на території так званої «ЛНР» припинилось мовлення українських телеканалів та радіопередач, замість яких в ефір виходили лише російські. Все робилось для того, щоб українські громадяни отримували неправдиву інформацію з приводу всіх подій, які відбуваються на сході країни. Крім того, місцеві жителі боялись спілкуватись українською мовою, як вони це бачили, боялися вислювлювати будь-яку підтримку на адресу України, адже в будь-який момент могли бути підданими фізичному примусу зі сторони проросійських бойовиків. В липні 2014 року йшли бої за Луганський аеропорт, зокрема за їх домом була встановлена російська реактивна система залпового вогню «Град» і велися обстріли в бік аеропорту, а також в бік міста Щастя, де знаходились Збройні Сили України. Аеропорт обстрілювали з ранку до ночі. Вони жили в постійному страху, боялися вибухів, боялися за своє життя і життя їх дітей, не знали чи залишиться їх домівка після обстрілів і вибухів цілою чи буде повінстю зруйнована. Особливо інтенсивному бомбардуванню і стрілянині місто піддалося 14 липня 2014 року, були вбиті і поранені, серед них і діти, була зруйнована школа і пошкоджено будівлі, люди массово покидали місто, тому вони прийняли нелегке рішення і в липні 2014 року переїхали з охопленого війною регіону до селища Родакове, Луганської області, а в вересні 2014 року вони переїхали в м.Хмельницький. [PERSON] після переїзду до м.Хмельницький повертався в зону бойових дій на Луганщину, допомагав воїнам АТО, як волонтер і остаточно повернувся до м.Хмельницький в вересні 2015 року. Після свого вимушеного виїзду з окупованої частини Луганської області вони були змушені прилаштовуватись до нових життєвих умов, фактично починати життя спочатку, все майно залишилось на окупованій території. За один короткий період часу вони залишились без житла, без свого майна, без підтримки, без надії на повернення додому. Завники вважають, що внаслідок саме військової агресії [PERSON] Федерації на території Луганської області було порушено цілу низку їх прав і свобод, передбачених Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, Протоколом (Перший протокол) до цієї Конвенції від 20 березня 1952 року та Протоколом №4 до цієї Конвенції від 16 вересня 1963 року, зокрема: право на життя, право на свободу та повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного житія, право па свободу думки, совісті і релігії. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. №1706-VII, що містить визначення поняття внутрішньо переміщеної особи, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. За змістом ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 p. №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» з наступними змінами і доповненнями було затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, додаток до якого визначає форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Однак, дана форма не передбачає внесення відомостей про конкретну причину (підставу), яка змусила залишити або покинути своє місце проживання внутрішньо переміщену особу (ч. 1 ст. ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII). Отримані заявниками довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 09.12.2016 року та від 06.01.2016 року №№6825100518, [NUMBER] виданих, відповідно, на ім'я [PERSON], [PERSON] Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, посвідчують лише факт їх вимушеного переселення з [ADDRESS] до міста Хмельницький, вул.Проскурівського підпілля, 32 і не містять в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень. Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 p. №1706-V1I не визначає порядку підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту та/або тимчасової окупації території України, та не виключає можливості звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення. Іх звернення до суду обумовлено тим, що вони мають на меті визначити свій статус, як осіб, що перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, що обумовлює виникнення прав та обовязків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Враховуючи вищевказане, завники просять їх заяву задоволити. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала, просить її задоволити суду пояснила, що вимушена була переїхати з свого місця проживання, у зв'язку з військовою агресією [PERSON] Федерації, оскільки в її місті були обстріли. Вони залишивши все своє майно та вимушені були виїхати спочатку в м.Родаково, а згодом в м.Хмельницький. Вона переїхала в вересні 2014 року, а її чоловік [PERSON] в вересні 2015 року. На даний час вони знімають житло в [ADDRESS]. Представник заявників в судовому засіданні заяву підтримав з підстав, викладених в ній, просить заяву задоволити. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом пордку. Вислухавши пояснення заявниці, представника заявників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився 31.03.1965 року у селищі Біле, Латугинського району, Луганської області, а [PERSON] народилась 14.12.1964 року у с.Родакове, Слов'яносербського району, Луганської області, та були зареєстровані і проживали в [INFO]. В вересні 2014 року [PERSON], та в вересні 2015 року [PERSON] були вимушені переміститись з місця їх постійного проживання на тимчасово окупованій території Луганської області [ADDRESS] в [ADDRESS], де зараз проживають, про що свідчать довідки про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи №6825100518, №6825100144 від 09.12.2016 року. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9196350 від 07.12.2005 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності в розмірі по 1/4 частки кожному належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №151959, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0900 га, розташованої за адресою: Хрящуватенська сільська рада СТ «Кристал», Краснодонський район, Луганська область, цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва. Судом встановлено, що 15 квітня 2014 року Верховною [PERSON] України був прийнятий [PERSON] України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" № 1207-VII, який визначив статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації та встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Датою початку тимчасової окупації визначено 20 лютого 2014 року. Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної [PERSON] Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. 14 серпня 2014 року виходячи з положень Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та загальновизнаних міжнародних норм і правил, заявляючи, що пряме або опосередковане втручання у внутрішні і зовнішні справи України під будь-яким приводом є неприпустимим, усвідомлюючи потребу невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, включаючи ворожі дії, збройний напад інших держав чи недержавних утворень, завдання шкоди життю та здоровю населення, захоплення заручників, експропріацію власності держави, фізичних та юридичних осіб, завдання майнових втрат та створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод Верховною [PERSON] України також був прийнятий [PERSON] України "Про санкції" № 1644-VII, яким визначено механізм впровадження спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України Про санкції 11 вересня 2014 року Кабінет Міністрів України видав розпорядження №829-р "Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів", а саме у зв'язку з агресією [PERSON] Федерації проти України у військовій, економічній, енергетичній та інформаційній сфері, окупацією частини території України, сприянням терористичній діяльності на території України, порушенням прав і свобод громадян України, інтересів суспільства та держави, що створюють реальні та потенційні загрози національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України. Постановою Верховної [PERSON] України «Про Звернення Верховної [PERSON] України до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської [PERSON] Європи, Парламентської [PERSON] НАТО, Парламентської [PERSON] ОБСЄ, Парламентської [PERSON] ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання [PERSON] Федерації державою-агресором» від 27.01.2015 року №129-VІІ встановлено, що Україна залишається об'єктом воєнної агресії з боку [PERSON] Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна [PERSON] України визнає [PERSON] Федерацію державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України - визнати [PERSON] Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність [PERSON] Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення). Також Верховна [PERSON] України Постановою від 21 квітня 2015 року №337-VIII схвалила текст Заяви Верховної [PERSON] України "Про відсіч збройній агресії [PERSON] Федерації та подолання її наслідків", у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що агресія [PERSON] Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами [PERSON] Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов'язанням [PERSON] Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і [PERSON] Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту [PERSON] Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків. Друга фаза збройної агресії [PERSON] Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами [PERSON] Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян [PERSON] Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. У вказаній Заяві Парламенту також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія [PERSON] Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил [PERSON] Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4 Заяви) , та наведено численні факти порушень [PERSON] Федерацією своїх міжнародних зобов'язань, посягань на територіальну цілісність України. Верховною [PERSON] України за наслідками збройної агресії [PERSON] Федерації також прийнято постанову від 17 березня 2015 року №254-VIII "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Резолюцією Парламентської [PERSON] Європи 2067 (2015) «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» асамблея висловила серйозну стурбованість зростаючою кількістю випадків осіб, що зникли безвісті у зонах військових дій в окремих частинах Донецької та Луганської областях України, а також в окупованому Криму. [PERSON] також висловила жаль стосовно рішень Президента [PERSON] Федерації утаємничувати дані щодо втрат серед особового складу збройних сил [PERSON] Федерації під час спецоперації у мирний час. З огляду на викладене факт збройної агресії [PERSON] Федерації проти України та окупації [PERSON] Федерацією частини території Луганської області України є загальновідомим і не підлягає доведенню. Факти збройної агресії [PERSON] Федерації також підтверджуються наступними доказами: оперативною інформацією Інформаційно-аналітичного центру РНБОУ за 23 липня 2014 року розміщеною на сайті http://www.rnbo.gov.ua/news/1750.html; статтею «У Луганську відключили українські телеканали, а по радіо кличуть у сепаратисти» від 31.07.2014 року, розміщеною на сторінках Інтернет ресурсу "іmі.org.ua"; статтею «Луганщина под обстрелом», яка була опублікована 28.08.2014 року на Інтернет-сайті «Остров» (http://www.ostro.org/lugansk/proisshestviya/articles/449809/); статтею «Над будівлею Луганської ОДА піднято прапор Росії» від 29.04.2014 року ( http:// media.vbs.com.ua/novyny_105312.html); Інтернет джерело «Цензор.нет» у статті «Вооруженные люди украли 20 бензовозов: Луганск вскоре останется без бензина» від 06.06.2014 року на сторінках Інтернет-ресурсу (cenzor. net. ua/ news/288771/voorujennye_lyudi_ukrali_20_benzovozov_lugansk_vskore_ostanetsya_bez_benzina_takaya_ je_situatsiya_ i.); статтею «Житель Луганська:Так нас ще не бомбили!» від 18.07.2014 року, розміщеній на сторінках Інтернет-ресурсу «Сьогодні» (http://ukr.segodnya.ua/regions/donetsk/z hitel-luganska-tak-nas-eshche-ne-bombili-537937. html) та іншими публікаціями. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. №1706-VII, що містить визначення поняття внутрішньо переміщеної особи, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. За змістом ч. 1, ст. 4. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 p. N 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» з наступними змінами і доповненнями було затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, додаток до якого визначає форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Однак, дана форма не передбачає внесення відомостей про конкретну причину (підставу), яка змусила залишити або покинути своє місце проживання внутрішньо переміщену особу (ч. 1 ст. ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII). Отримані заявниками довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб №6825100518, №6825100144 від 09.12.2016 року, виданих відповідно на ім'я [PERSON], [PERSON] Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, посвідчують лише факт їх вимушеного переселення з м.Луганськ до міста Хмельницький і не містять в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень. Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 p. №1706-V1I не виключає можливості звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення. Женевська Конвенція «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949 року застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив. Особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є (ст. 4 Конвенції). Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід встановити факт, що вимушене переселення [PERSON], [INFO] у вересні 2015 року з окупованої території Луганської області України відбулось внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації проти України та окупації [PERSON] Федерацією частини території Луганської області України; встановити факт, що вимушене переселення [PERSON], [INFO] у вересні 2014 року з окупованої території Луганської області України відбулось внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації проти України та окупації [PERSON] Федерацією частини території Луганської області України.

Outcome: approved