Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

[PERSON] у липні 2020 року звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Урожайна країна" (далі - ТОВ "Урожайна країна") про визнання додаткової угоди від 17.08.2017 до договору оренди земельної ділянки №НВГ-0021 від 30.10.2010 між ним та ТОВ «Урожайна країна» недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю та Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу належить земельна ділянка загальною площею 3,1201 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новогребельської сільської ради Роменського району Сумської області кадастровий номер 5924186700:02:002:0458. 30.10.2010 року між позивачем та ТОВ "Урожайна країна" укладено Договір оренди земельної ділянки, за умовами пунктів 1.1., 2.1., 3.1., 5.1. якого [PERSON] передано, а ТОВ «Урожайна країна» прийнято в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,120 гектарів ріллі, розташовану на території Новогребельської сільської ради Роменського району Сумської області, кадастровий номер 5924186700:02:002:0458 терміном на 10 років. 17.08.2017 року між [PERSON] та ТОВ "Урожайна країна" укладено Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки №НВГ-0021 від 30.10.2010 року, за умовами пунктів 1., 2. якої сторони домовилися внести зміни до п.3., 4.1. Договору оренди земельної ділянки №НВГ-0021 від 30.10.2010 року, виклавши їх в новій редакції, зокрема Договір продовжено на 10 років із закінченням строку дії 29.10.2030 року. [PERSON] вважає, що Додаткова угода від 17.08.2017 року до Договору оренди земельної ділянки №НВГ-0021 від 30.10.2010 року суперечать вимогам законодавства України i порушує його права та охоронювані законом iнтереси, так як він її не укладав i не підписував, підпис від його імені в зазначеній Додатковій угоді виконано не ним, а іншою особою. За таких обставин, [PERSON] просить суд визнати додаткову угоди від 17.08.2017 року до Договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5924186700:02:002:0458 від 30.10.2010 року за №НВГ-0021, укладеним між [PERSON] та ТзОВ "Урожайна країна" недійсним. 14 липня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), за клопотанням позивача, постановлено проводити її розгляд у порядку спрощеного провадження з повідомлення учасників справи. 31 серпня 2020 року ТОВ "Урожайна країна" подало відзив, згідно якого вважає позов необгрунтованим, безпідставним та повністю заперечує щодо його задоволення. Зазначає, що відповідно до ст. 90 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок мають право передавати земельну ділянку в оренду. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, законами України, зокрема Законом України «Про оренду землі», а також договором оренди землі. Згідно зi статтями 13, 14, 19 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов`язання, відповідно до яких орендодавець за плату передає орендареві у володіння та користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк. Після досягнення сторонами домовленості з питань орендної плати та інших істотних умов, передбачених ст. 15 вищевказаного Закону, підписання договору та його реєстрації він набуває чинності. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін i погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 30.10.2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Роменському районі, про що у Державному peєcтpi земель вчинено запис від 05.08.2011 року на №592410004002371, за умовами пунктів 1.1., 2.1., 3.1., 5.1. якого Орендодавцем передано, а Орендарем прийнято в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,120 га ріллі, розташовану на території Новогребельської сільської ради Роменського району Сумської області кадастровий номер 5924186700:02:002:0458 терміном на 10 років. Тобто кінцевий строк оренди встановлений зазначеним договором становить 30.10.2020 року. Позивач не спростовує та не заперечує підписання договору ним особисто. 3 метою продовження строку оренди між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду від 17.08.2017 року, згідно з умовами якої сторонами було погоджено продовжити строк дії договору до 29.10.2030 року. Відповідно до ст. 210 ЦК України вказані правочини є вчиненими з моменту їx державної реєстрації. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Дана додаткова угода до договору оренди землі зареєстрована у відповідності до вимог чинного законодавства, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, який було додано позивачем до позовної заяви. На момент заключення договору сторони мали необхідний об`єм цивільної дієздатності. Їх волевиявлення було вільним та направленим на продовження договору оренди землі. Окрім того варто зазначити про те, що згідно ст. 25 ЗУ «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію i доходи. Згідно ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України «кожна сторона повинна довести тi обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом». Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України «доказування не може грунтуватися на припущеннях». Пленум ВС України у ч. 11 постанови №14 від 18.12.2009 р. наголошує, що суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи iншi докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. За весь період часу дії cпipнoгo договору оренди зeмлi орендарем належним чином виконувалися взяті на себе зобов`язання i від орендодавця не було жодного звернення з приводу неналежного виконання договору тією чи іншою стороною. Належних та допустимих дoкaзiв про те, що договір оренди земельної ділянки є незареєстрованим, не підписаним позивачем не надано. Даний факт свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог. 08 жовтня 2020 року ухвалою Роменського міськрайонного суду призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання чи підписано Додаткову угоду від 17.08.2017 до Договору оренди земельної ділянки №НВГ-0021 від 30.10.2010 [PERSON] , чи за нього підпис вчинено іншою особою. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. 21 грудня 2020 року на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи, у зв`язку з ненаданням [PERSON] документів потрібних за клопотанням експерта. 29 грудня 2020 року ухвалою Роменського міськрайонного суду поновлено провадження у цивільній справі з призначенням справи до розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань до суду не заявляв. Представник ТзОВ "Урожайна країна" у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань до суду не заявляв. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30.10.2010 року між [PERSON] та ТОВ "Урожайна країна" укладено Договір оренди земельної ділянки, зареєстрований і Відділі Держкомзему у Роменському районі, про що у Державному peєcтpi земель вчинено запис від 05.08.2011 року на №592410004002371, за умовами пунктів 1.1., 2.1., 3.1., 5.1. якого Орендодавцем передано, а Орендарем прийнято в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,120 га ріллі, розташовану на території Новогребельської сільської ради Роменського району Сумської області кадастровий номер 5924186700:02:002:0458 терміном на 10 років. Тобто кінцевий строк оренди встановлений зазначеним договором становить 30.10.2020 року (а.с.10-11). Відповідно до Акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Новогребільської сільської ради, проведено в натурі погодження меж земельної ділянки площею 3,120 га, яка передана у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначений акт підписаний землевласником [PERSON] та директором ТОВ «Урожайна країна» (а.с.12). Згідно Акту приймання - передачі земельної ділянки [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії ІV-СМ № 008616 зареєстрованого 15.12.2001 за № 509 передав ТОВ «Урожайна країна» земельну ділянку, яка розташована на території Новогребільської сільської ради площею 3,120 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.13-14). Відповідно до державного акту на право власності на землю серії ІV-СМ № 008616 зареєстрованого 15.12.2001 за № 509 земельна ділянка, яка розташована на території Новогребільської сільської ради площею 3,120 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить [PERSON] (а.с.8). Згідно Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Сеньку належить земельна ділянка загальною площею 3,1201 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новогребельської сільської ради Роменського району Сумської області кадастровий номер 5924186700:02:002:0458 (а.с.9). 17.08.2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Урожайна країна" укладено Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки №НВГ-0021 від 30.10.2010 року, за умовами пунктів 1., 2. якої сторони домовилися внести зміни до п.3., 4.1. Договору оренди земельної ділянки №НВГ-0021 від 30.10.2010 року, виклавши їх в новій редакції, зокрема Договір продовжено на 10 років із закінченням строку дії 29.10.2030 року (а.с.15). Відповідно до Угоди про залік зустрічних однорідних вимог підписаної сторонами у серпні 2017, сторони домовилися зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобов`язаннями, указаними в пунктах 1 та 2 цієї угоди (а.с.30). Як зазначено у накладній № 301 від 18.08.2017 ТОВ «Урожайна країна» відпустила [PERSON] пшеницю неочищену (а.с.31). Згідно Заяві - угоді від [PERSON] до ТОВ «Урожайна країна», він просить реалізувати пшеницю (а.с.32). Як зазначено у накладній № 332 від 28.08.2018 ТОВ «Урожайна країна» відпустила [PERSON] пшеницю (а.с.33). Відповідно до Реєстру реалізації зернових культур від 12.09.2019 [PERSON] отримав пшеницю від ТОВ «Урожайна країна» (а.с.34-35). Згідно Заяві - угоді від [PERSON] до ТОВ «Урожайна країна», він просить реалізувати пшеницю (а.с.36). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених частиною першою статтею 15, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. В задоволенні позову про визнання неукладеного договору недійсним необхідно відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним. У випадках оспорювання самого факту укладення договору, слід формувати позовні вимоги шляхом визнання саме неукладеного договору, оскільки недійсність договору говорить про зовнішній прояв волевиявлення, але вчинений ним, вже в належній формі. Зазначена правова позиція узгоджується з висновком викладеним у постанові ВС/КЦС, справа № 383/1354/182 від 09 грудня 2020 року. Також, як роз`яснено судом касаційної інстанції у постанові ВС/КЦС №357/815/17 від 19.08.2020, що "зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку." Таким чином, позивачем було обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. А правильним та ефективним - буде в даному випадку подання негаторного позову в порядку, передбаченому статтею 391 ЦК України. Попри те, що вимога «про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою та її повернення» прямо не передбачена законодавством, такий спосіб захисту є найефективнішим. ВС послається на Постанову ВП від 16 червня 2020 р. у справі № 145/2047/16-ц, в якій серед іншого підкреслюється, що суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. За таких обставин, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а також не надано належних доказів того, що не ним було підписано додаткову до договору оренди, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed