Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

03.06.2020 р. до Воловецького районного суду Закарпатської області звернувся представник позивача Дорош І.І. в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору, нарахованої на підставі\~статті 625 ЦК України. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.03.2008 року між ПАТ "АК Промінвестбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір №11-26/2, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит в розмірі 200\~000,00 гривень. 17.12.2012 року між ПАТ "АК Промінвестбанк" та ТОВ\~\~"Кредитні ініціативи" укладено договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до умов даного договору ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло всіх прав вимоги ПАТ "АК Промінвестбанк" за кредитними договорами.Тобто ТОВ «Кредитні ініціативи» є правонаступником (новим кредитором) щодо зобов`язань за кредитним договором № 11-26/2. Так, 29.05.2014 р. рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області було задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості на суму боргу в розмірі 334 143,91 гривень. Проте, оскільки заборгованість за Кредитним договором № 11-26/2 від 20.03.2008 р. була стягнута судом станом на 29.05.2014 р., ТОВ «Кредитні ініціативи» вважає, що за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України, має право стягнути з боржника 15,5 % річних (дана умова погоджена сторонами відповідно до п. 6.5. кредитного договору) в розмірі 307\~803, 78 гривень та інфляційні витрати в розмірі 320\~192,14 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. На підставі наведеного, просить стягнути із відповідачки на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість, нараховану на підставі\~статті 625 ЦК України, за кредитним договором №11-26/2 від 20 березня 2008 року в розмірі 627\~995,91 гривень, а також судовий збір для забезпечення розгляду справи в розмірі 9419, 20 гривень. 21.07.2020 р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де він посилається на те, що відповідачка [PERSON] немає заборгованості перед ТОВ «Кредитні ініціативи». Вона виконала свої зобов`язання перед ПАТ "АК Промінвестбанк" за кредитним договором № 11-26/2 від 20.03.2008 р., що підтверджується довідкою від 13.07.2012 р. № 46-05/317.У зв`язку із викладеним позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав. Стосовно письмового доказу іменованого «рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 29.05.2014 р.» вважає, що копія документа з Єдиного реєстру судових рішень, не посвідчена, відомості в рішенні деперсоніфіковані. Тому немає підстави вважати, що таке рішення стосується цієї справи. Також посилається на те, що виконавчим листом доводиться, що судом було стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість і судовий збір. Виконавчий лист повинен був бути пред`явлений до виконання в строк до 19.06.2015 р. Позивачем не надано доказів пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання в строки та порядку встановленому законом. Водночас зазначений письмовий доказ не відповідає критерію належності, оскільки не містить відомостей щодо обставин, які входять до предмету доказування в цій справі. Крім того, посилається на те, що нарахування процентів на проценти та неустойку не допускається, тобто вони можуть бути нараховані лише на основний борг. Із зверненням до суду кредитний договір був припинений (правова позиція ВП ВС в постанові від 31.10.2018 р. по справі № 202/4494/16-ц). У звязку із припиненням договору, позивач при наявності невиконаного перед ним грошового зобовязання, вправі був стягнути з останньої передбачені ст. 625 ЦК України, 3% річних та інфляційних витрат у межах встановленого ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності 3 роки. За таких обставин розмір інфляційних втрат міг би становити: 36\~215,79 гривень та процентів у розмірі 14\~239, 77 гривень. Стверджує, що матеріалами справи не доводиться факт існування у відповідачки перед позивачем певних невиконаних зобов`язань, зокрема й таких, які б могли виникати з кредитного договору № 11-26/2 укладеного 20.03.2008 р. між "АК Промінвестбанк" та [PERSON] . Існування заборгованості по зазначеному договору взагалі спростовується довідкою філії «Відділення Промінвестбанку в м. Ужгород» від 13.07.2012 р. № 46-05/317. Відтак, підстави для задоволення позову відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, 20.03.2008 року між ПАТ "АК Промінвестбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір №11-26/2, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 200\~000,00 гривень. 17.12.2012 року між ПАТ "АК Промінвестбанк" та ТОВ\~\~"Кредитні ініціативи" укладено договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до умов даного договору ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло всіх прав вимоги ПАТ "АК Промінвестбанк" за кредитними договорами.Тобто ТОВ «Кредитні ініціативи» є правонаступником (новим кредитором) щодо зобов`язань за кредитним договором № 11-26/2. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Згідно з ч.1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 29.05.2014 р. рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області було задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі та вирішено стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заборгованість в розмірі 334 143 грн. 91 коп. та 3 341 грн. 44 коп. судових витрат, а всього 337 485 (триста тридцять сім тисяч чотириста вісімдесят п`ять) грн. 35 коп. Суд вважає, що копія рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 29.05.2014 р., де зазначено всі реквізити (номер справи, назва позивача, та деперсоніфікована особа відповідачки), яка отримана з офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень є належним доказом у справі, яким підтверджено заборгованість відповідачки. У матеріалах справи наявний виконавчий лист Воловецького районного суду, виданий 06.08.2014 р. на підставі зазначеного судового рішення. Позивач посилається на те, що оскільки заборгованість за Кредитним договором № 11-26/2 від 20.03.2008 р. була стягнута судом станом на 29.05.2014 р., ТОВ «Кредитні ініціативи» за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України, він має право стягнути з боржника 15,5 % річних (дана умова погоджена сторонами відповідно до п. 6.5. кредитного договору) та інфляційні витрати. Статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), (п.54), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2\~статті 625\~Цивільного кодексу\~України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2\~статті 1050 Цивільного кодексу України. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. по справі № 127/15672/16, зазначено: « Зокрема,\~статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні\~\~положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за\~\~змістом\~\~наведеної\~\~норми\~\~закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду\~від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року\~у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі\~статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей\~\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу,\~за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати\~\~Верховного Суду від\~4 липня 2018 року\~у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).» Пунктом 6.5 договору кредиту між ПАТ "АК Промінвестбанк" та [PERSON] від 20.03.2008 р. за №11-26/2 визначено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 15,5% річних від простроченої суми згідно ч.2\~ст. 625 ЦК України. У тих випадках, коли в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором у відповідності з п. 2 ст. 625 ЦК України. Позивачем долучено розрахунки інфляційних збитків та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України. Із яких вбачається, що відповідачці нараховано заборгованість на підставі\~ ч.2 ст.\~625\~ЦК України за кредитним договором №11-26/2 від 20 березня 2008 року\~\~в розмірі 627 995 (шістсот двадцять сім тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 91 копійку, а саме: заборгованість за процентами в розмірі 15,5% річних (за період з 29.05.2014 р. по 28.05.2020 р.) - у сумі 307 803,78 гривень, інфляційні втрати (за червень 2014 рік по квітень 2020 рік) - в сумі 320 192,14 гривень. Представником відповідача доказів щодо неправильності нарахування інфляційних збитків та трьох відсотків річних суду не надано, а зазначено тільки припущення, який би міг бути розрахунок 3% річних та інфляційних витрат у межах встановленого ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності 3 роки. Суд не погоджується також із твердженням представника відповідача про застосування до позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» трьох річного строку позовної давності. Главою 19 ЦК України\~визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто\~позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених\~статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у\~статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.\~\~ Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ч. 2\~ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), який може бути збільшений за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України). Як вбачається з п. 6.10 кредитного договору №11-26/2 від 20.03.2008 р., сторони погодили збільшений строк позовної давності\~10 років і такий строк, за змістом даного пункту договору, застосовується до будь-яких протиріч, що можуть виникнути між сторонами при виконанні умов цього договору. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення процентів\~\~за кредитним\~\~договором, суд враховує\~\~правову\~\~позицію, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої\~\~Палати\~\~Верховного\~\~Суду\~ від 28 березня 2018 року у\~\~справі №444/9519/12, яка\~\~полягає в\~\~тому,\~\~що\~\~з\~\~дня\~\~закінчення\~\~строку дії кредитного\~\~договору відносини між\~\~банком та\~\~відповідачем\~\~ за\~\~своєю\~\~суттю\~\~перейшли з кредитних правовідносин,\~\~які передбачають\~\~правомірне\~\~користування\~\~чужими\~\~грошовими коштами зі\~\~сплатою відповідних\~\~процентів\~\~визначених у договорі, у відносини\~\~незаконного користування\~\~чужими\~\~грошовими\~\~коштами,\~тобто\~\~перейшли\~\~в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача\~\~за\~\~якими\~\~забезпечені\~\~частиною\~\~другою\~статті 625 ЦК\~\~України, яка регламентує\~\~наслідки\~\~ прострочення\~\~виконання\~\~грошового зобов`язання. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу\~\~визначеного\~\~договором строку кредитування чи у разі\~\~пред`явлення до позичальника вимоги згідно з\~\~частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах\~\~права та інтереси\~\~позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка\~\~регламентує наслідки\~\~прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач нарахував проценти на підставі\~ст.625 ЦК України,\~ розмір яких встановлений договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості\~правомірно\~не сплачувати кредитору борг протягом певного часу\~врегульовані частиною першою\~статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість\~наслідки прострочення грошового зобов`язання\~(коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.\~У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу.\~За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Отже, доводи представника відповідача про те, що нарахування процентів згідно ст. 625 ЦК України, може бути нараховано лише на основний борг, судом відхиляються, оскільки нарахування процентів стягуються на прострочену суму до складу якої входить грошове зобовязання статті 625\~ЦК України, а також те, що позивач неправомірно здійснив нарахування відсотків за користування кредитом після спливу терміну повернення кредиту та процентів за ним, на думку суду, є необґрунтованими з підстав викладених вище. Щодо доводів представника відповідача зазначених у відзиві на позовну заяву, зокрема, що відповідачка [PERSON] немає заборгованості перед ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки виконала свої зобов`язання перед ПАТ "АК Промінвестбанк" за кредитним договором № 11-26/2 від 20.03.2008 року, що підтверджується довідкою від 13.07.2012 р. № 46-05/317 суд зазначає наступне. Із зазначеної довідки випливає, що станом на 13 липня 2012 р. заборгованості за кредитом у [PERSON] немає, залишок по кредиту відсутній, що засвідчено підписом керуючого філії ПАТ "АК Промінвестбанк" Тарнай Є.А. Суд визнав, що зазначена довідка не може братися до уваги при вирішенні справи, оскільки станом на 29.05.2014 року рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області було задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості на суму 334143,91 гривень. Тобто, довідка була видана 13.07.2012 р., до винесення у цивільній справі № 300/157/14-ц судового рішення, яке набрало законної сили 18.06.2014 року. У відповідності до\~ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~\~статті89 ЦПК України,\~\~суд\~\~оцінює докази\~\~за своїм внутрішнім\~\~переконанням,\~\~що\~\~ґрунтується на всебічному, повному,\~\~об`єктивному та безпосередньому\~\~дослідженні\~\~наявних\~\~у справі доказів. Жоден доказ\~\~не має\~\~для суду наперед\~\~встановленого\~\~значення.\~\~Суд\~\~оцінює\~\~належність,\~\~допустимість,\~\~достовірність\~\~кожного\~\~доказу\~\~окремо, а\~\~також\~\~достатність\~\~і\~\~взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги\~ст. 81 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості підлягають задоволенню. Судові витрати покладаються на підставі ст. 141 ЦПК України, на відповідача.

Outcome: approved