Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 13 жовтня 2017 року звернувся в Октябрський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] національного технічного університету імені [PERSON] (скорочена назва [PERSON]) про визнання недійсними виборів ректора, скасування наказу про оголошення конкурсу, зобовязання укласти трудовий договір. В своїй позовній заяві зазначав, що з вересня 2002 року перебував безперервно в трудових відносинах з [PERSON] національним технічним університетом імені [PERSON], має ступінь кандидата історичних наук. Вказував, що 31 серпня 2017 року закінчився строк дії контракту, що був укладений 01 вересня 2014 року між ним як доцентом кафедри історії та відповідачем [PERSON], всі умови контракту ним були виконані вчасно та в повному обсязі. Посилався в своїй позовній заяві на те, що умови контракту передбачали можливість його укладення на наступний строк, тому 23 серпня 2017 року подав на імя в.о. ректора [PERSON] письмову заяву про прийняття на посаду доцента кафедри за строковим договором з 01 вересня 2017 року. Позивач зазначав, що 13 вересня 2017 року стало відомо про оголошення конкурсу на заміщення 211 посад, в тому числі по кафедрі історії 1 посади доцента із терміном подання документів не пізніше 29 вересня 2017 року. Наказ № 212 «Про оголошення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників» було видано 06 вересня 2017 року. У листі від 28 вересня 2017 року № 01-9-1934 його було повідомлено, що між [PERSON] та ним відсутні трудові відносини з дати закінчення контракту. Вважає, що залишення без належного реагування його заяви від 23 серпня 2017 року фактично є необґрунтованою відмовою у прийнятті на роботу. В своїй позовній заяві посилався на те, що дії адміністрації [PERSON] вважає спрямованими на те, щоб зробити неможливим його участь та участь інших осіб ([PERSON] та [PERSON]В.) у виборах ректора, які відбулися 08 вересня 2017 року, чим порушено його права як науково педагогічного працівника. Просив суд визнати недійсними вибори ректора [PERSON] національного технічного університету імені [PERSON], проведені 08 вересня 2017 року. Просив скасувати наказ в.о. ректора [PERSON] [PERSON] № 212 «Про оголошення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників» від 06 вересня 2017 року в частині оголошення конкурсу на заміщення посади доцента кафедри історії. Просив зобовязати відповідача укласти з ним трудовий договір на посаду доцента кафедри історії за строковим договором з 01 вересня 2017 року відповідно до заяви від 23 серпня 2017 року. Згідно з ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2017 року відкрито провадження в даній справі за позовною заявою [PERSON] та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2018 року розгляд справи визначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 16 травня 2018 року матеріали цивільної справи № 554/8098/17 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними виборів ректора, скасування наказу про оголошення конкурсу, зобовязання укласти трудовий договір передані на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Відповідно до норм ч. 2 ст. 32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2018 року цивільну справу № 554/8098/17 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] національного технічного університету імені [PERSON] про визнання недійсними виборів ректора, скасування наказу про оголошення конкурсу, зобовязання укласти трудовий договір прийнято до провадження Київського районного суду м. Полтави з розглядом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 11 червня 2018 року позивач [PERSON], не змінюючи підставу та предмет позову, подав до Київського районного суду м. Полтави заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд визнати підсумки голосування на виборах ректора [PERSON] національного технічного університету імені [PERSON], що відбулися 08 вересня 2017 року, такими, за якими неможливо встановити достовірних результатів голосування. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 червня 2016 року залишено без задоволення заяви [PERSON] із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, про залучення до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Міністерства освіти і науки України, про виклик свідків та витребування доказів. Відмовлено в задоволенні заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, про зміну встановленого судом строку. Відповідач [PERSON] національний технічний університет імені [PERSON] подав до суду 02 квітня 2018 року відзив на позовну заяву [PERSON], просив суд відмовити в повному обсязі в задоволені позовних вимог. 18 червня 2018 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій виклав свої заперечення щодо відзиву відповідача на його позовну заяву. Суд, розглянувши матеріали позовної заяви та інші заяви учасників по суті справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 29 серпня 2014 року було укладено контракт № 503, за умовами якого позивач призначається на посаду доцента кафедри історії терміном з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2017 року (том 1 а.с. 207-213). Також встановлено, що відповідно до наказу № 456-04 від 14 серпня 2017 року «Про припинення трудових відносин» (том 1 а.с. 214-216) звільнено кандидата історичних наук, доцента [PERSON] 31 серпня 2017 року з 0,5 посади доцента кафедри історії, у звязку з закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України. З наказом про звільнення позивач був ознайомлений, повний розрахунок з позивачем проведено в день звільнення. Згідно з частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.\~ \~ Судом встановлено та визнається сторонами в поданих заявах по суті справи, що 29 серпня 2014 року між сторонами по справі було укладено саме строковий трудовий договір (контракт) з терміном дії з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2017 року. Сторонами контракту в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 23 КЗпП України, було визначено термін його дії. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України "Про освіту" (в редакції на час спірних правовідносин) педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Відповідно до Типового положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього та четвертого рівня акредитації, що затверджений наказом міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Позивач [PERSON], укладаючи 29 серпня 2014 року трудовий контракт з відповідачем, за взаємною згодою, погодився на визначення строку його дії. Пункт 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору у зв'язку з закінченням його строку. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Позивач [PERSON], підписавши контракт, погодився з його умовами, в тому числі і з підставами розірвання трудового договору (контракту). При цьому в силу норм трудового законодавства припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового договору позивач [PERSON] уже виявив, коли уклав строковий трудовий договір. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Відповідач при цьому також не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати відповідача, як працівника, про майбутнє звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Отже, звільнення позивача (припинення трудових відносин) 31 серпня 2017 року з посади доцента кафедри історії у звязку з закінченням строку трудового договору є законним, обґрунтованим, підстави вважати трудові відносини між сторонами по справі продовженими відсутні. Також судом встановлено, що відповідно до наказу № 212 від 06 вересня 2017 року «Про оголошення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників» (том 1 а.с. 233-236) оголошено конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників, в тому числі посади доцента кафедри історії. Позивач в поданій до суду позовній заяві не оспорює ту обставину, що йому було відомо про оголошення конкурсу. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] не виявив бажання прийняти участь у конкурсі на зміщення посад науково-педагогічних працівників. Разом з тим, відповідно до ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти. Відповідно до Положення про порядок обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього та четвертого рівнів акредитації, що затверджене на засіданні Вченої ради університету протоколом № 21 від 29 травня 2015 року (том 1 а.с. 230-232) це Положення визначає порядок обрання за конкурсом осіб на посади науково-педагогічних працівників, в тому числі і доцентів. Згідно з зазначеним Положенням саме рішення Вченої ради університету є підставою для укладення трудового договору з обраною особою і видання наказу про прийняття її на роботу (пункт 9). Пунктом 10 зазначеного Положення про порядок обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього та четвертого рівнів акредитації передбачено, що відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Пунктом 17.6 Статуту [PERSON] також визначено, що під час заміщення посад науково-педагогічних працівників, в тому числі доцентів, передує конкурсний відбір (том 1 а.с. 193). На підставі викладеного, оскільки позивач [PERSON] по закінченню трудових відносин з відповідачем не виявив бажання прийняти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад, у відповідача були відсутні правові підстави для укладення з ним трудового договору. Тому вимоги позивача про зобовязання [PERSON] укласти з ним трудовий договір на посаду доцента кафедри історії є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. Звертаючись до суду з позовом, позивачем не враховано ту обставину, що суд, здійснюючи судочинство правосуддя, не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого віднесено прийняття відповідного рішення. Право укладати (продовжувати) контракт з науково-педагогічним працівником є виключно компетенцією керівника вищого навчального закладу. Посилання [PERSON] в поданій до суду позовні й заяві на ту обставину, що відповідачем залишено без розгляду його заяву від 23 серпня 2017 року та допущено необґрунтовану відмову у прийнятті його на роботу є безпідставним. Статтею 22 КЗпП України передбачені гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Зокрема, частиною 1 зазначеної статті передбачено, що забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Конституція України визнає, а Кодекс законів про працю України гарантує громадянам України право на працю. Відповідно до цього ст. 22 КЗпП забороняє будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального чи майнового стану, расової та національної приналежності, статі, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, залежно від характеру занять і місця проживання. Відповідно до положень ст. 21 КЗпП укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Обрання на посаду за конкурсом не є обмеженням конституційного права на працю. Як встановлено\~ дослідженими\~в справі\~доказами,\~ \~позивач [PERSON]\~ \~23\~серпня \~2017\~року (том\~1\~а.с.\~229)\~ звертався до відповідача з заявою, де просив прийняти на посаду доцента кафедри історії за строковим договором з 01 вересня 2017 року до проведення конкурсу на заміщення посади. При цьому з заявою та документами щодо участі в конкурсі до відповідача не звертався, що ним не оспорюється. Листом від 29 вересня 2017 року № 01-9-1934 (том. 2 а.с. 65) відповідач повідомив позивача про те, що трудові відносини припинені та надано розяснення щодо можливості прийняти участь в конкурсі на заміщення посад. Незважаючи на ту обставину, що позивачу було відомо про оголошення конкурсу, він не виявив бажання прийняти в ньому участі. Суд виходить з того, що норми трудового законодавства та спеціальні норми, що регулюють трудові правовідносини у вищих навчальних закладах, передбачають, зокрема, обіймання посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) виключно шляхом проходження працівником конкурсного відбору. Заява позивача від 23 серпня 2017 року за своїм змістом та суттю не є заявою про наміри прийняти участь в конкурсі на заміщення вакантної посади доцента кафедри історії, а укладення трудового договору поза конкурсом суперечить нормам закону. На підставі викладеного, оскільки позивач не виявив бажання прийняти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад, його волевиявлення з цього питання було відсутнє, отже, відповідач жодним чином не порушив право позивача на працю. Нормами ст. 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Згідно зі ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В поданій до суду позовній заяві позивач посилається на наявність обставини несвоєчасної видачі йому трудової книжки, при цьому не предявляє жодних вимог про застосування судом наслідків затримки в її видачі. Як встановлено судом, трудова книжка отримана позивачем не в день звільнення, а 19 жовтня 2017 року (том 1 а.с. 220-222). Разом з тим, дослідженими в справі доказами не встановлено наявність підстав вважати, що затримка у видачі трудової книжки сталася саме з вини власника або уповноваженого ним органу. Сам по собі факт несвоєчасної видачі трудової книжки в силу норм трудового законодавства не може слугувати правовою підставою для зобовязання роботодавця укласти з працівником інший строковий трудовий договір, як того просить позивач в поданій до суду позовній заяві. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зобовязання [PERSON] укласти з ним трудовий договір на посаду доцента кафедри історії за строковим договором з 01 вересня 2017 року відповідно до заяви від 23 серпня 2017 року за умови не виявлення ним бажання прийняти участь у конкурсі є повністю безпідставними, а в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі. Посилання позивача на ту обставину, що станом на першу половину вересня 2017 року йому був незрозумілий характер правовідносин з [PERSON] не може бути прийнято судом до уваги. Як встановлено дослідженими в справі доказами, позивач був ознайомлений з наказом від 14 серпня 2017 року № 456-04 про припинення трудових відносин, йому було відомо, що трудовий договір на інший строк з ним укладено не було, фактично з 01 вересня 2017 року позивач не виконував трудових обовязків. Факт того, що позивач безперервно протягом тривалого часу перебував в трудових відносинах з відповідачем, має вчене звання доцента, значну кількість наукових публікацій, відзнаки міністерства, в силу норм трудового законодавства не може бути оцінено судом як підстава для зобовязання відповідача укласти трудовий договір з позивачем. Зміна організаційної структури кафедри історії [PERSON], з якою не погоджується позивач в поданій до суду позовній заяві, відбулася після припинення трудових відносин з позивачем, тому такою зміною жодним чином не порушено прав позивача. Окрім того, суд при розгляді трудових спорів не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Заявляючи позовні вимоги про скасування наказу № 212 «Про оголошення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників» від 06 вересня 2017 року позивач вказує, що наказ виданий несвоєчасно, з порушенням нормативних актів, зокрема, вимог Рекомендацій щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладання з ними трудових договорів (контрактів), що затверджені наказом Міністерства освіти і науки України від 05 жовтня 2015 року N 1005. Разом з тим, відповідно до частини 11 статті 55 Закону України "Про вищу освіту" під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти. Дійсно, з метою належної реалізації норм Закону України "Про вищу освіту" та системного підходу до розвитку локальної нормативної бази вищих навчальних закладів Міністерством освіти і науки України видано наказ від 5 жовтня 2015 року N 1005, яким затверджено Рекомендації щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладання з ними трудових договорів (контрактів). Керівникам вищих навчальних закладів, які віднесені до сфери управління Міністерства освіти і науки, під час розроблення локальної нормативної бази наказано взяти до уваги Рекомендації щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладання з ними трудових договорів (контрактів). Пунктом 2 розділу 4. «Конкурсний відбір та обрання за конкурсом» Рекомендацій щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладання з ними трудових договорів (контрактів), що затверджені наказом Міністерства освіти і науки України від 05 жовтня 2015 року N 1005 (у редакції наказу Міністерства освіти і науки України від 26 листопада 2015 року N 1230) передбачено, що конкурс на заміщення посади науково-педагогічного працівника в порядку конкурсного відбору рекомендується оголошувати не пізніше, ніж через два місяці після набуття нею статусу вакантної, а в порядку обрання за конкурсом не пізніше, ніж за три місяці до закінчення терміну дії трудового договору (контракту) з науково-педагогічним працівником (не пізніше, ніж через два місяці після набуття нею статусу вакантної). Але зазначені вище Рекомендації щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладання з ними трудових договорів (контрактів), що затверджені наказом Міністерства освіти і науки України від 05 жовтня 2015 року N 1005 (у редакції наказу Міністерства освіти і науки України від 26 листопада 2015 року N 1230) носять виключно рекомендаційний характер. Дослідженими в справі доказами судом встановлено, що на виконання вимог ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» Вченою радою [PERSON] було затверджене відповідне Положення про порядок обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього та четвертого рівнів акредитації, (том 1 а.с. 230-232), яке і визначало порядок обрання за конкурсом осіб на посади науково-педагогічних працівників, в тому числі і доцентів, а конкретні умови та терміни конкурсу були передбачені наказом [PERSON], що не суперечить нормам Закону України «Про вищу освіту». Оскільки Рекомендації щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладання з ними трудових договорів (контрактів), що затверджені наказом Міністерства освіти і науки України від 05 жовтня 2015 року N 1005 носять виключно рекомендаційний характер, наказ № 212 від 06 вересня 2017 року «Про оголошення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників» прийнятий з дотриманням вимог Закону України «Про вищу освіту», тому твердження позивача про те, що процедура оголошення конкурсу суперечила чинним нормативним актам та принципу верховенства права не заслуговує на увагу. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про скасування такого наказу є безпідставними та не підлягають задоволенню. Окрім того, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом саме своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON]\~участі у\~конкурсному відборі\~за наказом\~№ 212\~від 06\~вересня 2017\~року не\~приймав,\~ у звязку з чим відповідне рішення про оголошення конкурсу жодним чином не вплинуло на його права та охоронювані законом інтереси. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними виборів ректора суд виходить з наступного. Порядок обрання, призначення та звільнення з посади керівника закладу вищої освіти передбачено нормами ст. 42 Закону України «Про вищу освіту. Статтею 42 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) зобов'язаний оголосити конкурс на заміщення посади керівника закладу вищої освіти не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту особи, яка займає цю посаду. У разі дострокового припинення повноважень керівника закладу вищої освіти конкурс оголошується протягом тижня з дня утворення вакансії. Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) протягом двох місяців з дня оголошення конкурсу на посаду керівника закладу вищої освіти приймає (приймають) пропозиції щодо претендентів на посаду керівника закладу вищої освіти і протягом 10 днів з дня завершення терміну подання відповідних пропозицій вносить (вносять) кандидатури претендентів, які відповідають вимогам цього Закону, до закладу вищої освіти для голосування. Керівник закладу вищої освіти обирається шляхом таємного голосування строком на п'ять років у порядку, передбаченому цим Законом і статутом закладу вищої освіти. Як встановлено судом, згідно з наказом Міністерства освіти і науки України № 184-к від 03 травня 2017 року «Про оголошення конкурсів на заміщення посад керівників вищих навчальних закладів» (том 2 а.с. 17) оголошено конкурс на заміщення посад керівників вищих навчальних закладів, в тому числі і [PERSON] національного технічного університету імені [PERSON], із зазначенням дати їх проведення 08 вересня 2017 року. [PERSON] видано наказ по університету № 109 від 05 травня 2017 ороку «Про організацію та проведення виборів ректора університету» (том 1 а.с. 246-250), згідно з яким вибори ректора [PERSON] національного технічного університету імені [PERSON] було призначено провести 08 вересня 2017 року. Окрім того, наказом [PERSON] від 23 червня 2017 року № 154 затверджено Положення щодо організації виборчої системи та порядку обрання ректора [PERSON] національного технічного університету імені [PERSON]. Відповідно до зазначеного Положення брати участь у виборах ректора університету мають право всі штатні наукові, науково-педагогічні й педагогічні працівники, виборні представники з числі інших категорій працівників, які не є науковими, науково-педагогічними та педагогічним и працівниками та виборні представники з числа студентів. Критерієм віднесення штатного працівника університету до певної категорії є посада за основним місцем роботи, яку займає працівник (п. 3.2. Положення). Як встановлено судом, до алфавітного списку науково-педагогічних працівників [PERSON], що був складений 30 червня 2017 року (том 2 а.с. 18-27) позивача [PERSON] включено під № 243, як такого, що перебував з відповідачем на той час в трудових відносин. Також встановлено, що оскільки позивач [PERSON] станом на 01 вересня 2017 року не перебував з відповідачем в трудових відносинах, він не був включений до списків виборців [PERSON] національного технічного університету імені [PERSON] для участі у виборах ректора, що затверджений організаційним комітетом з проведення виборів протоколом № 7 від 01 вересня 2017 року (том 2 а.с. 36-54). За нормами ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» вибори вважаються такими, що відбулися, якщо участь у них взяли більше 50 відсотків загальної кількості осіб, які мають право брати участь у виборах, кожен з яких має один голос і голосує особисто. З особою (кандидатурою), яка набрала більше 50 відсотків голосів осіб, які мають право брати участь у виборах, засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) укладає контракт строком на п'ять років не пізніше одного місяця з дня її обрання. Як встановлено судом, згідно підсумкового протоколу № 7 виборчої комісії з виборів керівника вищого навчального закладу [PERSON] національного технічного університету імені [PERSON] встановлено кількість голосів 736, що складає 90,53 %, які проголосували за кандидата [PERSON] (том 2 а.с. 55-56). При цьому участь виборах взяли згідно з протоколом 764 виборця, що складає 93,97 % від загальної кількості. Встановивши дані обставини, враховуючи, що участь у виборах керівника навчального закладу взяли більше 50 відсотків загальної кількості осіб, які мають право брати участь у виборах, в силу норм ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» вибори вважаються такими, що відбулися. Частиною 3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» також передбачено, що з особою (кандидатурою), яка набрала більше 50 відсотків голосів осіб, які мають право брати участь у виборах, засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) укладає контракт строком на п'ять років не пізніше одного місяця з дня її обрання. Тому за результатами проведеного конкурсу в порядку, передбаченому ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» Міністерством освіти і науки України ректором [PERSON] призначено за конкурсом саме [PERSON] Твердження позивача про те, що недопущення значної кількості науково-педагогічних працівників призвело до того, що останні фактично були усунуті від голосування не заслуговує на увагу. В силу норм Закону України «Про вищу освіту», а також відповідно до Положення щодо організації виборчої системи та порядку обрання ректора [PERSON] національного технічного університету імені [PERSON] не передбачено наявність у осіб, які не повязані з навчальним закладом трудовими відносинами, брати участь у виборах ректора. Оскільки станом на час проведення виборів ректора [PERSON] позивач [PERSON] не перебував з відповідачем в трудових відносинах, відтак, він не мав права на участь у таких виборах. Тому суд приходить до висновку, що в результаті проведених 08 вересня 2017 року виборів ректора [PERSON] не було порушено та не могло бути порушено жодних прав та охоронюваних законом інтересів як позивача [PERSON], так і інших осіб, які не перебували на час проведення виборів з [PERSON] в трудових відносинах. Вірогідність виникнення права внаслідок вчинення певних дій або прийняття певних рішень судовому захисту не підлягає. При вирішенні справи суд також виходить з того, що виборчою комісією з виборів керівника вищого навчального закладу [PERSON] в процесі проведених 08 вересня 2017 року виборів ректора не вставлено порушень при проведення виборів, внаслідок яких неможливо достовірно встановити результати волевиявлення виборців, відповідні акти не складалися. Підсумки голосування є достовірними, відсутні будь-які підстави вважати, що підсумковий прокол № 7 від 08 вересня 2017 року містить недостовірну інформацію щодо виборців які взяли участь у виборах, їх кількість, а також кількість виборців, що проголосували за кандидата. Про наявність доказів на підтвердження таких обставин відсутні будь-які посилання в поданій до суду позивачем позовній заяві. Твердження позивача про неможливість вставити результати голосування ґрунтується виключно на тій підставі, що значна кількість науково-педагогічних працівників не була допущена до участі в їх проведенні. Разом з тим, як встановлено судом, всі особи, які мають право голосу, були допущені до участі в виборах ректора [PERSON]. Як встановлено судом, комісія не визнавала вибори ректора недійсними у звязку з встановлення нею порушень вимог чинного законодавства, внаслідок яких неможливо достовірно встановити результати волевиявлення осіб, які приймали участь в виборах. Твердження про те, що підсумки голосування на виборах ректора [PERSON] національного технічного університету імені [PERSON], що відбулися 08 вересня 2017 року, є такими, за якими неможливо встановити достовірних результатів голосування, є безпідставним. На підставі викладеного, оскільки вибори ректора [PERSON] проведені в порядку та на умовах, що визначені нормами законодавства, вимог и позивача [PERSON] про визнання підсумків голосування на виборах ректора [PERSON] такими, за якими неможливо встановити достовірними результатів, визнання їх недійсними є такими, що заявлені безпідставно та задоволенню не підлягають. При вирішенні зазначених позовних вимог суд також виходить з того, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [PERSON], як особа, яка не перебуває в трудових відносинах з [PERSON] станом на час проведення виборів ректора, був наділений правом брати участь у виборах ректора [PERSON], отже, проведеними виборами жодним чином не було порушено та не могло бути порушено жодних його прав чи охоронюваних законом інтересів. Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається, в тому числі, розподіл судових витрат. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON], звертаючись до суду з даним позовом, додав до позовної заяви документи, що підтверджують сплату ним судового збору в розмірі 640 грн., тобто, за одну позовну вимогу. Але позивачем в поданій до суду позовній заяві заявлено одночасно три вимоги немайнового характеру. Відповідно до норм ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Враховуючи розмір заявлених позивачем позовних вимог, висновок суду про відмову позивачу в їх задоволенні, з позивача за розгляд справи судом підлягає стягненню на користь держави судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру, які не було оплачені судовим збором при звернення до суду. Оскільки сума недоплаченого позивачем судового збору складає 1409 грн. 60 коп. (704,80 грн. х 2 вимоги немайнового характеру) з позивача [PERSON] на користь держави слід додатково стягнути судовий збір в розмірі 1409,60 грн.

Outcome: approved