Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що відповідно до укладеного між ним та відповідачем кредитного договору № б/н від 12.01.2009 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов Договору станом на 15.05.2018 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.01.2009року у загальному розмірі 30342,75грн., яка складається із: 15198,02 грн. тіло кредиту; 4515,38грн. відсотки за користування кредитом; 8708,27грн. пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1421,08 грн. штраф (процентна складова). До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.01.2009 року у добровільному порядку не погасила, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Просять стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в розмірі 30342,75 грв., та судові витрати у розмірі 1762,00 грв. В ході розгляду справи представником позивача було уточнено позовні вимоги шляхом звернення із відповідною заявою, просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 33534,09 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 23817 грн. 62 коп.; в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту - 23817 грн. 62 коп., а також заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 9716 грн. 47 коп., та понесені судові витрати в розмірі 1762 грн. 00 коп. - сплаченого судового збору. 14.09.2018 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу було винесено заочне рішення, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, в частині стягнення з [PERSON] , заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам та заборгованості за пенею, в іншій частині відмовлено. [PERSON] , через свого представника [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд даного заочного рішення з підстав необґрунтованості в частині заборгованості за відсотками та пені. Ухвалою суду від 04.06.2020 року заочне рішення від 14.09.2018 року скасовано. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник позивача Романовський Д.С. в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх уточнення підтримав покладаючись на обставини викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та у задоволенні позову просила відмовити. 16.06.2021 року звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] 12.01.2009 року ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», про що свідчить її підпис у заяві. Відповідно до заяви від 12 січня 2009 року, [PERSON] надала згоду на те, що вказана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку» складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг. Із вказаної заяви встановлено, що [PERSON] у графі бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду власноручно проставлено 250,00 грн. Як вбачається із заяви від 12 січня 2009 року відповідач, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 250,00 грн. з базовою відсотковою ставкою 2,5 % щомісяця на залишок заборгованості. За умовами заяви від 12 січня 2009 року [PERSON] було видано картку, про що вказано у розділі «відмітки банку» (а.с. 9-на звороті). [PERSON] також була підписана довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна» 55 днів льотного періоду», згідно якої базова відсоткова ставка за користування кредитом складає 2,5% щомісячно, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50грн та не більше залишку заборгованості, і повинен бути внесений до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості становить 1% від заборгованості, але не менше 10 грн., у місяць, та нараховується один раз у місяць при наявності просрочки по кредиту чи процентам 5 та більше днів при виникненні просрочки на суму від 50 грн., та більше, а також шляхом ділення базової процентної ставки по договору на 30, яка нараховується за кожний день просрочки кредиту. Також у довідці про умови кредитування зазначено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, останній зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій (а.с.10). З наданого позивачем до уточненого позову розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19 листопада 2020 р. у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23817 грн. 62 коп., в тому числі за простроченим тілом кредиту у розмірі 23817,62 грн., та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 9716 грн. 47 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як зазначила Велика Палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, зобов`язання позичальника повернути кошти виникає тільки у разі надання таких коштів кредитодавцем. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду першої інстанції заяву від 12.01.2009 року, підписану [PERSON] 12 січня 2009 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», з підписом [PERSON] від 12 січня 2009 року, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/,розрахунок заборгованості станом на 21 травня 2015 року та розрахунок заборгованості станом на 15 травня 2018 року. У той же час, позивачем, не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів, щоб в сукупності із заявою, свідчило про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг з підписом відповідачки [PERSON] . Тоді як частинами 1 та 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15 висловив правову позицію з приводу того, що «за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності та процентної ставки, не змінювались. Враховуючи, що за умовами заяви позичальника, останній разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений Банком до матеріалів позовної заяви Витяг з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, суд дійшов до висновку про те, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Крім того, долучені до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження. Банком не доведено факту укладення кредитного договору в належній формі та узгодження його істотних умов, як то: відсотки за користування кредитом, комісія та її розмір; неустойка та її розмір, а відповідно, такий договір в силу частини 2 статті 1055 ЦК України є нікчемним. До того ж суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів про видачу [PERSON] кредитної картки та про встановлення, збільшення або зменшення кредитного ліміту, а також виписки із карткового рахунку про користування нею кредитними коштами і внесення коштів на погашення заборгованості. Розрахунок заборгованості не є належним документом у розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України, який підтверджує видачу кредитної картки та користування кредитними коштами саме відповідачем. Тому у суду відсутні підстави встановити що відповідачу було встановлено кредитний ліміт в 11 000,00 грн., як зазначено у позові та визначити суму тіла кредиту у розмірі 23817,62 грн. Як вже вище зазначалось, що [PERSON] відповідно до заяви отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 250,00 грн. Дана заява, не містить зазначений позивачем у позові кредитний ліміт у розмірі 11000,00 грн. Сама по собі довідка про тарифи про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду від 12.01.2009 року містить лише відомості про умови використання кредитних коштів та не містить інформацію про розмір встановленого кредитного ліміту. Виписки по картковому рахунку [PERSON] , як належного доказу підтвердження видачі кредиту та з якої можна було б встановити, що вона знімала готівкові кошти з кредитної картки, позивачем не надано, як і не надано довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я відповідача. Таксуд звертає увагу, що внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу Банку є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254. Відповідно до п. 3.4 та п. 3.8 цього Положення, ідентифікація операції передбачає її докладний опис, який має містити потрібну інформацію для різних підрозділів банку та внутрішнього аудиту, а саме: тип операції (міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами банку, розрахунки за власними операціями тощо), номер та дату договору, конкретні строки (початок та завершення) операції згідно з договором, дані про контрагента, зміст операції (кредит, депозит, тип процентної ставки тощо) та інше. Згідно п. 4.2. цього Положення, підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. При цьому, згідно з п. 9.5, під час здійснення інформаційного забезпечення операційної діяльності Банку реалізується правило "двох рук" (операція не може бути ініційована та виконана одним користувачем системи), проводяться заходи з виявлення викривленої та/або суперечливої інформації, зберігається вся інформація (неможливість ігнорування інформації, що надійшла з будь - якого джерела). Проводиться резервне накопичення та зберігання всієї інформації для забезпечення відновлення роботи банку внаслідок виникнення форс - мажорних обставин або в разі ліквідації банку. За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Сам розрахунок є внутрішніми документами Банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити факт встановлення кредитного ліміту, його розмір, та користування кредитним коштами, тому суд позбавлений можливості зробити висновок, що ця вказана заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору б/н від 12 січня 2009 року. Тому з огляду на викладене, оскільки позивачем не надано документів, які б підтверджували видачу кредитних коштів, їх розмір, внесення платежів на погашення заборгованості, суд позбавлений можливості і для встановлення підстав для нарахування відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а тому вимоги Банка у цій частині також є необґрунтованими. На думку суду таке рішення буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме, статті 6 (право на справедливий суд), статті 13 (права на ефективний засіб юридичного захисту позивача від неправомірних дій відповідача), статті 17 (заборона зловживання правами, передбаченими цією Конвенцією з боку відповідача) та статті 1 Першого Протоколу (захист права власності та права мірно володіти своїм майном). У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підстав для відшкодування позивачу судового збору не має.

Outcome: dismissed