Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

03 вересня 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про зміну розміру аліментів і способу стягнення аліментів, що стягуються на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , а саме з 1\\2 частини від усії видів доходів відповідача - на в твердій грошовій сумі у розмірі 120 000 грн з подальшою індексацією відповідно до вимог закону щомісячно і до досягнення ними повноліття. В обгрунтування позову посилається на те, що з часу відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів на дітей відповідач приховує свої доходи, неодноразово допускав заборгованість, аліменти сплачуються з мінімального розміру заробітної плати та становять трохи більше 4000 грн , що не може забезпечити дітям достатній рівень життя. При цьому відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі , оскільки є засновником близько 30 Товариств з обмеженою відповідальністю, загальний розмір внесків відповідача до статутних фондів цих юридичних осіб становить 9 560 239 грн 50 коп. Також згідно інформації Державного земельного кадастру у власності відповідача перебувають 34 земельні ділянки для особистого сілянського господарства, площею по 2 га кожна, з яких він може отримувати дохід. Також їй стало відомо, що в липні 2020 року відповідачем засновано ще чотири Товариства з обмеженою відповідальністю, загальна сума внесків до яких становить 544 000 грн. Оскільки відповідач навмисно приховує свої доходи, а мінімально визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійний розвиток дітей, вважає, що він може сплачувати аліменти у сумі 120 000 грн, яка не вплине на його матеріальний стан та не призведе до його скрутного матеріального становища. 19.04.2021 року до суду надано письмові пояснення представника відповідача адвоката Мотельчук Ю.І., в яких вона просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ззаначає, що через дії саме позивачки щодо накладення арешту на належні [PERSON] , земельні ділянки він не може отримувати з них дохід, оскільки неможливо зареєструвати договори оренди землі. Через цей же арешт неможливо сформувати статутний капітал загаданих позивачем Товариств та діяльність ці підприємства не проводять. Іншого нерухомого майна у відповідача немає. Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів того, що матеріальний стан платника аліментів змінився з часу винесення судом судового наказу. 14 травня 2021 року надані письмові пояснення позивачки, в яких вона заперечує проти доводів, викладених представником відповідача. Зазначає, що у неї є відомості від Коларівської сільської ради, що належні відповідачу земельні ділянки надаються ним в оренду та засіваються сільськогосподарськими культурами і без державної реєстрації оренди. Постановою Миколаївського апеляційного суду жодним чином не позбавлено права відповідача передавати ці земельні ділянки в оренду. Щодо твердження представника відповідача щодо неможливості сформувати статутний капітал товариства, а отже неможливості працювати, то це твердження суперечить положенням ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", адже статутний капітал відбувається до моменту державної реєстрації товариства. Натомість, сплачуючи своїм дітям по 4000 грн аліментів, він знаходить кошти на формування статутного капіталу 4-х господарських товариств, джерела походження цих коштів ним приховуються. З наданих нею доказів вбачається поліпшення матеріального становища відповідача, наявність у нього достатнього прибутку для сплати аліментів дітям у розмірі, який необхідний для їх розвитку. Протокольною ухвалою суду від 27.01.2020 року закрито підготовче судове провадження у справі. Ухвалою суду про забезпечення доказів від 01.03.2021 року за клопотанням позивача витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання державного кордону України за період 2018 р. - 2020 р. громадянином України [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях, просила про його задоволення в повному обсязі. В судове засіданні відповідач та його представник не з`явились, про причини неявки суду ен повідомили, повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.09.2015 року (справа №487/7474/15-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвами про народження, наявними в матеріалах справи. Згідно судового наказу від 23.11.2018 року , виданого Центральним районним судом м. Миколаєва , стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІНН [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІНН [NUMBER] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.11.2018 року і до досягнення ними повноліття. Згідно Свідоцтва про зміну імені [PERSON] 26.12.2019 року змінила прізвище на " [PERSON] ". [PERSON] , [INFO] , є дитиною інвалідом з обмеженими можливостями до самопересування та самообслуговування. [PERSON] перебуває на обліку в Департаменті праці та соціального захисту населення Управління соціальних виплат та компенсацій Центрального району та отримує допомогу як малозабезпечена сім`я. Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наявними в матеріалах справи, підтверджується, що [PERSON] засновником/співзасновником/кінцевим бенефіціарним власником господарських товариств з організаційною формою товариство з обмеженою відповідальністю у кількость 30 ( тридцяти ) товариств, жодне з яких не перебуває у стадії припинення, переважна більшість з яких є діючими. При цьому 17 липня 2020 року [PERSON] , як один з двох співзасновників, зареєстрував чотири господарських товариства з загальним внеском до статутних фондів у 544 000 грн. Також як вбачається з інформаційного листа від 22.09.2020 року ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, за [PERSON] зареєстровані 42 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, проте відомості щодо оренди, суборенди, земельного сервітуту, суперфіцій, емфітевзіс- відсутні. Згідно відомостей ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області , за [PERSON] зареєстровані 29 (двадцять дев`ять) земельних ділянок сільськогосподарського призначення, площею по 2 га кожна, на території Веснянської сільської ради Миколаївського району, Мішково-Погоріловської сільської ради та Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Обставини належності відповідачу вказаних земельних ділянок у кількості 32 ділянок ( загальна площа майже 64 га сільськогосподарських земель) встановлені також і Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.07.2021 року у справі № 945/560/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна, набутого в шлюбі, спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, якою накладено арешт на вказані ділянки в якості забезпечення позову. При чому, як вбачається з вказаної постанови суду: саме по собі накладення арешту на спірні земельні ділянки не позбавляє відповідача права володіння даним нерухомим майном, не призводить до втручання у його господарську діяльність, проте позбавляє його права на відчуження даного майна у будь-який спосіб. Отже, твердження відповідача, що він не може отримувати дохід від вказаного мйана та вести свою господарську діяльність саме через дії позивачки - є хибними. З 05.06.2020 року [PERSON] працює на посаді професора кафедри психології та соціальних наук на 0,5 ставки з посадовим окладом 4246,30 грн з відповідними надбавками, сума його доходу за вказаним місцем роботи з 01.08. 2020 по 31.01.2021 становила 53 739 грн ( в середньому 9000 грн на місяць). Згідно наданих представником відповідача адвокатом Мотельчук Ю.І. даних - згідно даних Інгульської ДПІ згідно поданих декларацій платника єдиного податку ФОП [PERSON] зазначена загальна сума доходу за 2018 рік - 170 866 грн, 2019-5788 грн, 2020-0 грн; також в 2019 році він отримував дохід від ТОВ "ДЦ Україна", ТОВ "Миколаївкнига " у розмірі по 600 грн раз в квартал та періодично у розмірі приблизно від 5 000 до 83 000 грн раз в квартал. Згідно Довідки Інгульського ВДВС про отримання аліментів від 25.01.2021 року [PERSON] отримувала від [PERSON] , аліменти за 2020 рік у розмірі по 4612,82 грн за друге півріччя - згідно судового наказу від 11.12.2018 року. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам Інгульського ВДВС, станом на квітень 2021 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів згідно вищевказаного судового наказу у розмірі 32 811 грн. Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України про перетинання державного кордону України за період 2018 р. - 2020 р. відповідачем , останній протягом вказаного періоду шість разів виїзджав за кордон : у Шарм-Ель-Шейх, Барселону, Крим, Стамбул, Дубаї, Шарм-Ель-Шейх. Суд враховує, що на підтвердження твердження щодо неможливості отримувати дохід від належних відовідачу сільськогосподарських земель його представник надала суду відмову державного реєстратора у реєстрації права оренди лише 5 земельних ділянок на території Веснянської сільської ради Миколаївського району, щодо використання інших 27 ділянок - жодних відомостей суду не надано і на такі навіть не посилалися. Також не надано суду і взагалі жодних відомостей відповідачем про те, чи отримується ним дохід від діяльності всіх 30-ти Товариства, засновником чи співзасновником яких є [PERSON] . Суду не надано жодної інформації про прибуток, отримуваний цими господарськими товариствами, як і не надано доказів, що вони не працюють. Відповідач інших утриманців не має. За змістом ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому, Враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже, можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відтак, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується як таке. Зазначене, втім, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних як для зміни способу стягнення аліментів, так і для збільшення їх розміру, яке не може ґрунтуватися на припущеннях, своїми цивільними і процесуальними правами позивач розпоряджається, а право на судовий захист і обов`язок доказування позову здійснює на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України). Поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з частки від заробітної плати (доходу) платника на тверду грошову суму позивачу належало доводити передусім наявність у платника відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів у заявленому розмірі. На теперішній час, у зв`язку зі змінами, внесеним до СК України Законом України № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, отримувач аліментів на свій розсуд має право визначати спосіб стягнення аліментів, а також просити про їх збільшення, що має бути здійснено за рішенням суду. За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст.180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3ст. 181СК України). Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів , доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У ч. 1 ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Таким чином, підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів, є перелік обставин, за яких суд може винести рішення. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Доводи позивача про необхідність зміни розміру аліментів заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем надані суду належні та допустимі доказу про зміну матеріального стану у відповідача в бік покращення, що поза розумним сумнівом дають суду підстави вважати, що платник аліментів отримує та має підтверджену можливість отримувати більший дохід від належного йому нерухомого майна та діяльності господарських товариств, співзазсновником яких він є, а отже і сплачувати аліменти у більшому, ніж мінмальний розмір. Суд, із урахуванням наведених норм матеріального права та оцінивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та зміни способу та збільшення розміру стягнення аліметів , визначивши розмір аліментів на утримання неповнолтініх дітей утвердій грошовій сумі у розмірі по 9 000 грн на кожну дитину, що відповідає 3,5 розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, відповідач має значний обсяг нерухомого майна ( більше 60 га земель сільськогосподарського призначення), протягом 2020 року став співзасновником ще чотирьох господарських товариств, його витрати на утримання себе ( регулярний відпочинок за кордоном) свідчать про те, що він не існує на мінімальну заробітну плату, а сплачуваний ним мінмальний розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання дітей та їх гармонійного розвитку. Відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження неможливості виконувати свій обов`язок по утриманню дітей у визначений судом спосіб. Суд бере до уваги висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, провадження № 61-51сво18, постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц, провадження № 61-2371св18. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то судовий збір за розгляд справи підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial