Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно. Мотивувала позивач свій позов тим, що за життя [PERSON] склала заповіт, в якому зробила розпорядження, що все майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] Після смерті [PERSON] позивачка фактично вступила в управління майном, але коли звернулася до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. В зв'язку з цим, позивач звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За життя [PERSON] склала заповіт, в якому зробила розпорядження, що все майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] (а. с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області [PERSON] померла [INFO] в с. Локнисте Менського району Чернігівської області, про що складено актовий запис за №42 (а. с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить і житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS]. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено в судовому засіданні позивач прийняла спадщину і звернулася до нотаріальної контори, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а. с. 41). Згідно із законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" кожна сільська рада вела за встановленими формами по господарські книги (ст. 13 даного закону). Відповідно до довідки №1-18/147 від 15 вересня 2014 року, виданої Локнистенською сільською радою Менського району Чернігівської області встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є колгоспним двором, що підтверджується відомостями з по господарської книги №6 за 1991-1995 року, особовий рахунок №491. Головою домогосподарства була [PERSON] (а. с. 49 -52). Встановлено, що будівництво будинку та надвірних споруд було завершено у 1968 році (а. с. 16), тобто до набрання чинності Цивільним кодексом в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва. Оскільки у судове засідання надана довідка відповідно до якої житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS], був господарським двором станом на 15 квітня 1991 року, то відносини мають регулюватися положеннями Цивільного кодексу Української радянської соціалістичної республіки у редакції 1963 року (далі ЦК УРСР в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року зазначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі Пленуму ВСУ) від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок" право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З введенням в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Статтею 3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до довідки №402 виданої КП «Чернігівське МБТІ Чернігівської обласної ради» від 22.07.2014 року слідує, що станом на 31.12.2012 року право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а. с. 11). Технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] виготовлено 15.07.2014 року (а. с. 12-16). Згідно із звітом про оцінку майна житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. має загальну вартість 21 872 грн. 00 коп. (а. с. 17-39). У судовому засіданні достеменно з'ясовано, що житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] є завершеним, але не зареєстрованим у відповідності до чинного законодавства, тому суд встановлює право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, а не на будівельні матеріали. На підставі викладеного,

Outcome: approved