Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

20 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до Білопільського районного суду з позовом до ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" про стягнення заборгованості за договором позики №Д-2013-02 від 04 лютого 2013 року. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 04 лютого 2013 року між ТОВ "НОДИС" та ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" укладено договір позики №Д-2013-02 у вигляді зворотно-фінансової допомоги, за яким ТОВ "НОДИС" зобов'язувався надати у власність грошові кошти, а ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" зобов'язувався повернути таку ж саму суму грошей у визначений договором строк. Всього ТОВ "Нодис" надало ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" позики на загальну суму 294148 грн., яку ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" у строки, обумовлені договором, не повернув. 14 квітня 2015 року між ТОВ "НОДИС" та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким ТОВ "НОДИС" передало позивачу право вимоги боргу від ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" щодо неповернення коштів за договором позики №Д-2013-02 від 04 лютого 2013 року у вигляді надання зворотно - фінансової допомоги, укладеного між ТОВ "НОДИС" та ТОВ "ЛЕВ-ГРУП". Розмір заборгованості ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" за договором №Д-2013-02 від 04 лютого 2013 року станом на 30 квітня 2015 року складає 352362,09 грн., з яких: 294148 грн. - тіло наданої позики за договором надання зворотно-фінансової допомоги; 3676,26 грн. - 3% річних за період з 01 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року; 3202,97 грн. - збільшення боргу у зв'язку з застосуванням індексу інфляції за період з 01 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року; 51334,86 грн. - пеня у виді подвійної ставки НБУ. Посилаючись на викладене, а також на те, що згідно договору №Д-2013-02 від 04 лютого 2013 року ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" зобов'язувалось повернути позику та виконати інші зобов'язання за договором у повному обсязі у строки і на умовах, визначених договором, позивач просив стягнути з ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" на свою користь вказану суму боргу, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді від 21 квітня 2015 року відкрито провадження за вказаним вище позовом. 06 травня 2015 року провадження у справі було зупинено до розгляду Господарським судом Сумської області справи за позовом «ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» до ТОВ «НОДИС» про визнання недійсним договору позики. 04 березня 2016 року провадження у справі було відновлено. 11 квітня 2016 року ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» звернулося до суду із зустрічним позовом до [PERSON], 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ТОВ «НОДИС» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14 квітня 2015 року, укладеного між ТОВ «НОДИС» та [PERSON] 11 квітня 2016 року відкрито провадження за зустрічним позовом та зустрічний позов об'єднаний з первісним позовом. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Позов ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Представник відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом [PERSON] позов [PERSON] не визнав повністю. Заявлений позов ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" підтримав. Представник третьої особи - ТОВ "НОДИС" в судове засідання не з'явився, причин свого неприбуття суду не повідомив. Заслухавши представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON], представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом [PERSON], свідка [PERSON], повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позов ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04 лютого 2013 року між ТОВ «Нодис» і ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» укладено договір позики №Д-2013-02 у вигляді зворотно-фінансової допомоги, за яким ТОВ «Нодис» зобов'язався надати у власність грошові кошти, а ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» - повернути таку ж саму суму грошей до 01 грудня 2014 року. Згідно з п. п. 1.2, 5.1 договору сума позики за цим договором складає 551648 грн. За невиконання (неналежне виконання) своїх обов'язків за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та умов цього договору (а. с. 7). За період з 15 лютого по 15 листопада 2013 року ТОВ «Нодис» надало ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» позики на загальну суму 294148 грн. (а. с. 8-16). 14 квітня 2015 року між ТОВ «Нодис» і [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким товариство передало [PERSON] право вимоги боргу від ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» щодо неповернення коштів за договором позики №Д-2013-02 від 04 лютого 2013 року у вигляді надання зворотно - фінансової допомоги, укладеного між позивачем та відповідачем, про що 15 квітня 2015 року ТОВ «Нодіс» направило повідомлення відповідачу (а. с. 30, 31). У відповідності з п. 2 договору цесії цесіонарій набув право вимагати від боржника належного виконання наступних зобов'язань: повернення коштів за договором позики, укладеним між ТОВ «Нодис» і ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» на загальну суму 294148 грн., 3% річних за користування коштами поза межами строку, встановленого для повернення цих коштів, суму, на яку збільшився борг у зв'язку із застосуванням індексу інфляції, пеню (у розмірі подвійної облікової ставки НБУ). Як пояснив у судовому засіданні представник ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» [PERSON], кошти за договором позики надходили на підприємство, але одразу ж на слідуючий день вони повертались ТОВ "НОДИС" шляхом перераховування коштів на корпоративну банківську картку, яка була відкрита на [PERSON], що був на той час директором ТОВ "ЛЕВ-ГРУП". Останній у свою чергу ці кошти з рахунку знімав і повинен був їх повертати ТОВ "НОДИС". Як зазначив [PERSON], повернення коштів підтверджується звітами про дебетові і кредитові операції по рахунку ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с. 162-165). Але свідок [PERSON], який був допитаний у судовому засіданні, зазначене вище спростував і суду пояснив, що у період укладення договору позики між ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" та ТОВ "НОДИС" був директором "ТОВ "ЛЕВ-ГРУП". Договір позики дійсно укладався між товариствами і від імені ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" ним підписувався. Кошти від "ТОВ "НОДИС" надходили на рахунок товариства. Він, як директор, знімав їх з корпоративної банківської картки і вносив ці гроші в касу, які в подільшому використовувались для функціонування товариства. З ТОВ "ЛЕВ-ГРУП" він звільнився на початку 2014 року за угодою сторін, ніяких претензій фінансового характеру з боку товариства до нього не було. З огляду на положення ч. 1 ст. 3 ЦПК України,ч. 1 ст. 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Враховуючи, що спірним договором не були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси відповідача, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року (справа №6-849цс15). Крім того, відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог суд враховує також, що відповідач не є стороною договору цесії від 14 квітня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1046, абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. У відповідності з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі були повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як вбачається зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що за період з 15 лютого по 15 листопада 2013 року ТОВ «Нодис» надало ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» позики на загальну суму 294148 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 9-16), станом на час розгляду справи відповідач не повернув кошти ні старому, ні новому кредитору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка складається з наступного: 294148 грн. - заборгованості за договором позики, 3650 грн. 66 коп. - 3% річних за період з 01 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року (294148 грн. х 0,03 х 151 день : 365 днів = 3650,66 грн.), 121317 грн. 32 коп. - інфляційні нарахування за період з 01 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року (294148 грн. х 1,03 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,14 - 294148 грн. = 121317,32 грн.), 51334 грн. 87 коп. - пеня у виді подвійної облікової ставки Національного Банку України за період з 01 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року (294148 грн. х 0,14% х 2 х 67 днів : 365 днів = 15118 грн. 40 коп., 294148 грн. х 0,195% х 2 х 26 днів : 365 днів = 8171 грн. 67 коп., 294148 грн. х 0,3% х 2 х 58 днів : 365 днів = 28044 грн. 80 коп., 15118 грн. 40 коп. + 8171 грн. 67 коп. + 28044 грн. 80 коп. = 51334 грн. 87 коп.). Таким чином загальна сума заборгованості становить 470450 грн. 85 коп. Розмір інфляційних нарахувань за період з 01 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року становить 121317 грн. 32 коп., а позивач просив стягнути лише 3202 грон. 97 коп., тобто у меншому розмірі від дійсної суми на 118114 грн. 35 коп. 3% річних за період з 01 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року становлять 3650 грн. 66 коп., а позивач просив стягнути 3676 грн. 26 коп., тобто на 256 грн. більше від дійсної суми. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково та стягнути на її користь у межах позовних вимог 352336 грн. 49 коп., з яких: 294148 грн. - заборгованість за договором позики та за період з 01 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року 3650 грн. 66 коп. - 3% річних, 3202 грн. 97 коп. - інфляційні нарахування, 51334 грн. 86 коп. - пеня у виді подвійної облікової ставки Національного Банку України. Доводи представника ТОВ «ЛЕВ-ГРУП» про те, що повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні товариство взагалі не отримувало, також не є підставою для відмови в задоволенні первісного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Згідно з ч. 1 ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року (справа №6-979цс15). З матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за договором позики ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, а тому заборгованість необхідно стягнути на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку повернення позики взагалі. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа №6-2765цс15). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги було задоволено на 99,99%, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 3523 грн. 27 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial