Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

[PERSON] 02.03.2021 р. звернувся до суду з позовом до відповідача до АТ «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ «Пасажирське вагонне депо Чернівці» про стягнення одноразових грошових допомог передбачених колективним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він з 1985 року по 25.04.2002 року працював директором вагону-ресторану ст. Івано-Франківськ (13.05.1996 року перейменовано на КП «Дорресторан») Львівської залізниці. Відповідно до наказу Львівської залізниці № 138 «Н» від 10.04.2002 року «Про передачу штатних працівників вагонів-ресторанів та вагон-кафе» та наказу по КП «Дорресторан» № 27 від 15.04.2002 року передано пасажирському вагонному депо ст. Чернівці Львівської залізниці в цех із сервісного обслуговування пасажирів з 25.04.2002 року. У зв`язку з вищевказаним наказом 25.04.2002 року [PERSON] звільнений з посади директора вагону-ресторану КП «Дорресторан», у зв`язку з переведенням на роботу в пасажирське вагонне депо ст. Чернівці Львівської залізниці на посаду начальника цеху, де працював до 08.12.2011 року, тобто до виходу на пенсію. Таким чином він пропрацював в залізничній галузі з 12.06.1985 року по 08.12.2011 року (26 років 5 місяців ), тобто більше 25 років. Згідно наказу №762/ос від 08.12.2011 року про припинення трудового договору він був звільнений з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. Доплата за вислугу років, виплати вихідної допомоги та одноразової грошової допомоги при звільненні проводилися з врахуванням того, що його безперервний стаж роботи в галузі складав 9 років 07 місяців і 11 днів. В той же час, рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2019 року, яке набрало законної сили 25.02.2019 року, зобов`язано ПАТ" "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" зарахувати до безперервного стажу його роботу на посаді директора вагону-ресторану ст. Івано-Франківськ Львівської залізниці з 12.04.1994 по 25.04.2002 року, тобто 8 років 14 днів. Таким чином його безперервний стаж роботи у залізничній галузі складає 26 років 05 місяців . Він неодноразово звертався до відповідача здійснити йому доплату за вислугу років за період з 12.06.1985 року по 08.12.2011 року та зробити перерахунок вихідної допомоги та одноразових грошових допомог при звільненні на підставі колективного договору та з врахуванням рішень Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2019 року та 16.12.2019 року, яке набрало законної сили. На його звернення відповідачем було надано лист-відмову № 293 від 22.07.2020, згідно якого відповідач вважає, що підстав для проведення доплати та перерахунку одноразової грошової допомоги, відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.01.2019 року у справі № 344/2616/18, немає. Дану відмову вважає протиправною та такою, що суперечить вимогам законодавства. Так, встановлена у колективному договорі відповідача виплата одноразової матеріальної допомоги при звільненні з роботи працівникам, які виходять на пенсію за віком при безперервному стажі роботи на підприємстві, є додатковою порівняно з нормами КЗпП України гарантією, встановленою саме для працівників залізничників та транспортних будівельників України у колективному договорі. Він [INFO] , відтак 02.12.2011 року набув право на призначення пенсії за віком на підставі абзацу першого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки в цей день йому виповнилося 60 років. 08.12.2011 року він вперше звільнився з роботи у зв`язку з виходом на пенсію за віком, тобто після настання права передбаченого абзацом першим ст. 26 Закону України «Про загальнообовякове державне пенсійне страхування», однак йому не було виплачено додаткову одноразову грошову допомогу в зв`язку з виходом на пенсію за віком у розмірі трьох середньомісячних заробітків, оскільки його безперервний стаж в залізничній галузі з 12.06.1985 року по 08.12.2011 року становив більше 25 років. Відповідачем виплачено лише одноразова грошова допомога у розмірі двох середньомісячних заробітків замість трьох середньомісячних заробітків на підставі абз. 1 п.5.1.3 Колективного договору, а виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 2 середньомісячних заробітків не була виплачена позивачу. Таким чином станом на 01 березня 2021 року заборгованість відповідача перед ним становить - 7460, 25 грн. З цих підстав, просить стягнути з відповідача одноразові грошові допомоги, передбачені Колективним договором між адміністрацією і профспілковим комітетом пасажирського вагонного депо Чернівці на 2009- 2012 роки в розмірі 7460, 25 грн. Відповідач скористався правом відзиву на позовну заяву, який обґрунтований тим, що відповідно до п. 5.1.3 Колективного договору між адміністрацією і Об`єднаним профспілковим комітетом пасажирського вагонного депо Чернівці на 2009-2012 роки, дію якого продовжено до сьогодні (далі - Колективний договір), при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію встановлено виплачувати одноразову грошову допомогу залежно від стажу роботи в галузі: до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; більше 10 років - 3 середньомісячні заробітки. У разі звільнення працівника за власним бажанням на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) впродовж двох місяців після настання цього права виплачувати додаткову одноразову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах: при стажі роботи в галузі для чоловіків з 20 до 25 років - 1 середньомісячний заробіток; з 25 до 30 років - 2 середньомісячні заробітки; з 30 до 35 - 3 середньомісячні заробітки; з 35 до 40 - 4 середньомісячні заробітки; понад 40 років - 5 середньомісячних заробітків. Отже, для визначення розміру та виплати зазначеної допомоги до стажу роботи в галузі враховується саме сумлінна праця на залізничному транспорті. Позивачу виплачено одноразову матеріальну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітків у зв`язку з виходом на пенсію при стажі роботи в галузі відповідно до п. 5.1.3 Колективного договору. Статтею 1 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04.07.1996 визначено, що залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс підприємств залізничного транспорту, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо. Відповідно підприємства торгівлі, громадського харчування, охорони здоров`я, фізичної культури і спорту та інші, що обслуговують працівників залізничних підприємств, але безпосередньо не забезпечують потреби, виробництва і населення в перевезенні та наданні інших транспортних послуг, не належать до комплексу підприємств залізничного транспорту, а отже не входять до поняття «залізничний транспорт», що визначене у ст.1 Закону України «Про залізничний транспорт». Згідно зі статтею 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород й інших заохочувальних та компенсаційних і гарантійних виплат установлюються підприємствами в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) й територіальними угодами. Підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціальнопобутові пільги для працівників. Підприємство може матеріально заохочувати працівників медичних, дитячих, культурно-освітніх, учбових і спортивних закладів, організацій громадського харчування і організацій, що обслуговують трудовий колектив і не входять до його складу (стаття 9-1 КЗпП України). Згідно зі статтею 17 Закону України «Про оплату праці» для працівників підприємств, виробництв, цехів, дільниць та інших підрозділів, які виконують роботи (надають послуги) не властиві основній діяльності галузі (підгалузі), умови оплати праці встановлюються в колективному договорі з дотриманням гарантій, визначених угодами тих галузей (підгалузей), до яких ці підрозділи належать за характером виробництва, та в актах чинного законодавства. Відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 09.10.1980 №559 (чинної на час роботи позивача), КП «Дорресторан» належало до організацій та підприємств громадського харчування та перебувало у структурі Міністерства торгівлі Української РСР. Отже, для працівників підрозділів, які виконують роботи (надають послуги з громадського харчування) не властиві основній діяльності залізничної галузі, умови оплати праці встановлюються в колективному договорі з дотриманням гарантій, визначених угодами тих галузей, до яких ці підрозділи (вагон-ресторан) належать за характером виробництва та в актах чинного законодавства. Випуском 66 «Залізничний транспорт і метрополітен» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (ДКХП), який є нормативним документом, посади директора вагону-ресторану та завідувача виробництвом вагону-ресторану в галузі залізничного транспорту не передбачені, а зазначені посади передбачені Випуском 65 "Торгівля та громадське харчування". Також пунктом 2 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту. затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55, визначено, що це Положення поширюється на всіх працівників підприємств, об`єднань, установ та організацій залізничного транспорту, що належать до державної власності, за винятком працівників житлово-комунального господарства та побутового обслуговування, будівельних організацій, служб, постачання, дорожніх ресторанів, навчальних закладів, науково-дослідних і проектно-конструкторських організацій, бібліотек, методичних кабінетів, будинків культури, клубів, спортивних, дитячих і медичних закладів, пансіонатів і будинків відпочинку галузі. Тобто відповідно до вказаного положення, на працівників вагонів-ресторанів не поширювалась трудова дисципліна в галузі залізниць. Отже, вказана додаткова матеріальна допомога не належить до системи оплати пралі, є одноразовою виплатою, що належить до соціальних гарантій і пов`язується з «працею на залізничному транспорті», та «стажем роботи в галузі». Також, посилання позивача для встановлення йому загального стажу на залізничному транспорті понад 25 років на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.01.2019 по справі №344/2616/18 в частині зобов`язання ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» зарахувати до безперервного стажу [PERSON] період роботи на посаді директора вагону-ресторану ст. Івано-Франківськ Львівської залізниці з 12.04.1994 по 25.04.2002 є помилковим, оскільки відповідно до пп.1, 2 «Правил исчисления непрерьівного трудового стажа рабочих и служащих при назначений пособий по государственному социальному страхованию» затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР № 252 від 13.04.1977: «При назначении рабочим и служащим пособий по государственному социальному страхованию непрерьзньїй трудовой стаж определяется по продолжительности последней непрерьгвной работьі на данном предприятии, в учреждении, организации. В случаях, предусмотренньїх настоящими Правилами, в непрерьівньїй трудовой стаж засчитьівается также время предьідущей работьі или иной деятельности. 2. При переходе с одной работьі на другую непрерьівньїй трудовой стаж сохраняется при условии, что перерьів в работе не превьюил одного месяца, если иное не установлено настоящими Правилами и другими нормами действующего законодательства». Отже, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.01.2019 по справі №344/2616/18 було зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» зарахувати до безперервного стажу [PERSON] період роботи на посаді директора вагону-ресторану ст. Івано-Франківськ Львівської залізниці з 12.04.1994 по 25.04.2002, що не є тотожним стажу роботи на залізничному транспорті. Позивач скористався правом подання відповіді на відзив, в якому позицію відповідача викладену у відзиві вважає безпідставною, та такою, що суперечить законодавству України. Так, в рішенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 січня 2018 року у справі №344/26164 8 чітко зазначено, що при виході на пенсію 08.12.2011 року стаж роботи позивача у залізничній галузі склав 17 років 7 місяців і 26 днів з 12.04.1994 року по 08.12.2011 року. Однак відповідач відмовився йому зарахувати цей вищезазначений період до залізничної галузі. Також, звертає увагу суду на те, що на його звернення АТ « Українська залізниця» листом від 04.04.2019 року за № НЮ-665 повідомила, що відповідно до п.5.1.3 Колективного договору між Адміністрацією та Дорпрофсожем Львівської залізниці на 2009-2012 року, дію якого продовжено на 2015 рік, при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію виплачувати одноразову грошову допомогу в залежності від стажу роботи в галузі: більше 10 років - 3 середньомісячні заробітки. Таким чином при стажі роботи в галузі 17 років, що встановлено рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.01.2019 у справі № 344/2616/18, оскільки при звільненні вам виплатили 2 середньомісячні заробітки, відповідно йому належить до виплати ще 1 середньомісячний заробіток. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, та не повідомив суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків. Згідно із ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чиним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у коллективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Статтею 13 КЗпП України передбачено, що у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, встановлення гарантій, компенсацій, пільг. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Згідно ст. 10, 16 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціальних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників і уповноважених ними органів, умови колективного договору, що погіршує порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, умови запровадження та розміри надбавок доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими угодами. У відповідності з ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, а відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору. Відповідно до положень ст. 10 Кодексу законів про працю України та ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників, власників та уповноважених ними органів. Статтею 18 Кодексу законів про працю України та статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 12.06.1985 року переведений із Объединение ресторанов и кафе Ивано-Франковского управления общепита в Дорресторан ст. Ивано-Франковск в должность заведующего; 01.08.1985 р. переведений на посаду зав. производства вагона-ресторана; 28.002.1989 р. переведений на посаду директора вагону-ресторану; 16.01.1991 р. переведений завідуючим виробництвом вагону-ресторану; 15.01.1993 р. переведений директором вагону-ресторану; 16.04.2002р. звільнений в зв`язку із переведенням на роботу в пасажирське вагонне депо Чернівці Львівської залізниці; 25.04.2002 р. прийнятий по переводу з КП «ДОРРЕСТОРАН» начальником цеха; 24.02.2003р. переведений зав виробництвом, укладено трудовий договір на умовах контракту терміном з 04.06.03 по 04.06.08; 04.06.2008 р. продовжено трудовий договір на умовах контракту терміном з 04.06.2008р. по 04.06.2013 р.; 08.12.2011р. звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по віку. КП Ресторан ст. Івано-Франківськ перейменовано на КП «ДОРРЕСТОРАН» свідоцтво № 14-П від 13.05.1996 р. Згідно з наказу Львівської залізниці №138 «Н» від 10.04.2002 року «Про передачу штатних працівників вагонів-ресторанів та вагон-кафе», та наказу по КП «Дорресторан» №27 від 15.04.2002 року, [PERSON] передано пасажирському вагонному депо ст. Чернівці Львівської залізниці в цех із сервісного обслуговування пасажирів з 25.04.2002 року. [PERSON] звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію, згідно наказу № 762/ос від 08.12.2011, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітків при стажі роботи на залізничному транспорті понад 9 років, згідно з п. 5.1.3 Колективного договору між адміністрацією і Об`єднаним профспілковим комітетом пасажирського вагонного депо Чернівці. Вищезазначені обставини підтверджені відповідними записами в трудовій книжці позивача від 19.09.1971 року (а.с. 8, 12), та рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.01.2018 в цивільній справі № 344/2616/18, провадження 2/344/926/19 (а.с. 17-19) яке, за змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, має преюдеційне значення. Вказаним рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.01.2018 зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (місцезнаходження якої: м. Львів, вул. Гоголя, 1, код ЄДРПОУ - 35037846), зарахувати до безперервного стажу [PERSON] ( [INFO] , жителя [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ), період роботи на посаді директора вагону-ресторану ст. Івано-Франківськ (13.05.1996 року перейменовано на КП «Дорресторан») Львівської залізниці з 12.04.1994 року по 25.04.2002 року. Таким чином встановлено, що [PERSON] з 26.04.2002 року по 08.12.2011 року працював на посаді начальника цеху у виробничому підрозділі пасажирське вагонне депо Чернівці філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця», (враховуючи всі зміни організаційно-правової форми, які відбулися протягом 2002-2011 років). На звернення позивача до відповідача здійснити йому доплату за вислугу років за період з 12.06.1985 року по 08.12.2011 року та зробити перерахунок вихідної допомоги та одноразових грошових допомог при звільненні на підставі колективного договору, та з врахуванням рішень Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2019 року та 16.12.2019 року, листом філії «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ «Пасажирське вагонне депо Чернівці» № 1228 від 02.08.2019 відмовлено [PERSON] у проведенні доплати за вислугу років в період з 25.04.2002 по 08.12.2011 (а.с. 13). Також листом філії «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ «Пасажирське вагонне депо Чернівці» № 1228 від 02.08.2019 повторно відмовлено про проведенні доплати за вислугу років, а також в перерахунку одноразової грошової допомоги (а.с. 23). Вирішуючи спір між сторонами по суті, суд зазначає наступне. З дослідженої в судовому засіданні позовної заяви та документів по суті справи, вбачається, що сторони здійснюють різний підхід до тлумачення п. 5.1.3 Колективного договору, яким визначено дві грошові допомоги, з різними умовами їх надання. Так, відповідно до п. 5.1.3 Колективного договору між адміністрацією і Об`єднаним профспілковим комітетом пасажирського вагонного депо Чернівці на 2009-2012 роки, дію якого продовжено до сьогодні (далі - Колективний договір), при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію встановлено виплачувати одноразову грошову допомогу п. 5.1.3 Колективного договору залежно від стажу роботи в галузі: до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; більше 10 років - 3 середньомісячні заробітки. У разі звільнення працівника за власним бажанням на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) впродовж двох місяців після настання цього права виплачувати додаткову одноразову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах: при стажі роботи в галузі для чоловіків з 20 до 25 років - 1 середньомісячний заробіток; з 25 до 30 років - 2 середньомісячні заробітки; з 30 до 35 - 3 середньомісячні заробітки; з 35 до 40 - 4 середньомісячні заробітки; понад 40 років - 5 середньомісячних заробітків. Таким чином п. 5.1.3 Колективного договору містить одні умови для надання одноразової грошової допомоги, та відмінні умови для надання іншого виду допомоги - додаткової одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію. Щодо надання одноразової грошової допомоги. За змістом п. 5.1.3 Колективного договору, умовами для надання одноразової грошової допомоги в розмірі 3 середньомісячні заробітки є звільнення працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, та стаж роботи в галузі більше 10 років. З урахуванням того, що позивачу при звільненні було виплачено дві одноразові грошові допомоги (2 середні заробітки) в сумі 5186,22 грн. (довідку про заробітну плату а.с. 16), а відповідно до рішення суду від 22.01.2018 трудовий стаж позивача в галузі збільшився, та становить більше 10 років, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача ще одну невиплачену одноразову грошову допомогу в розмірі одного середнього заробітку, який становить 2593,22 грн. (5186,22 / 2). Щодо додаткової одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію. За змістом п. 5.1.3 Колективного договору, умовами для надання додаткової одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію є звільнення працівника за власним бажанням на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років), та сумлінна праця на залізничному транспорті. За наявності цих двох умов, впродовж двох місяців після настання цього права звільненому працівнику виплачується: при стажі роботи в галузі для чоловіків з 20 до 25 років - 1 середньомісячний заробіток; з 25 до 30 років - 2 середньомісячні заробітки; з 30 до 35 - 3 середньомісячні заробітки; з 35 до 40 - 4 середньомісячні заробітки; понад 40 років - 5 середньомісячних заробітків. В даному випадку мінімальний стаж «на залізничному транспорті» для отримання додаткової одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію становить 20 років. З урахуванням рішення суду від 22.01.2018 р., безперервний стаж роботи відповідача в галузі збільшився на 8 років 14 днів. Доплата за вислугу років, виплати вихідної допомоги та одноразової грошової допомоги при звільненні проводилися з врахуванням того, що безперервний стаж роботи позивача в галузі складав 9 років 07 місяців і 11 днів. Тобто загальний безперервний стаж роботи позивача в галузі становить 17 років 7 місяців 25 днів. При цьому суд погоджується з позицією відповідача про те, що стаж роботи в «галузі», не є тотожним стажу «на залізничному транспорті». Так, статтею 1 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04.07.1996 визначено, що залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс підприємств залізничного транспорту, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо. Відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 09.10.1980 №559 (чинної на час роботи позивача), КП «Дорресторан» належало до організацій та підприємств громадського харчування та перебувало у структурі Міністерства торгівлі Української РСР. Випуском 66 «Залізничний транспорт і метрополітен» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (ДКХП), який є нормативним документом, посади директора вагону-ресторану та завідувача виробництвом вагону-ресторану в галузі залізничного транспорту не передбачені, а зазначені посади передбачені Випуском 65 "Торгівля та громадське харчування". Також пунктом 2 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту. затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55, визначено, що це Положення поширюється на всіх працівників підприємств, об`єднань, установ та організацій залізничного транспорту, що належать до державної власності, за винятком працівників житлово-комунального господарства та побутового обслуговування, будівельних організацій, служб, постачання, дорожніх ресторанів, навчальних закладів, науково-дослідних і проектно-конструкторських організацій, бібліотек, методичних кабінетів, будинків культури, клубів, спортивних, дитячих і медичних закладів, пансіонатів і будинків відпочинку галузі. Тобто відповідно до вказаного положення, на працівників вагонів-ресторанів не поширювалась трудова дисципліна в галузі залізниць. Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 133/2407/19. Отже вказана додаткова матеріальна допомога належить до соціальних гарантій і пов`язується з безпосередньою працею на залізничному транспорті» та відповідним стажем роботи в галузі. Таким чином суд приходить до висновку, що стаж роботи [PERSON] на залізничному транспорті є недостатнім (меншим 20 років) для отримання додаткової одноразової допомоги передбаченої п. 5.1.3 Колективного договору, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. Як зазначалося, з відповідача в користь позивача слід стягнути 2 593,22 грн. одноразової грошової допомоги передбаченої п. 5.1.3 Колективного договору, яку він недоотримав при звільненні. Позивач просив стягнути з відповідача одноразові грошові допомоги в сумі 7460,25 грн., Таким чином відсоток задоволених позовних вимог становить 34,8 % (2593,22 / 7460,25 Х 100). При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 грн.. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача слід стягнути в користь позивача 316 грн., що відповідає пропорційності задоволених позовних вимог (908 Х 34,8). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 10,13, 16, 18, 38, 97 КЗпП України, ст.ст. 2, 15 «Про оплату праці», ст. 9 «Про ст. 1 «Про залізничний транспорт», ст.. 1 «Про колективні договори і угоди», п. 5.1.3 Колективного договору між адміністрацією і Об`єднаним профспілковим комітетом пасажирського вагонного депо Чернівці на 2009-2012 роки,-

Outcome: partial