Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

07.05.2013 року [PERSON] (далі - позивач) через представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до Обухівської районної державної адміністрації (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) , уточнивши який остаточно просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 258 від 09.03.2010 року , в частині передачі земельної ділянки у власність [PERSON], скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №493072 від 08.06.2011 року, виданий [PERSON] та витребувати на її користь з незаконного володіння [PERSON] вказану земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.11.1998 року рішенням Підгірцівської сільської ради народних депутатів № 7 їй, як члену садового товариства « Метрополітен Сад», була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,098 га для ведення садівництва, яка розташована на території с. Підгірці. 29.07.1999 року позивач отримала державний акт на право приватної власності на вище вказану земельну ділянку серії ІІІ -КВ № 009638, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2415. Влітку 2000 року вона за сімейними обставинами виїхала до Іспанії та приїхала в Київ лише в серпні 2011 року. В результаті її спілкування та листування з відділом земельних ресурсів , Підгірцівською сільською радою та прокуратурою Обухівського району вона дізналася, що її , начебто, виключили з членів садового товариства « Метрополітен Сад», а її земельна ділянка надана [PERSON] і тепер рахується за останнім на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 493072. Вважає, що її незаконно позбавили права власності на спірну земельну ділянку та просить суд захистити її порушені права. [PERSON] через представника [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, [PERSON], за участю третіх осіб: Садове товариство «Метрополітен Сад», Управління Держземагенства в Обухівському районі, Обухівська районна державна адміністрація, уточнивши яку, остаточно просив суд скасувати рішення виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради від 05.11.1998 року №7 в частині передачі [PERSON] земельної ділянки у власність та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ІІІ-КВ № 009638, виданого 29 липня 1999 року на ім'я [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2004 році позивач за зустрічним позовом був прийнятий до садівничого товариства «Метрополітен Сад» та йому було виділено в користування за цільовим призначенням земельну ділянку розмірами 0,0980 га, кадастровий номер земельної ділянки : 3223186800:03:022:0041, яку він використовував для ведення садівництва. В подальшому він скористався своїм правом на приватизацію зазначеної земельної ділянки та у 2010 році ним було отримано державний акт на вказану земельну ділянку серії ЯИ № 493072. Про те, що на зазначену земельну ділянку вже видавався державний акт на землю Виконавчим комітетом Підгірцівської сільської ради Київської області, [PERSON] відомо не було, адже він впродовж тривалого часу користувався земельною ділянкою і жодних підозр з даного приводу в нього не виникало. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві . У задоволенні зустрічного позову просив відмовити з причин безпідставності позову. Також представником позивача за первісним позовом [PERSON] було подано письмові заперечення проти зустрічного позову, що приєднані до матеріалів справи, в яких він також просить відмовити у задоволені зустрічного позову за безпідставністю. Представник відповідача -1 Кисленко Н.К. в судовому засіданні первісний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні за безпідставністю та необґрунтованістю . Щодо зустрічного позову - не заперечила проти його задоволення, надала письмові заперечення проти первісного позову, в яких зазначає, що Обухівська районна державна адміністрація приймаючи розпорядження № 82 від 21.01.2009 року та розпорядження № 258 від 09.03.2010 року діяла на підставі та в межах повноважень, що передбачені законами України, а тому у задоволенні первісного позову необхідно відмовити. Представник відповідача -2 [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, щодо зустрічного позову - просив його задовольнити в повному обсязі. Виконавчий комітет Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, в судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв клопотань на адресу суду не надавав. Представник Управління Держземагенства в Обухівському районі Іщенко С.М. в судовому засіданні при винесенні рішення по даній справі поклався на розсуд суду. Садове товариство « Метрополітен Сад» в судове засідання свого представника не направило. Про розгляд справи повідомлялось належним чином . Заяв, клопотань до суду не подавало. Вислухавши учасників думку учасників по справі, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради народних депутатів №7 від 05.11.1998 року позивачу , як члену садового товариства «Метрополітен Сад», передано у власність земельну ділянку площею 0,098 га. для ведення садівництва в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. В подальшому , 29.07.1999 року [PERSON] отримала Державний акт серії ІІІ - КВ № 009638, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під № 2415.( а.с.11). З пояснень представника позивача вбачається, що влітку 2000 року за сімейними обставинами [PERSON] виїхала до Іспанії та повернулась в Україну лише в серпні 2011 року. По приїзді їй стало відомо, що її, начебто, виключили з членів садового товариства «Метрополітен Сад» , а її земельну ділянку передано [PERSON] 19.10.2011 року позивач звернулася до Підгірцівської сільської ради для отримання інформації щодо своєї земельної ділянки. Листом Підгірцівської сільської ради від 21.10.2011 року було повідомлено позивача про відсутність у сільській раді інформації про виділення вказаної земельної ділянки іншій особі. Згідно листа прокуратури Обухівського району Київської області від 17.05.2012 року, адресованого, вбачається що позивач [PERSON] протоколом загальних зборів виключена із членів садового товариства « Метрополітен Сад» за неосвоєння земельної ділянки [NUMBER], закріпленої за нею, і зазначену земельну ділянку виділено [PERSON] У 2004 році [PERSON] був прийнятий до садового товариства «Метрополітен Сад» , а спірна земельна ділянка [NUMBER] розміром 0,0980 га передана [PERSON] згідно Протоколу № 2 зборів садового товариства « Метрополітен Сад» від 26.06.2004 року ( а.с.15). Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 21.01.2009 року № 82 [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0980 га для ведення садівництва в с/т « Метрополітен Сад» в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради (а.с. 38). Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 09.03.2010 року №258 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0980 га для ведення садівництва в с/т «Метрополітен Сад» в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради , надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю( а.с.40). 08 червня 2011 року [PERSON] отримав Державний акт серії ЯИ №493072 , зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Дана земельна ділянка розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, садове товариство «Метрополітен Сад»( а.с.80) Встановивши обставини справи суд вважає, що між сторонами виникли спірні земельні правовідносини, щодо правомірності набуття права власності на земельні ділянки. Визначивши спірні правовідносини суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов'язку від інших осіб. Отже лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Згідно ст. 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, а згідно ст.126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, які є у сторін по справі. Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають право власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України; набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність; безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним Кодексом України, а згідно статті 118 даного кодексу встановлено, що громадянин, зацікавлений у одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної державної адміністрації або ради за місцем знаходження земельної ділянки; у заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання; відповідна адміністрація або рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, таким чином основним документом, який підтверджується право власності особи на земельну ділянку є відповідний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Норма статті 14 Конституції України кореспондується з ч. 1 ст. 321 ЦК України, якою теж передбачено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених Земельним кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 140 Земельного кодексу України, підставою припинення права власності на земельну ділянку є добровільна відмова від права власності, смерть власника, відчуження земельної ділянки за рішенням власника, звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора, відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності, конфіскація за рішенням суду; та для суспільних потреб або права постійного користування земельною ділянкою. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка розташована на території СТ «Метрополітен Сад» Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, і на момент передачі спірної земельної у власність [PERSON] розпорядником спірної земельної ділянки була Підгірцівська сільська рада Обухівського району Київської області . Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України в редакції від 22.06.1993 року, що була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення, розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Позивачу по справі за первісним позовом [PERSON] передано спірну земельну ділянку у приватну власність згідно рішення виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, тим самим рішення про надання позивачу земельних ділянок приймалося повноважним на той час органом. Відповідно до ст. 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у приватну власність провадилась радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Однак відповідно до Закону України від 07 грудня 1990 року "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", чинного на час винесення оспорюваного рішення виконавчого комітету від 05 листопада 1998 року № 7, виконавчому комітету могли делегуватись відповідні повноваження у сфері земельних ресурсів. Окрім того, ні прийняте виконавчим комітетом Підгірцівської сільської ради рішення від 05 листопада 1998 року № 7, ні Державний акт на право приватної власності виданий на ім'я [PERSON] жодним чином не порушували права чи свободи [PERSON], оскільки на момент прийняття рішення та отримання державного акту, останній не був ні користувачем, ні власником земельної ділянки і згідно матеріалів справи лише в 2004 році згідно протоколу зборів с/т «Метрополітен Сад» № 2 від 26.06.2004 року був прийнятий до членів садівницького товариства. Відповідно до ч. 7 ст. 17 Земельного кодексу передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому цим кодексом. Розпорядження, прийняте відповідачем 1 - Обухівською районною державною адміністрацією Київської області від 09.03.2010 року №258 в частині про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0980 га, та йому надання дозволу на виготовлення державного акту на право власності на землю прийнято з порушенням закону, оскільки стороною відповідачів не доведено належними доказами, що позивач добровільно погодилась на вилучення в неї оспорюваної земельної ділянки, а підстави для примусового припинення права власності на земельну ділянку [PERSON] були відсутні, а тому оспорюване позивачем за первісним позовом розпорядження в частині передачі земельної ділянки у власність відповідача порушує її право приватної власності на земельну ділянку. Таким чином при прийнятті зазначеного розпорядження № 258 від 09 березня 2010 року про передачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,0980 га, та надання дозволу на виготовлення державного акту в повній мірі не було з'ясовано, що ця земельна ділянка вже була передана у власність [PERSON] і не вилучалась у неї, а тому виданий на підставі цього розпорядження державний акт на ім'я [PERSON] на спірну земельну ділянку є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом цивільного захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оскільки земельна ділянка вибула з власності порзивача [PERSON] без відповідної правової підстави, обґрунтованими є позовні вимоги щодо витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідача [PERSON] Згідно статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивач за первісним позовом належним чином та допустими доказами довів суду факт порушення відповідачами його прав, натомість в порушення даної статті стороною позивача за зустрічним позовом не доведено суду належними та допустими доказами факт порушення відповідачами за зустрічним позовом його прав. Враховуючи вищезазначене суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити повністю.

Outcome: approved