Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 11.04.2013 р. звернувся з позовом до суду, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 115 мікр-ку від 11.07.2008 року в розмірі 127463,31 грн., яка утворилася станом на 21.03.2013 року, звернути стягнення на квартиру загальною площею 73,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з укладенням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити з квартири [ADDRESS] Київської області відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають в цій квартирі, зі зняттям їх з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання перед банком за вказаним договором, в результаті чого має заборгованість станом на 21.03.2013 р. в розмірі 127463,31 грн. Майно, на яке позивач просить звернути стягнення, відповідач [PERSON] передав в іпотеку в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором згідно з договором від 11.07.2008 р. № 115-мікр-ку. Ухвалою суду від 17.10.2013 р. провадження у справі було зупинене до часу набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним, а 14.01.2014 р. відновлене. В судовому засіданні 13.03.2014 р. представник позивача [PERSON] подав заяву про уточнення та зменшення вимог, в якій зменшив суму боргу до 102765,74 грн., що існує станом на 26.02.2014 р., та уточнив коло осіб, яких позивач просить виселити з переданого в іпотеку приміщення, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Уточнені позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що вона почала регулярно сплачувати борг, його сума зменшилася. За домовленістю з позивачем вона 21.02.2014 р. сплатила частину штрафу в розмірі 1550 грн., а залишок позивач списав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що сума боргу [PERSON] за основним зобов»язанням (тілом кредиту) незначна, позивачем розглядається питання про реструктуризацію боргу. Позивачеві не заподіяні збитки, обсяг його прав не змінився, тому суд може відмовити у зверненні стягнення на предмет іпотеки. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, до суду не з»явилися повторно, не повідомивши про причини неприбуття. Заперечень проти позову не надіслали. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради - Нестеренко Є.А. вважає, що позов не може бути задоволено, оскільки це порушує права малолітньої дитини, яка зареєстрована та проживає в переданому в іпотеку будинку. Третя особа - Переяслав-Хмельницький районний сектор Управління Державної міграційної служби в Київській області, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, до суду свого представника не направила повторно, не повідомивши про причини. З письмових доказів, які маються в матеріалах справи, встановлено, що, згідно зі Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809 від 17.07.2009 р., найменування позивача змінене із Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк". 11.07.2008 р. "ПриватБанк", уклав з відповідачем [PERSON] кредитну угоду № 115 мікр-ку, договір про видачу траншу з таким же номером, а з відповідачем [PERSON] - договір іпотеки без номера. Вказані обставини підтверджуються копіями вказаних договорів. За умовами кредитної угоди № 115 мікр-ку від 11 липня 2008 року банк зобов»язувався надати відповідачеві [PERSON] у рамках програми мікрокредитування кредит на споживчі цілі на загальну суму 100000 грн. окремими траншами з кінцевим терміном повернення не пізніше 11.07.2018 р. В угоді передбачено, що сума кожної частини, термін по кожному траншу кредиту оформляється окремим договором про видачу траншу. Повернення кредиту здійснюється згідно Графіків погашення кредиту, відсотків і винагороди, що складаються з кожним договором про видачу Траншу окремо. Згідно з договором про видачу траншу від 11.07.2008 р. № 115 мікр-ку позивач надав третій особі [PERSON] кредитні кошти в сумі 60000 грн. зі сплатою 24% річних, а у випадку порушення позичальником якого-небудь із зобов»язань по погашенню траншу - 50 %. Згідно з Графіком погашення траншу кредиту, відсотків і винагороди, який є його невід»ємною частиною, [PERSON] зобов»язувалася до 15 числа щомісячно сплачувати по 1339 грн. та повністю повернути кредит і сплатити відсотки за користування ним до 11.07.2018 р. 11.07.2008 р. в забезпечення виконання усіх зобов»язань позичальником [PERSON], що випливають з умов кредитного договору № 115 мікр-ку від 11.07.2008 р., між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено Договір іпотеки, за умовами якого відповідач передав банку належну йому квартиру [ADDRESS] в м. Переяславі-Хмельницькому загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 41,00 кв.м. Вартість предмета іпотеки визначена сторонами в розмірі 150000 грн. (п.11 Договору іпотеки). Вказана квартира належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 24 березня 2008 року та зареєстрованого в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризації за № 7443 в Книзі № 30. У квартирі, згідно з відомостями, що містяться в домовій книзі, зареєстровані та проживають: власник [PERSON], його дружина - відповідачка [PERSON], його дочка - відповідачка [PERSON], онук - відповідач [PERSON] (проходить службу у збройних силах України), малолітня онука [PERSON], [INFO]. Відповідно до пунктів 16.8.1 та 16.8.2 Договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на передане в іпотеку майно у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов»язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані, а також звернути стягнення на майно незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов»язань у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов»язань, передбачених умовами кредитного договору. В цих випадках, згідно з пунктами 16.10, 16.11, 22 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право достроково стягнути наданий під забезпечення іпотекою кредит, відсотки, винагороди за користування кредитом, задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання майна, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог, звернувши стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або із застереженнями про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Згідно з п.27 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснювати всі необхідні дії від імені іпотекодавця. Відповідно до наданих позивачем розрахунків відповідач [PERSON] на час звернення до суду мала заборгованість за кредитним договором в розмірі 127463,31 грн., яка станом на 26.02.2014 р. зменшилася до 102765,74 грн. в тому числі: - заборгованість за кредитом становить 46068,50 грн.; - заборгованість по процентах за користування кредитом - 44337,38 грн.; - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 12359,86 грн. [PERSON] впродовж усього часу невчасно та не в повному обсязі погашає кредит та сплачує проценти за користування ним, в результаті чого з квітня 2009 року позивачем нараховується підвищена процентна ставка на прострочену заборгованість за процентами. Провівши звірку розрахунків позивача з наданими відповідачкою [PERSON] чеками, суд встановив, що позивачем частково не враховані сплачені нею кошти на загальну суму 2200 грн.: 30.09.2013 р. - 700 грн.; 17.10.2013 р. - 750 грн.;18.11.2013 р. - 750 грн., які мали бути зараховані на погашення пені. Таким чином сума пені станом на 26.02.2014 р. становить 10159,86 грн. (12359,86 грн. - 2200). Суд не взяв до розрахунку копії чеків за 14.03.2012 р.,14.05.2012 р., 13.04.2012 р., 21.08.2012 р., 09.08.2012 р. (а.с.62-64), оскільки вони сплачені на поповнення картки по номеру, а не на погашення цього кредиту. Відповідачка [PERSON] визнала, що в неї в цьому ж банку був ще один кредит. Окрім цього [PERSON] 21.02.2014 р. сплатила 1550 грн. штрафу, в результаті чого нараховані раніше штрафні санкції, які становили на час звернення до суду 6307,78 грн., позивачем списані. Згідно з графіком погашення траншу кредиту станом на 26.02.2014 р. [PERSON] мала сплатити на погашення кредиту 16768,42 грн. Судом встановлено, що на цю дату вона погасила кредит на суму 13931,15 грн., таким чином прострочена заборгованість по тілу кредиту становить 2837,27 грн. (16768,42 - 13931,15). 18.07.2012 р. позивач надіслав відповідачам [PERSON] та [PERSON] повідомлення про наявну заборгованість за кредитним договором в розмірі 115010,53 грн., поставив вимогу перед позичальником [PERSON] про повернення протягом 30 днів суми кредиту в повному обсязі та сплати процентів, комісії і штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту. Окрім цього позивач попередив відповідачів про свій намір продати предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем чи звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший спосіб та поставив вимогу добровільно звільнити передане в іпотеку майно разом з усіма членами сім»ї та іншими мешканцями. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Кредитною угодою № 115 мікр-ку від 11.07.2008 р.(далі Кредитна угода), Договором про видачу траншу № 115 мікр-ку від 11.07.2008 р.(далі Договір про видачу траншу), Договором іпотеки від 11.07.2008 р.(далі Договір іпотеки), ст.ст.525,526,530, параграфами 1,2 глави 71 розділу Ш, параграфом 6 глави 49 ЦК України, ст.109 ЖК України, ст. 65 СК України, Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно зі ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов'язань не допускається. Відповідно до п.2.2.1-2.2.4 Кредитної угоди позичальник зобов'язався використати транші кредиту на споживчі цілі, як зазначено в п. 1.4 договорів про видачу траншів; сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до пунктів 2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 даного договору, а також п.п. 4.1,4.2,4.3,4.4 договорів про видачу траншів; здійснити погашення кредитів, відсотків і винагороди в порядку і терміни згідно Графіків погашення кредиту, відсотків і винагороди, що складаються з кожним договором про видачу траншу окремо і є його невід»ємною частиною. Згідно з п. 2.3.9 Кредитної угоди при порушенні позичальником будь-якого зобов»язання, передбаченого п. 2.3.3 даної угоди, банк має право стягнути кредит до настання термінів, передбачених п.1.3 даної Угоди і договорів про видачу траншів, у тому числі шляхом звернення стягнення на закладене майно. В частині 6 кредитного договору передбачена відповідальність сторін, зокрема стягнення пені в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення, нарахування якої здійснюється протягом трьох років із дня, коли відповідне зобов»язання повинно було бути виконане; стягнення штрафу у розмірі 250 грн. та 5 % від суми позову. Терміни дії позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, - в п.6.8 кредитної угоди сторонами встановлені тривалістю 5 років. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлене законом. Згідно з ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частинами 2 та 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно з положеннями ст.38 цього закону, якщо рішення суду передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, відповідно до ч.ч.1,2.ст.40 ЗУ «Про іпотеку», є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Такий же порядок виселення передбачений і ч.3 ст.109 ЖК України. Майно, що є у спільній власності, відповідно до ст. 578 ЦК України, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до частин 1,2,4 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за цим договором, використане в інтересах сім»ї. Дослідивши наявні у справі докази та проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині звернення стягнення на передане в іпотеку майно, яке є спільним сумісним майном подружжя відповідачів [PERSON] і [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, який уклала [PERSON] Відповідачка [PERSON], достовірно знаючи про укладення чоловіком договору іпотеки, не зверталася до суду з позовом про визнання його недійсним. Сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором співмірна з вартістю переданого [PERSON] в іпотеку майна. Судом встановлено, що після укладення відповідачем [PERSON] договору іпотеки, без згоди іпотекодержателя, в квартирі зареєстрована онучка власника квартири, 2009 року народження, а не неповнолітня дитина іпотекодавця. Відповідачка [PERSON] визнала, що передане в іпотеку житло є спільною сумісною власністю її батьків, а її неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], не має законного права на це майно. Тому при вирішенні даного спору не можуть бути застосовані положення ЗУ «Про охорону дитинства». Суд дійшов до висновку, що вимоги позивача, які стосуються отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрації правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведення дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, проведення дій щодо оформлення та отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки фактично носять ознаки довіреності і не відносяться до повноважень суду, тому не можуть бути задоволені. Не можуть бути задоволені судом і вимоги позивача про виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітньої [PERSON] з переданої в іпотеку квартири, оскільки для виселення мешканців необхідне дотримання вимог, передбачених ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України. Судові витрати у справі розподіляються судом відповідно до ст. 88 ЦПК України - з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені ним при зверненні до суду судові витрати в розмірі 1389,33 грн. (1247,63+114,70). На підставі Кредитної угоди № 115 мікр-ку від 11.07.2008 р., Договору про видачу траншу № 115 мікр-ку від 11.07.2008 р., Договору іпотеки від 11.07.2008 р., ст.ст.525,526,530,572,575,578,1050,1054 ЦК України, ст.109 ЖК України, ст. 65 СК України, ст.ст. 33,36,38,39,40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial