Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

27.11.2018 р. до суду заявлено цей позов, у якому представник позивача заявив такі позовні вимоги: - стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.06.2011 р. в сумі 19822,52 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредита в сумі 2359,40 грн.; нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 579,34 грн.; нарахованої пені в сумі 15463,66 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 920,12 грн. - штраф (процентна складова). - стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» сплачений позивачем судовий збір 1762,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 02.06.2011 р. укладено кредитний договір б/н у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 700,00 грн. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; у заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 15.11.2018 року становить 19822,52 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредита в сумі 2359,40 грн.; нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 579,34 грн.; нарахованої пені в сумі 15463,66 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 920,12 грн. - штраф (процентна складова). Разом із позовною заявою представником подано клопотання про розгляд цієї справи за відсутності сторонни позивача (а.с. 4). 19.02.2019 р. відповідач [PERSON] подав клопотання у порядку ст 84 ЦПК України, в якому просив витребувати із Гайсинського ВП ГУНП (адреса місця розташування м.Гайсин вул.Волонтерів, 20 поштовий індекс 23700) матеріали кримінального провадження № 12016020120000770 зареєстрованого за його заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України; витребувати із ПрАТ «Київстар» (адреса місця розташування м.Київ вул.Дегтярівська, 53 поштовий індекс 03113) відомості щодо здійснення з телефонного номера абонента [NUMBER] телефонного дзвінка на номер абонента 3700 у період з 10 серпня до 10 вересня 2016 р.; витребувати із АТ «Приватбанк» (юридична адреса м.Київ вул.Грушевського буд. ІД поштовий індекс 01001, адреса для зв`язків та листування: м.Дніпро вул. Набережна Перемоги буд. 50 поштовий індекс 49094) відомості про переказ коштів в розмірі 2000 грн. з банківської картки [NUMBER] в період з 10 серпня до 10 вересня 2016 року; відомості про блокування банківської картки [NUMBER] її власником по телефону 3700 в період з 10 серпня до 10 вересня 2016 р.; відомості про залишок суми коштів на банківській картці [NUMBER] на день її блокування та оригінал, для ознайомлення в судовому засіданні, і належним чином завірену копію матеріалів кредитної справи сформованої на підставі укладеної 02.06.2011 р. угоди № 8АМОИ50000045521987, клопотання обґрунтував тим, що вимоги позову не визнає оскільки кредит не отримував, заборгованість склалась за таких обставин, що в липні-серпні 2016 р. йому на його номер телефону [NUMBER] зателефонувала невідома особа, представилась працівником банку, повідомила про необхідність підняти кредитний ліміт після чого з його банківської карточки в шахрайський спосіб переведено 2000 грн., він відразу з свого телефону номер [NUMBER] повідомив про це банк на номер 3700, його картку було заблоковано та пізніше він звернувся із заявою в Гайсинський ВП ГУНП у Вінницькій області про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України про що було внесено відомості в ЄРДР та зареєстроване кримінальне провадження № 12016020120000770. Витребувані докази знаходяться в зазначених осіб оскільки відділ поліції займається досудовим розслідуванням кримінального провадження, банк є фінансовою установою, яка зберігає інформацію про держателя картки банку, телекомунікаційна компанія надає послуги зв`язку користувачам та зберігає інформацію про надані послуги зв`язку, 29.01.2019 р. у відділенні банку він отримав виписку по картці [NUMBER] , з якої йому стало відомо, що відповідно до п. 1.2.7.3.2.6. Умови та правила надання банківських послуг банком 02.06.2011 р. сформовано угоду № 8АМО№0000045521987. Відповідно до п. 1.2.7.3.2.6. Умови та правила надання банківських послуг, на шістнадцятий день з моменту першого зняття коштів Банк переводить кредитний ліміт у форму кредиту (далі як кредит), формуючи кредитний договір (далі як Кредитний договір). Візуальной формою кредиту є Кредитний договір, який містить суттєві умови і його форма встановлена даними Умовами. Клієнту відкривається кредитний рахунок і надається кредит у розмірі використаного Клієнтом кредитного ліміту. Кредитний ліміт на карті КВІТ обнуляється. З моменту оформлення Кредитного договору, Карта здійснює транзакції виключно в рахунок погашення кредиту. Умови надання кредиту, розмір плати по кредиту, терміни повернення кредиту та внесення плати за нього регулюються відповідним кредитною угодою. За таких обставин просить суд витребувати вище зазначені докази. Дані докази є належними доказами відносно даної справи, вони можуть підтвердити про те, що невідомі йому особи з його карткового рахунку переказали у шахрайський спосіб 2000 грн. і зазначений борг не підлягає поверненню за його рахунок. 19.02.2020 р. відповідач [PERSON] подав письмове пояснення, в якому вимоги позову не визнавав, оскільки кредит не отримував, заборгованість склалась за таких обставин, що у період з 10 серпня до 10 вересня 2016 р. йому на його номер телефону [NUMBER] зателефонувала невідома особа, представилась працівником банку, повідомила про необхідність підняти кредитний ліміт після чого з його банківської карточки в шахрайський спосіб переведено 2000 грн., він відразу по телефону повідомив на номер 3700 про це банк, його картку було заблоковано та пізніше він звернувся із заявою в Гайсинський ВП ГУНП у Вінницькій області про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України про що було внесено відомості в ЄРДР та зареєстроване кримінальне провадження № 12016020120000770. Також повідомляю, що ПІН-код банківської картки та саму картку стороннім особам не передавав. Надати письмові докази не має можливості тому разом з цими поясненнями буде подано клопотання про витребування доказів. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705,емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку- емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. За таких просить суд відмовити в задоволенні позову банку до про стягнення з нього заборгованості через безпідставність позову та його необгрунтованість. Така сама правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 року справа № 691/699/16-ц. Того ж дня, - 19.02.2020 р. відповідач [PERSON] подав до суду письмові заяви, в одній з яких просив залишити без розгляду клопотання про витребування доказів від 15.02.2019 р., а в іншій відкласти судове засідання у цій цивільній справі для підготовки відзиву на позовну заяву позивача АТ КБ «ПриватБанк». 10.04.2019 р. відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву у цій цивільній справі, в якому зазначив, що за змістом позову АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) просить суд стягунти з нього на свою користь 19822 грн. 52 кой. заборгованості за кредитом та судові витрати в розмірі 1762 грн. свої вимоги мотивує тим, що 02.06.2011 р. він подав Банку заяву чим погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» після чого він отримав кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, проте внаслідок невиконання умов виникла зазначена заборгованість, яка складається з 2359 грн. 40 коп. - тіла кредиту; 579 грн. 34 коп. - відсотків за користування кредитом; 15463 грн. 66 коп. - нарахованої пені; 500 грн. - штрафу (фіксована ціна) та 920 грн. 12 коп. - штрафу (процентна ставка). До копії позовної заяви, яку він отримав, долучено розрахунок заборгованості за договором № б/н від 02.06.2011 р. станом на 31.05.2015 р., розрахунок заборгованості за договором № б/н від 15.11.2018 р. станом на 15.11.2018 р., копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (з нерозбірливими написами), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копія паспорта громадянина України виданого на його ім`я, копія довіреності виданої АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , копія відомостей з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; копія банківської ліцензії; копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копія статуту АТ КБ «ПриватБанк» та копія платіжного доручення від 19.11.2018 р. Заборгованість склалась за таких обставин в червні 2011 р. він підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг а Приватбанку, отримав кредитну картку № [NUMBER] з встановленім кредитним лімітом 700 грн., коштами користувався та сплачував відсотки за користування ними; після закінчення терміну дії кредитної картки отримав нову картку № [NUMBER] , якою також користувався шляхом зняття коштів, сплачував відсотки за користування ними; в липні-серпні 2016 р. йому на його номер телефону [NUMBER] зателефонувала невідома особа жіночої статі (визначив голосу), яка представилась працівником банку, повідомила про необхідність підняти кредитний ліміт в 2000 грн., що він зробив та приблизно через один місяць йому почали надходити СМС-новідомлення про те, що необхідно погасити частину кредиту, який він не оформляв, він відразу по телефону повідомив про це банк, його банківську картку було заблоковано та пізніше він звернувся із заявою в Гайсинський ВП ГУНП Вінницькій області про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України про що було внесено відомості в ЄРДР та зареєстроване кримінальне провадження № 12016020120000770, також повідомлє, що ПІН-код банківської картки та саму картку стороннім особам не повідомляв та не передавав. Вимоги позову не визнає, оскільки позовна заява є необгрунтованою в ній є посилання позивача на Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанк, зокрема, п.п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.7., 2.1.1.12.1., 2.1.1.12.2., які на думку позивача є передумовами порушення зобов`язань; п.п. 2.1.1.12.2., 2.1.1.12.6., 2.1.1.12.2.1., 2.1.1.12.2.1., 2.1.1.12.6.1. та 2.1.1.7.6. за якими визначається порядок розрахунків, крім цього у позові не зазначено розмір кредиту, який він повернув, загальний розмір заборгованості за кредитом (поточна та прострочена), про змінений кредитний ліміт на картковий рахунок, з якого періоду обраховано кредитну заборгованість, кількість днів користування кредитними коштами, на який розмір заборгованості нарахована пеня, поточна заборгованість, на яку нараховано штраф (процентна складова), відсоткова ставка визначена сторонами при укладенні договору також відсутнє правове посилання на нарахування штрафів та пені. Про те посилання на зазначені пункти договору та долучені до позову розрахунок заборгованості станом на 31.05.2015 р. та розрахунок заборгованості станом на 15.11.2018 р. є різними за правовим обґрунтуванням нарахування заборгованості, що призвело до виникнення заборгованості по судовим штрафам в розмірі 1420 грн. 12 коп., хоча така заборгованість застосовується при кредитуванні за правилами відповідно до п. 2.7.5.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку «Кредит про всяк випадок». За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути Д?.ічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 549 ЦК України, за якими, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якою, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом п.1 ч.1 ст. 1046 ЦК України, за яким, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України, за яким, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно п. 1 ч.1 ст. 1051 ЦК України, за яким, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За змістом Умов та правил надання банківських послуг, зокрема: п.п. 1.1.7.24. Сторони зобов`язуються врегулювати суперечки і претензії, що виникають у зв`язку з виконанням Договору, шляхом переговорів. п.п. 1.1.1.43. Картковий рахунок - банківський поточний рахунок, на якому обліковуються операції з використанням платіжних карток; п.п. 1.1.1.54. Кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір коштів, що надаються Банком клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності; п.п. 1.1.1.55. Кредитна картка - платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом; п.п. 1.1.1.88. Прострочений кредит- кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений Договором; п.п. 1.1.7.24. Сторони зобов`язуються врегулювати суперечки і претензії, що виникають у зв`язку з виконанням Договору, шляхом переговорів; п.п. 1.1.7.26. Банк вживає усіх можливих заходів щодо врегулювання виниклої спірної ситуації і повідомляє Клієнта про результати розгляду спірного питання. Для врегулювання виниклої спірної ситуації Банк може запросити Клієнта на особисту зустріч з уповноваженим співробітником Банку; п.п. 2.1.1.12.1. Під борговими зобов`язаннями за Кредитом Сторони узгодили зобов`язання Клієнта з повернення тіла Кредиту, відсотків за користування Кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість Клієнта. Ч. 1 ст. 16 ЦПК України передбачає, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, за яким, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. За ч. 1 ст. 76 ЦПК України, за якою, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, за якою, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Ч. 1 ст.81 ЦПК України, визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; ч.ч. 5,6 цієї статті визначає, що доказ подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин просить суд відмовити в задоволенні позову через відсутність належних та допустимих доказів про виниклу заборгованість перед банком, долучений до позову розрахунок заборгованості не відповідає обставинам зазначеним у позові. Крім цього необхідно зазначити, що банк не вживав можливих заходів щодо врегулювання виниклої спірної ситуації перед зверненням в суд з цим позовом, та після заволодіння грошовими коштами у шахрайський спосіб, банк також не вживав заходів щодо вирішення позасудового вирішення спору. З приводу підстав звільнення від сплати заборгованості на грошові кошти, які не були отримані ним через їх заволодіння у шахрайський спосіб викладені § правовій позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 р. справа № 691/699/16-ц; з приводу заборони подвійної цивільно- правової відповідальності за одне і те саме порушення (нарахування пені та штрафів) викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15; з приводу ненадання позивачем належних та допустимих доказів викладено в правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.01.2019 р. справа № 373/251/17. 10.04.2020 р. відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про витребування доказів із з Гайсинського ВПН ГУНП, для огляду та вивчення матеріали кримінального провадження № 12016020120000770 зареєстрованого за моєю заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України; із АТ «Приватбанк» відомості про переказ коштів в розмірі 2000 грн. з карткового рахунку № [NUMBER] в період з 15 серпня до 15 жовтня 2016 р.; відомості про платежі в безготівковій формі, які проводились у період з 15 серпня до 15 жовтня 2016 р. з карткового рахунку № [NUMBER] . Зазначене кримінальне провадження знаходиться у відділі поліції оскільки дана особа займається досудовим розслідуванням кримінального провадження; відомості про платежі та відомості про переказ коштів знаходяться в фінансовій установі так як банк обслуговує картрахунок у тому числі списує кошти з рахунку та веде контроль за фінансовими операціями. Дані докази є належними та допустимими відносно даної справи оскільки за матеріалами кримінального провадження буде встановлено про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, а з відомостей, які знаходяться в банку можливо встановити про перерахунок грошових коштів, а також про платежі й безготівковій формі, які проводились у певний період. 11.04.2020 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області клопотання відповідача про витребування доказів від 19.02.2020 р. задоволено частково. Зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (податковий код юридичної особи згідно із ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1/Д, поштовий індекс 01001; адреса для листування м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) надати Гайсинському районному суду Вінницької області до 04.06.2019 р. відомості про переказ коштів в розмірі 2000 грн. з карткового рахунку № [NUMBER] в період часу з 15.08.2016 р. по 15.10.2016 р. та відомості про платежі в безготівковий формі, які проводились в період часу з 15.08.2016 р. по 15.10.2016 р. з карткового рахунку № [NUMBER] , а в іншій частині заяви про забезпечення доказів відмовити, оскільки відносно витребування судом із Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області матеріалів кримінального провадження № 12016020120000770, зареєстрованого за заяву [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, належним чином необґрунтовано, оскільки Гайсинським ВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №12016020120000770, а тому згідно із ст.ст. 221, 222 КПК України розголошення відомостей досудового розслідування є недопустимим та право на ознайомлення із матеріалами досудового розслідування із зняттям копій матеріалів можливе лише сторонами кримінального провадження, то клопотання про витребування доказів в частині витребування із Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області матеріалів кримінального провадження № 12016020120000770, зареєстрованого за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України є необґрунтованим. 21.05.2020 р. представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на запит Гайсинського районного суду Вінницької області відправлено виписку по кредитному рахунку Клієнта, виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів, банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12,04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. У виписці, доданій до відповіді, відображаються всі операції за картковим рахунком Клієнта, в тому числі і встановлений кредитний ліміт, зняття грошових коштів Клієнтом та погашення заборгованості за кредитним договором, а також рух коштів за запитуваний судом період. 04.06.2019 р. відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи, наполягав на визнанні явки в судове засідання представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» обов`язковою для дачі ним в судовому засіданні особистих пояснень по суті позову, зокрема в частині обставин переказу коштів в розмірі 2000 грн. з карткового рахунку № [NUMBER] в період часу з 15.08.2016 р. по 15.10.2016 р. та для роз`яснення відомостей із виписки по кредитному рахунку [PERSON] про платежі в безготівковий формі, які проводились в період часу з 15.08.2016 р. по 15.10.2016 р. з карткового рахунку № [NUMBER] . 04.06.2019 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області судове засідання у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відкладено на 23.07.2019 р. о 09:30 год. та визнано явку в судове засідання представника позивача АТ КБ «Приватбанк» обов`язковою для дачі ним в судовому засіданні особистих пояснень по суті позову та надання уточнених позовних вимог. 22.07.2019 р. представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Єлісєєв С.Л. до суду не з`явився, надіслав до суду електронною поштою клопотання про забезпечення його участі в судовому засіданні по справі за його заявою в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, посилаючись на наявні у нього труднощі явки його до Гайсинського районного суду. Проведення судового засідання в режимі відеоконференції просив доручити Вінницькому районному суду Вінницької області. 23.07.2020 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області призначено судове засідання у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості на 28.10.2019 р. о 09:50 год., яке проводити в режимі відеоконференції між Гайсинським районним судом Вінницької області (23700, м. Гайсин Вінницька область, вул. Соборна-47) та Вінницьким районним судом Вінницької області (21009, м. Вінниця, вул. Винниченка-29). 28.10.2019 р. представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Єлісєєв С.Л., надіслав до суду електронною поштою клопотання про забезпечення його участі в судовому засіданні по справі за його заявою в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, посилаючись на наявні у нього труднощі явки його до Гайсинського районного суду. Проведення судового засідання в режимі відеоконференції просив доручити Вінницькому районному суду Вінницької області. 28.10.2019 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області призначено судове засідання у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості на 10.12.2019 р. о 09:30 год., яке ухвалено проводити в режимі відеоконференції між Гайсинським районним судом Вінницької області (23700, м. Гайсин Вінницька область, вул. Соборна-47) та Вінницьким районним судом Вінницької області (21009, м. Вінниця, вул. Винниченка-29). 10.12.2019 р. в судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник позивача АТ КБ «Приватбанк», просив забезпечити його участь в наступному судовому засіданні, - 06.02.2020 р. о 10:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, посилаючись на наявні у нього труднощі явки його до Гайсинського районного суду. Проведення судового засідання в режимі відеоконференції просив доручити Вінницькому міському суду Вінницької області. 10.12.2019 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області призначено судове засідання у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості на 06.02.2020 р. о 10:00 год., яке ухвалено проводити в режимі відеоконференції між Гайсинським районним судом Вінницької області (23700, м. Гайсин Вінницька область, вул. Соборна-47) та Вінницьким районним судом Вінницької області (21009, м. Вінниця, вул. Винниченка-29). 10.02.2020 р. представник позивача АТ КБ «Приватбанк» подав до суду письмові відповідді на запитання які були задані останню в судовому засіданні в режимі конференції, а саме: - Чи звертався відповідач в жовтні-листопаді 2016 р. до Банку з тим, щоб Банк заблокував належну йому(відповідачу) карту? Відповідь: Так, 02.10.2016 р. було зареєстровано звернення про блокування кредитної картки [NUMBER] (що оформлена на [PERSON] іпн. [NUMBER] ). - Чи було заблоковано кредитну картку [NUMBER] (що оформлена на [PERSON] іпн. [NUMBER] )? Відповідь: Так. Згідно звернення клієнта від 02.10.2016 картка [NUMBER] (що належить [PERSON] ) була заблокована. - Чи зверталися співробітники поліції в Банк за фактом шахрайських дій щодо відповідача [PERSON] в рамках кримінального провадження? Відповідь: запитів не знайшов, для більш детального пошуку потрібно уточнити номер запиту і від якого числа. - Чи була виїмка документів з Банку за фактом шахрайських дій щодо відповідача [PERSON] в рамках кримінального провадження? Відповідь: запитів не знайшов, для більш детального пошуку потрібно уточнити номер запиту і від якого числа. Також, вважає за необхідне додати наступне: "Миттєва розстрочка" була оформлена 03.08.2016 р. в ТСО (термінал самообслуговування) з карти [NUMBER] , вірніше кошти по платежу були перенесені на "миттєву розстрочку." Тип операції: "Біплан 2.0 - Діджі, ТзОВ" Термінал: Т5204745; Дата операції: 2016-08-03 16:29:34; Авторизація: [NUMBER] ; Призначення: 594557876.5.1; Сума операції: 2060 Отримати Комісія: 0 Сума готівки: 0 Інформация по квитанції по самому платежу № квитанції: 0.0.594557876.1 П.І.Б.: [PERSON] Дата оплати: 03.08.2016 16:28 Дата валютув: 03.08.2016 Ключ: 1301231237_1188075044 Банк платника: ПриватБанк ^ Р/р платника: [NUMBER] Банк одержувача: АТ "ТАСКОМБАНК" Одержувач: Діджи, ТзОВ Р/р одержувача: [NUMBER] Код отримувача: 39441874 МФО одержувача: 339500 Особовий рахунок: 0462049114997 Призначення: За права вимоги згідно з публічною офертою на \\у \\у уу. икгаагапі.сот Сума: 2000.00 ИАН ЕЦП: 0580-5933-0535-4174. Далі, кошти з карти [NUMBER] по даній розстрочці списувалися з карти на протязі 10 місяців. Так як джерелом погашення розстрочки являється карта клієнта, то навіть при блокуванні карти списувались платежі. Все коректно. Також слід зазначити, що Клієнт повідомив дані по карті третій особі, чим грубо порушив Умови та правила надання банківських послуг, а саме п. 1.1.2.1.2, а також пункти 1.1.2.1.12, 1.1.2.1.21. Раніше по зверненню клієнта розглядався кейсі № 8531824 що клієнт не підтверджує операції по карті [NUMBER]: 1) 09/09/2016 10:26:58 зняття готівки -200.00 грн. БАНКОМАТ 4745 Зняття готівки в банкоматі: гіпермаркет Європейський, Гайсин, вул. 1-го Травня, д. 70 А 2) 19/09/2016 22:58:36 зняття готівки -200.00 грн. БАНКОМАТ 1640 Універмаг, Гайсин, вул. 1-го Травня, д. 34 3) 01/10/2016 15:24:04 зняття готівки -100.00 грн. БАНКОМАТ 0792 Зона 24/7, Гайсин , вул. 1-го Травня, д. 52 після якої виникла заборгованість. Так само у клієнта раніше був оформлений кредитний продукт "оплата частинами» 2016-08-03 16:29:30 Договір закритий. Кредит виплачений з карти [NUMBER] , платежі по якій так само списувалися з даної карти [NUMBER] . У кейсі були переглянуті фото в банкоматі по заявці 34270, згідно з ним знімав кошти клієнт [PERSON] 03.04.2020 р. відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву про виклик свідків, а саме працівника поліція [PERSON] , яки займається його заявою по цій цивільній справі. 18.05.2020 р. представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Дзюбанюк О.С. до суду не з`явився, надіслав до суду електронною поштою клопотання про забезпечення його участі в судовому засіданн по справі за його заявою в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, посилаючись на наявні у нього труднощі явки його до Гайсинського районного суду. Проведення судового засідання в режимі відеоконференції просив доручити Вінницькому районному суду Вінницької області. 19.05.2020 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області призначено судове засідання у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості на 12.06.2020 р. о 09:40 год., яке ухвалено проводити в режимі відеоконференції між Гайсинським районним судом Вінницької області (23700, м. Гайсин Вінницька область, вул. Соборна-47) та Вінницьким районним судом Вінницької області (21009, м. Вінниця, вул. Винниченка-29). 11.06.2020 р. представник позивача АТ КБ «Приватбанк» надіслав електронною поштою заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із необхідністю отримання додаткового часу для надання доказів та пояснень по справі. 12.06.2020 р. відповідач [PERSON] подав до суду письмове пояснення, в якому пояснив, що АТ КБ «ПриватБанк» свої вимоги мотивує тим, що 02.06.2011 року він подав Банку заяву чим погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» після чого він отримав кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, про те внаслідок невиконання умов виникла зазначена заборгованість, яка складається з 2359 грн. 40 коп. - тіла кредиту; 579 грн. 34 коп. - відсотків за користування кредитом; 15463 грн. 66 коп. - нарахованої пені; 500 грн. - штрафу (фіксована ціна) та 920 грн. 12 коп. - штрафу (процентна ставка). Фактично спір виник через заборгованість по сплаті тіла кредиту у розмірі 2359 грн. 40 коп. До копії позовної заяви, яку він отримав, долучено розрахунок заборгованості за договором № б/п від 02.06.2011 року станом на 31.05.2015 р.; розрахунок заборгованості за договором № б/н від 15.11.2018 року станом на 15.11.2018 р.; копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг; довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (з нерозбірливими написами); витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку; копія паспорта громадянина України виданого на його ім`я; копія довіреності виданої АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] ; копія відомостей з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; копія банківської ліцензії; копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копія статуту АТ КБ «ПриватБанк» та копія платіжного доручення від 19.1 1.2018 року. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносний засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункт і 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою ю інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності га справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті II Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІ1 «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-ХІІ). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІ1 споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА 6 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-13 «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 р. в справі № 342/180/17 зробила висновки та зауважує наступне: умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома; банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші; споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими вій ознайомлений; роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-1 бцс 15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи; оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 червня 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 листопада 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову; відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин; правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору; пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином вважаю, що суд повинен взяти до уваги правову позицію викладену у постанові від 03.07.2019 р. в справі № 342/180/17 та може стягнути з нього лише тіло кредиту, який розмір якого становить 2359 грн. 40 коп. Його доводи ґрунтуються на наступних законах та нормативних актах. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закогги та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у пункті 3 частині 1 статті З ЦК України, зокрема свобода договору є однією із загальних гасл і цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті З ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор мат право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті і 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захивача прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 1 1 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом креди тного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 1 1 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Таким чином все зводиться до того, що суд може стягнути з мене лише тіло кредиту в розмірі 2359 грн. 40 коп., в іншій частині повинен відмовити через безпідставність вимог позову. 03.07.2020 р. представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду заперечення на письмові пояснення [PERSON] , доводи у яких за змістом схожі із змістом позовної заяви. 10.07.2020 р. представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, а саме виписку по картковому рахунку; витяг з Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору; внутрішньобанківський наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг; довідку про зміну умов кредитування; довідку про видані картки клієнту; підтвердження направлення доказів відповідачу; підтвердження повноважень особи, що підписала клопотання. 13.07.2020 р. відповідач [PERSON] змінив свою позицію щодо визнання позовних вимог, зокрема, подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, вимоги позову визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення із нього на користь банку заборгованості за тілом кредиту в сумі 2359, 40 грн. З урахуванням позицій представника позивача, дослідження матеріалів справи та вимог закону суд визнає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково з таких міркувань та підстав. Доведено, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 02.06.2011 р. укладено кредитний договір, б/н у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 700,00 грн. на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; позичальник взявся повністю та своєчасно повертати позичені кошти, але своїх зобов`язань не виконує і станом на 15.11.2018 р. його борг за тілом кредита становить в сумі 2359,40 грн. АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на обставини невиконання своїх зобов`язань клієнтом (позичальником) [PERSON] щодо неповернення позичених грошових коштів за кредитним договором б/н від 02.06.2011 р., звернувся у 27.11.2018 р. до суду із позовними вимогами про стягнення із боржника на користь кредитора боргу в сумі 19822,52 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредита в сумі 2359,40 грн.; нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 579,34 грн.; нарахованої пені в сумі 15463,66 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 920,12 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У позовній заяві позичальника від 27.11.2018 р. процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.06.2011 р., посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин 02.06.2011 р. до моменту звернення до суду із вказаним позовом 27.11.2018 р., тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81). Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02.06.2011 р. шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 579,34 грн.; нарахованої пені в сумі 15463,66 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 920,12 грн. - штраф (процентна складова) необхідно відмовити у зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 02.06.2011 р., оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 р. в справі № 342/180/17 зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору [PERSON] з АТ КБ «ПриватБанк», банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 02.06.2011 р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] (позичальником) кошти в сумі 2359,40 грн. в добровільному порядку позивачу АТ КБ «ПриватБанк» (позикодавцю) не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, то з метою захисту законних інтересів позивача борг з відповідача в сумі 2359,40 грн. та судові витрати в сумі 1762,00 грн. необхідно стягнути рішенням суду. Такої ж правової позиції (висновків) щодо розгляду цивільно-правових спорів про стягнення боргу за кредитними угодами, укладеними шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку притримується й Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3.07.2019 р. в справі №342/180/17), висновки якого відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суди першої та апеляційних інстанцій враховують щодо застосування відповідних норм права, ухвалюючи свої судові рішення. В решті позову необхідно відмовити через безпідставність позовних вимог, оскільки ці вимоги є очевидно незаконними з огляду на вищенаведені судом мотиви та норми закону, а [PERSON] , як пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права в даних правовідносинах. Інші пояснення та доводи представника позивача, надані ним суду та викладені у позовній заяві, письмовому поясненні, додатках про обґрунтованість та законність позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення відсотків за користування кредиту, пені та штрафів, судом під час ухвалення рішення у справі відхиляються, оскільки дані твердження представника позивача повністю спростовуються викладеними в рішенні суду доводами та наявними у справі і дослідженими судом доказами.

Outcome: approved